Справа № 183/1145/17
Суддя: Парфьонов Д. О.
Дата ухвалення: 2017-04-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 183/1145/17
№ 2-а/183/102/17
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 квітня 2017 року м.Новомосковськ

Суддя Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області Парфьонов Д.О., розглянувши в порядку скороченого провадження в приміщені суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання неправомірними дій та зобов`язання вчинити певні дії,

встановив:

09 березня 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив: визнати дії відповідача неправомірними щодо відмови у нарахуванні позивачу державної пенсії з 01 січня 2016 року; зобов'язати відповідача здійснити виплату щомісячної державної пенсії позивачу за період з 01 січня 2016 року по 31 січня 2016 року, відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб»; зобов'язати відповідача провести розрахунок та виплатити мені, компенсацію за втрату частини доходів відповідно ст. 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб".

В обґрунтування позову зазначав про те, що він - ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, є ветераном військової служби, до 16 листопада 2015 року отримував пенсію, яка призначена йому відповідно до Закону України № 2262 «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (зі змінами) та нараховувалася Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області. 16 листопада 2015 року позивача призначено на посаду заступника міського голови з питань соціального захисту населення та розвитку соціально-культурної сфери виконавчого комітету Новомосковської міської ради, про що позивачем письмово було повідомлено Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області 19 листопада 2015 року. Відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» № 213-VІІІ від 02 березня 2015 року позивачу тимчасово, на період з 16 листопада 2015 року по 31 грудня 2015 року не виплачувалася пенсія. Водночас вважає, що з 01 січня 2016 року йому повинні були поновити виплату пенсії на підставі змін до ст.54 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб". В квітні 2016 року позивач отримав від Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області лист № 1693/03/01 від 11 квітня 2016 року, яким його повідомлено про те, що Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» № 911 -VIII від 24 грудня 2015 року подовжено дію Закону № 213-VІІІ на період з 01 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року, та на підставі цього закону йому призупинено виплату пенсії у 2016 році. У вказаному листі позивача не повідомлено про те, що відповідно Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» № 911-VІІІ від 24 грудня 2015 року «Стаття 63. Фінансування витрат, пов'язаних з реалізацією цього Закону внесено зміни в ст. 54 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» та визначена додаткова категорія, ветеран військової служби, яким відповідно до закону виплачується пенсія у разі находження на державній службі. (Стаття 54. Виплата пенсій пенсіонерам за наявності заробітку (прибутку). Тимчасово, у період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року, особам (крім інвалідів І та II груп, інвалідів війни III групи, ветеранів військової служби та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту"), які працюють на посадах та на умовах, передбачених законами України "Про державну службу". "Про прокуратуру". "Про судоустрій і статус суддів", призначені пенсії/щомісячне довічне грошове утримання не виплачуються. 27 грудня 2016 року позивач звернувся до начальника Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зі зверненням відновити виплату пенсії з 01 січня 2016 року, відповідно до Закону України № 2262 "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" (зі змінами), та виплатити йому пенсію за період з 01 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року, яку він не отримував з вини органу Пенсійного фонду України, з нарахуванням компенсації втрати частини доходів. 17 лютого 2017 року позивач отримав від Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області лист № Л1903-16 від 11 січня 2017 року відповідь, що доплата пенсії за період з 20 грудня 2016 року по 31 грудня 2016 року буде виплачена у січні місяці 2017 року. В січні 2017 року і станом на 07 березня 2017 року доплата пенсії за період з 20 грудня 2016 року по 31 грудня 2016 не виплачена. Посилаючись на норми Конституції України, рішення Конституційного Суду України від 20 березня 2002 року № 5-рп/2002, від 17 березня 2004 року № 7-рп/2004, від 20 грудня 2016 року № 7-рп/2016.

Відповідач надав суду заперечення проти позову, в яких вказав, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, як особа, що отримує пенсію відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» № 2262-ХІІ. 01 січня 2016 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24 листопада 2015 року № 911-VIII, яким внесено зміни до ч. 1 ст. 54 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» відповідно до якої, тимчасово, у період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року, особам (крім інвалідів І та II груп, інвалідів війни III групи, ветеранів військової служби та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту"), які працюють на посадах та на умовах, передбачених законами України "Про державну службу", "Про прокуратуру", "Про судоустрій і статус суддів", призначені пенсії/щомісячне довічне грошове утримання не виплачуються. Відповідно до ч. 7 ст. 21 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування» від 07 червня 2001 року № 2493-ІІІ (в редакції Закону № 911-VІІІ) пенсійне забезпечення посадових осіб місцевого самоврядування, які мають стаж служби в органах місцевого самоврядування та/або державної служби не менше 10 років, здійснюється у порядку, визначеному законодавством України про державну службу. Пенсія в частині, що не перевищує розміру пенсії із солідарної системи, що призначається відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", виплачується за рахунок коштів Пенсійного фонду України. Частина пенсії, що перевищує цей розмір, виплачується за рахунок коштів Державного бюджету України. Тимчасово, у період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року, посадовим особам місцевого самоврядування (крім інвалідів І та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»), у період служби в органах місцевого самоврядування, пенсії, призначені відповідно до законодавства України, не виплачуються. Водночас, за даними копії розпорядження Новомосковського міського голови № 547-к від 16 листопада 2015 року та довідки виконавчого комітету Новомосковської міської ради № 4 від 08 лютого 2017 року, позивач з 16 листопада 2015 року призначений на посаду заступника міського голови з питань соціального захисту населення і розвитку соціально-культурної сфери виконавчого комітету Новомосковської міської ради, у зв'язку з чим, враховуючи зміни внесені Законом № 911 -VIII не мав права на отримання пенсії призначеної відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» № 2262-ХІІ та на підставі ч. 7 ст. 21 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування» в період з 01 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року позивачу тимчасово призупинено виплату пенсії. Посилання позивача на рішення Конституційного Суду України від 20 грудня 2016 року № 7-рп/2016, яким визначено, що положення першого речення частини першої статті 54 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" від 9 квітня 1992 року № 2262-ХІІ зі змінами, визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення, є неправомірним, оскільки позивачу призупинено виплату пенсії на виконання іншого Закону. З огляду на те, в період з 01 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року ОСОБА_1 перебував на посаді в органах місцевого самоврядування, тоді як стаття 21 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування» містить застереження щодо виплати будь-якого виду пенсії посадовим особам місцевого самоврядування, дії головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо прийняття призупинення виплати пенсії є такими, що відповідають вимогам чинного законодавства, оскільки головне управління діяло в межах повноважень та у спосіб, що передбачені чинним пенсійним законодавством. Посилаючись на пропуск позивачем строку звернення до суду вказує, що будь-яких доказів наявності об'єктивних причин, що перешкоджали своєчасно звернутися позивачу до суду з відповідним позовом про захист свого порушеного права, позивач не надав. Про призупинення виплати пенсії позивачу було відомо ще 19 листопада 2015 року, що підтверджується особистою заявою пенсіонера та отриманим листом головного управління № 8693/03/01 від 11 квітня 2016 року, тоді як до суду звернувся лише 07 березня 2017 року, тож, шестимісячний строк звернення до суду встановлений ч.ч. 1,2 ст. 99 КАС України встановлений для звернення до суду порушено.

Оцінивши повідомлені позивачем та відповідачем обставини, суд вважає за можливе ухвалити рішення без проведення судового засідання та виклику осіб, які беруть участь у справі.

Вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків.

З письмових доказів, що містяться в матеріалах справи вбачається, що ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, як особа, що отримує пенсію за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» № 2262-ХІІ та є ветераном військової служби.

16 листопада 2015 року позивача призначено на посаду заступника міського голови з питань соціального захисту населення і розвитку соціально-культурної сфери виконавчого комітету Новомосковської міської ради.

19 листопада 2015 року позивач звернувся з заявою до відповідача про припинення виплати призначеної йому пенсії в зв`язку з призначенням його на посаду в органах місцевого самоврядування.

Листом відповідача від 11 квітня 2016 року № 1693/03/01 позивача повідомлено про те, що Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» № 911 - VIII від 24 грудня 2015 року продовжено дію Закону України № 213-VIII від 02 березня 2015 року на період з 01 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року. Враховуючи викладене, з 16 листопада 2015 року виплату пенсії призупинено. Для поновлення виплати пенсії необхідно надати довідку або витяг з наказу (копію трудової книжки, завіреної кадровою службою) про звільнення з посади.

27 грудня 2016 року позивач звернувся до відповідача зі зверненням про відновлення виплати пенсії з 01 січня 2016 року, в якій, посилаючись на зміни до ст. 54 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», те, що він є ветераном військової служби, вказує, що дія Закону України № 213-VIII від 02 березня 2015 року на нього не розповсюджується.

Листом відповідача від 11 січня 2017 року № Л1903-16 позивача повідомлено, що згідно з Рішенням Конституційного Суду України від 20 грудня 2016 року №7-рп/2016 у справі за конституційним поданням Верховного суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень другого речення частини сьомої статті 43, першого речення частини першої статті 54 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» та те, що доплата пенсії за період з 20 грудня 2016 року по 31 грудня 2016 року буде виплачена у січні місяці 2017 року.

Перевіряючи правомірність дій відповідача, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

У відповідності до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» № 911-VIII від 24 грудня 2015 року, викладено в наступній редакції ст.54 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» № 2262-XII від 09 квітня 1992 року з 01 січня 2016 року: «Тимчасово, у період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року, особам (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи, ветеранів військової служби та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»), які працюють на посадах та на умовах, передбачених законами України «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів», призначені пенсії / щомісячне довічне грошове утримання не виплачуються. Після звільнення з роботи виплата пенсії відповідно до цього Закону поновлюється.».

Згідно п.2 розділу VII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування» дія Закону України «Про державну службу» поширювалась на органи і посадових осіб місцевого самоврядування в частині, що не суперечить Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», цьому Закону та іншим законам України, що регулюють діяльність місцевого самоврядування.

Позивач працює на посаді заступника міського голови з питань соціального захисту населення і розвитку соціально-культурної сфери виконавчого комітету Новомосковської міської ради, і на цю посаду поширюється дія Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування». Також, наявні в матеріалах справи докази свідчать, що позивач є ветераном військової служби. Таким чином, суд приходить до висновку про те, що на позивача, як на особу, що працює на посаді в органі місцевого самоврядування не поширюються обмеження у виплаті пенсії, визначені Законом № 911.

Разом з тим згідно зі статтею 21 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування» (в редакції Закону № 911-VIII від 24 грудня 2015 року) тимчасово, у період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року, посадовим особам місцевого самоврядування (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»), у період служби в органах місцевого самоврядування, пенсії, призначені відповідно до законодавства України, не виплачуються.

В цьому випадку є неузгодженість норм права, «колізія» - протиріччя однієї норми права іншій з одного й того самого предмета регулювання, тобто, до закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, і деяких інших осіб» внесено зміни, які передбачають поновлення у 2016 році виплати пенсій ветеранам військової служби, а норму Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування», яка обмежувала виплату пенсій для цієї категорії осіб, практично не змінили (залишили в «старій» редакції) - змінили лише період дії (протягом 2016 року) обмеження виплат пенсій.

Колізія норм права вирішується шляхом вибору того нормативного акта, який має бути застосований до конкретного випадку (юридичного факту).

За загальним правилом, слід визначити нормативно-правовий акт, яким слід керуватися. В даному випадку виниклий спір характеризується розбіжністю між загальним (Закон України «Про службу в органах місцевого самоврядування») і спеціальним нормативно-правовим актом (Закон України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, і деяких інших осіб»). У цьому разі, з урахуванням норм Закону, за яким призначено пенсію позивачу, перевага повинна надаватися застосуванню спеціального нормативно-правового акта. Тобто мають бути застосовані норми Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби і деяких інших осіб».

Також, за ст. 22 Конституції України, конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. А при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод. У такому випадку колізія норм права вирішується застосуванням акта вищої юридичної сили - Конституції України.

Таким чином, набувши чинності з 1 січня 2016 року Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24 грудня 2015 року № 911-VІІІ, яким продовжено особливий порядок виплати пенсій працюючим пенсіонерам в період з 1 січня по 31 грудня 2016 року, не стосується пенсії ветеранам військової служби, призначеної відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», і відповідно, позивачу, який має статус «ветеран військової служби», що підтверджується відповідним посвідченням, пенсія в 2016 році має виплачуються в повному обсязі.

Водночас, як свідчить поданий позов, позовні вимоги стосуються періоду з 01 січня 2016 року. При цьому, позивач просить зобов`язати відповідача здійснити виплату пенсії за період з 01 січня 2016 року по 31 січня 2016 року, мотивуючи вимоги позову тим, що відповідачем в період з 01 січня 2016 року йому не виплачується пенсія.

Відповідно до ч.1, 2 ст.99 КАС України, адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Згідно ст.100 КАС України, адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд за заявою особи, яка його подала, не знайде підстав для поновлення строку, про що постановляється ухвала.

У відповідності до п.9 ч.1 ст.155 КАС України, суд своєю ухвалою залишає позовну заяву без розгляду, якщо позовну заяву подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до адміністративного суду і суд не знайшов підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними.

При цьому, необхідно враховувати, що предметом позову в даній справі є бездіяльність суб'єкта владних повноважень, пов'язана з пенсійними виплатами, які є регулярними, щорічними платежами, тому слід перевіряти строк звернення до суду залежно від виду платежу та тривалості періоду, за який виник спір.

Як свідчить долучена до матеріалів позову відповідь відповідача, позивача 11 квітня 2016 року повідомлено про припинення виплати пенсії. Таким чином, суд приходить до висновку, що позивач протягом періоду з 01 січня 2016 року по 26 грудня 2017 року міг звернутись до відповідача з вимогами про надання роз`яснення щодо підстав відмови в нарахуванні пенсії, однак цим правом скористався лише в листопаді - грудні 2016 року,- дату отримання відповіді на звернення не можна вважати за дату, з якої позивачу стало відомо про порушення своїх прав.

Зокрема, для правильного обчислення строку звернення до суду важливим є визначення його початкового моменту.

Виходячи з вимог ст. 99 ч. 2 КАС України початок перебігу строку звернення до суду, суд пов'язує не з фактом обізнаності особи, якій належить порушене право в зв'язку з тим, що цей суб'єктивний момент є результатом недбалого ставлення особи до охорони власних прав, а з моменту, коли вона повинна була дізнатися про таке порушення. Об'єктивними даними про цей момент є дата публікації Закону № 911-VІІІ, а тому позивач не міг не знати про факт порушення його прав. Враховуючи принцип, закріплений ст.68 Конституції України, позивачем не доведено, що ним пропущено шестимісячний строк, передбачений ст. 99 КАС з поважних причин.

Крім того, позивачем клопотання про поновлення строку звернення до суду не заявлялось, поважності причин такого пропуску матеріали справи не містять.

Таким чином оскільки позов стосується в тому числі і поновлення виплати позивачу щомісячної пенсії відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», яка є регулярним, щомісячним платежем, позов подано 09 березня 2017 року, суд приходить до висновку що позивачем в період з 01 січня 2016 року по 08 вересня 2016 року пропущено строк звернення до суду і позов в цій частині підлягає залишенню без розгляду.

Водночас, враховуючи висновок суду про порушення прав позивача на пенсійне забезпечення, протиправність дій відповідача щодо не поновлення виплати пенсії позивачу, як особі, яка, як ветеран військової служби, має право на отримання пенсії за вислугу років у відповідності до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» та фактичну відмову в такому поновленні листом від 11 січня 2017 року, позов належить задовольнити частково, визнавши неправомірними дії відповідача щодо відмови в поновленні пенсії відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» та з урахуванням положень ч.2 ст.162 КАС України зобов`язати відповідача відновити з 09 вересня 2016 року нарахування позивачу пенсії за вислугу років, призначеної відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» та здійснити її виплату.

Щодо вимог позивача про зобов`язання відповідача провести розрахунок та виплатити компенсацію за втрату частини доходів відповідно ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», то суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні позову в цій частині з урахуванням того, що норми означеної статті передбачають нарахування компенсації втрати частини доходів на нараховані суми пенсії, не отримані пенсіонером з вини органу Пенсійного фонду України, в той час, як матеріали справи не містять доказів нарахування пенсії позивачу.

Крім того, з урахуванням ст.88 КАС України, судові витрати підлягають стягненню з Державного бюджету на користь позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 71, 158, 160 - 163, 183-2 КАС України, суд -

постановив:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання неправомірними дій та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати неправомірними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо відмови в поновленні пенсії ОСОБА_1, призначеної відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області відновити з 09 вересня 2016 року нарахування та виплату ОСОБА_1 пенсії за вислугу років, призначеної відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» та здійснити її виплату.

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання неправомірними дій та зобов`язання вчинити певні дії щодо вимог, заявлених за період по 08 вересня 2016 року включно - залишити без розгляду.

В задоволенні іншої частини адміністративного позову - відмовити.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили відповідно до вимог ст. 254 КАС України та може бути оскаржена в порядку та строки, передбачені ст. 186 КАС України до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області.

Суддя Д.О. Парфьонов