Справа № 464/1090/17
Суддя: Теслюк Д. Ю.
Дата ухвалення: 2017-03-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 464/1090/17
пр.№ 2-а/464/147/17
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 березня 2017 року

Сихівський районний суд міста Львова

у складі: головуючого судді Теслюка Д.Ю.,

з участю секретаря судового засідання Горбач О.І.,

представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Львові адміністративну справу за позовом ОСОБА_3 до Сихівського відділу Державної виконавчої служби міста Львова Головного територіального управління юстиції у Львівській області, треті особи управління Пенсійного фонду України в Галицькому районі м.Львові, управління Державної казначейської служби України у Сихівському району м.Львова Львівської області про визнання дій протиправними та скасування постанови,

встановив:

Позивач ОСОБА_3 звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просить визнати дії головного державного виконавця Сихівського відділу державної виконавчої служби міста Львів Головного територіального управління юстиції у Львівській області ОСОБА_2 щодо винесення постанови про повернення виконавчого документа стягувачу протиправними та скасувати її постанову від 02.02.2017 у виконавчому провадженні №53246341 про повернення виконавчого документа стягувачу.

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 02.02.2017 головним державним виконавцем Сихівського ВДВС м. Львів ОСОБА_2 винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу у ВП №53246341 з виконання виконавчого листа №464/4776/15-а, виданого 22.03.2016 Сихівським районним судом м. Львова про зобовязання управління ПФУ в Галицькому районі м. Львова здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_3 державної та додаткової пенсії відповідно до ст.ст. 50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» в розмірі 6 мінімальних пенсій за віком, та додаткової пенсії в розмірі 50% мінімальної пенсії за віком, визначеної абз. 1 ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», у порядку, визначеному ч. 3 ст. 67 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», за період з 01 січня 2014 року до 01 червня 2014 року включно, з врахуванням виплачених сум. Мотивована вказана постанова тим, що УПФУ у Галицькому районі м.Львова судове рішення в частині проведення перерахунку пенсії виконано, що підтверджується розпорядженням управління №179562 від 06.04.2016 про нарахування підвищення пенсії, яке для проведення виплати скеровано в ГУ ПФУ у Львівській області, однак, виплата нарахованої суми до пенсії не проведена у звязку з відсутністю фінансового ресурсу бюджету Пенсійного фонду України. Крім цього, у постанові зазначено, що державний виконавець згідно з положеннями ст. 3 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» не може звернути стягнення на кошти боржника, який є державним органом, оскільки наявна встановлена законом заборона, чітко визначені порядок та процедура виконання таких рішень. Зазначив, що державним виконавцем всупереч положенням ст.18 Закону України «Про виконавче провадження» та п. 3 ст. 4 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» не забезпечено виконання судового рішення, не вчинено належних заходів для примусового виконання такого, а відсутність у боржника коштів не може вважатись причиною для невиконання судового рішення. Вважає дії державного виконавця щодо винесення постанови про повернення виконавчого листа стягувачу протиправними, а винесену державним виконавцем постанову такою, що підлягає скасуванню.

Представник позивача ОСОБА_1 у судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі, надала пояснення аналогічні змісту позовної заяви. Додатково вказала, що органи Казначейства виконують судові рішення про стягнення коштів з боржників, в яких зазначено конкретну суму коштів, а виконання судових рішень, що зобовязують боржника вчинити певні дії, зокрема перерахувати та виплатити, покладено на органи Державної виконавчої служби. Крім цього, зазначила, що всупереч положенням Закону України «Про виконавче провадження», п. 7 Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевого бюджетів або боржників, та п. 3 ст. 4 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» державний виконавець з питанням про зміну способу і порядку виконання судового рішення до суду не звертався, акт про наявність підстав для повернення виконавчого документа стягувачу не складав та не подавав такий керівнику органу Державної виконавчої служби з метою подальшого скерування Казначейству оригіналу виконавчого листа разом із завіреними копіями матеріалів виконавчого провадження із зазначенням конкретної суми виплати, для здійснення перерахунку стягувачу коштів. За таких обставин, просила суд позов задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_2 позов не визнала, надала пояснення про те, що постанова про повернення виконавчого документа стягувачу відповідає вимогам чинного законодавства, а дії щодо винесення такої є правомірними. Зазначила, що орган Державної виконавчої служби згідно із Законом України «Про виконавче провадження» та ст. 3 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» не може звернути стягнення на кошти УПФУ в Галицькому районі м. Львова, яке є державним органом. Вказала, що виконання судового рішення про стягнення коштів з державного бюджету здійснюють органи Державного казначейства України за відповідним зверненням стягувача, а не органи Державної виконавчої служби України. Тому, вважає, що було здійснено всі необхідні заходи для своєчасного і в повному обсязі виконання судового рішення у спосіб та в порядку, визначеному Законом України «Про виконавче провадження». Просила суд у задоволенні позовних вимог відмовити.

Представник третьої особи управління Пенсійного фонду в Галицькому районі м. Львова подав до суду письмові заперечення на адміністративний позов, в яких просить відмовити в задоволенні позовних вимог, покликаючись на те, що на виконання постанови про відкриття виконавчого провадження №53246341 щодо примусового виконання виконавчого листа №464/4776/15-а управлінням прийнято розпорядження від 06.04.2016 №179562, яким здійснено перерахунок пенсії ОСОБА_3 за період з 01.01.2014 до 01.06.2014 та нараховано 24768,90 грн., що свідчить про виконання судового рішення в частині проведення перерахунку пенсії. Судове рішення в частині виплати грошових коштів управлінням не виконано у звязку з відсутністю відповідного фінансування з Державного бюджету. Вважає, що оскаржувана постанова відповідає вимогам чинного законодавства, а дії державного виконавця щодо її винесення є правомірними (а.с. 26-28).

У судове засідання представники третіх осіб управління Пенсійного фонду України в Галицькому районі м.Львова та управління Державної казначейської служби України у Сихівському районі м.Львова Львівської області не зявилися, не повідомивши про причини своєї неявки, а тому суд вважає за можливе розглянути справу у їх відсутності на підставі наявних доказів.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи та зясувавши її дійсні обставини, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

Частинами 1, 2 ст. 181 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що учасники виконавчого провадження мають право звернутися до адміністративного суду з позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби порушено їхні права, свободи чи інтереси.

Згідно ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Субєкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Судом встановлено, що 02.02.2017 головним державним виконавцем Сихівського ВДВС м. Львів винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу у ВП №53246341 з виконання виконавчого листа №464/4776/15-а, виданого 22.03.2016 Сихівським районним судом м. Львова про зобовязання управління ПФУ в Галицькому районі м. Львова здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_3 пенсії відповідно до ст. ст. 50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» в розмірі 6 мінімальних пенсій за віком, та додаткової пенсії в розмірі 50% мінімальної пенсій за віком, визначеної абз. 1 ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», у порядку, визначеному ч. 3 ст. 67 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», за період з 01 січня 2014 року до 01 червня 2014 року включно, з врахуванням виплачених сум (а.с. 3).

Згідно із ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) є сукупністю дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

У відповідності до ч.1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Із наявної в матеріалах справи постанови про повернення виконавчого документа стягувачу вбачається, що УПФУ у Галицькому районі м. Львова судове рішення виконано в частині проведення перерахунку пенсії, що стверджується розпорядженням управління №179562 від 06.04.2016 про нарахування підвищення пенсії. Останнє було скеровано для проведення виплати в ГУ ПФУ у Львівській області, однак, така виплата не проведена у звязку з відсутністю фінансового ресурсу бюджету Пенсійного фонду України. Крім цього, у вказаній постанові зазначається, що при визначені розміру пенсій особам, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, УПФУ в Галицькому районі м. Львова керується Законом України «Про державний бюджет України» на відповідний рік та постановами КМУ. Виплата цих пенсій здійснюється за рахунок Державного бюджету.

Підставами для повернення виконавчого документу стягувачу стали саме відсутність фінансового ресурсу бюджету Пенсійного фонду України та неможливість звернення стягнення на кошти боржника, який є державним органом, оскільки наявна встановлена законом заборона, чітко визначений порядок та процедура виконання даних рішень, що передбачені ч. 1 ст. 3 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень».

Так, з оскаржуваної постанови видно, що виконавчий документ повернуто стягувачу на підставі п. 9 ч.1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження», що передбачає повернення виконавчого документа стягувачу у разі, якщо законом встановлено заборону щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, якщо в нього відсутнє інше майно чи кошти, на які можливо звернути стягнення, а також щодо проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, що виключає можливість виконання відповідного рішення.

Проте, суд не приймає до уваги покликання відповідача в постанові на те, що боржником управлінням Пенсійного фонду України в Галицькому районі м.Львова рішення суду не виконано в частині виплати допомоги у зв'язку відсутністю бюджетного фінансування, виходячи з наступного.

Згідно з ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіттям з незалежних від них обставин, а також у старості та в, інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до ст. 22 Конституції України конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Згідно з ст. 124 Конституції України, судові рішення ухвалюються іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

Умови відсутності у державному бюджеті коштів на виплату позивачу недоплаченої суми державної та додаткової пенсії у відповідності до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», створює ситуацію правової невизначеності стосовно джерела коштів, з яких має виплачуватися зазначена допомога, однак, це не може бути підставою для порушення прав громадян на соціальний захист, в тому числі й на отримання разової щорічної допомоги на оздоровлення у відповідності до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», яка прямо передбачена законом та постановлена до стягнення судовим рішенням.

Реалізація особою права, що пов'язане з отриманням бюджетних коштів, яке базується на спеціальних та чинних на час виникнення спірних правовідносин нормативно-правових актів національного законодавства, не може бути поставлена в залежність від бюджетних асигнувань, тобто посилання органів державної влади на відсутність коштів як на причину неможливості виплатити кошти за рішенням суду, судом не може бути прийнято до уваги.

Частиною 2 статті 8 КАС України встановлено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини. Згідно частини 1 статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини» практика Європейського Суду з прав людини є джерелом права в Україні.

Відповідно до правової позиції Європейського суду по справі "Кечко проти України", якщо чинне правове положення передбачає виплату певних надбавок і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах доки відповідні положення є чинними. Органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобовязань.

Зважаючи на практику Європейського суду з прав людини, невиконання рішення суду управлінням Пенсійного фонду України стосовно здійснення виплати на користь ОСОБА_3 у відповідності до виконавчого листа №464/4776/15-а, виданого 22.03.2016 Сихівським районним судом м. Львова, у звязку з відсутністю коштів, є порушенням п.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Україною 17.07.1997 року, та яка є частиною національного законодавства, а також статті 1 Протоколу №1 до Конвенції.

Таким чином, сама по собі відсутність коштів на рахунках боржника чи у держави на виконання взятих на себе зобовязань не є підставою для повернення відповідачем виконавчого листа з цієї підстави.

Крім цього, відповідачем як субєктом владних повноважень у порушення ч. 2 ст. 71 КАС України не надано жодних доказів того, що державний виконавець у відповідності ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» звертався до боржника із запитами та зясовував чи вчинялися таким для отримання бюджетних асигнувань для виконання судового рішення у справі №464/4776/15-а необхідні дії, що свідчить про не вчинення державним виконавцем усіх можливих дій, спрямованих на виконання постанови суду.

Що стосується покликань державного виконавця на ч. 1 ст. 3 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» при виконанні судового рішення в частині виплати позивачу коштів суд зазначає наступне.

Гарантії держави щодо виконання судових рішень та виконавчих документів, визначених Законом України «Про виконавче провадження», та особливості їх виконання встановлює Закон України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень».

Частиною 1 ст. 3 цього Закону визначено, що виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

Механізм виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, прийнятих судами, а також іншими державними органами (посадовими особами), які відповідно до закону мають право приймати такі рішення, визначає Порядок виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевого бюджетів або боржників, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 №845.

Згідно з ч. 2 ст. 6 Закону України «Про виконавче провадження» рішення про стягнення коштів з державних органів, державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ виконуються органами, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів.

Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» виконання рішень суду про зобов'язання вчинити певні дії щодо майна, боржником за якими є державний орган, державне підприємство, юридична особа, здійснюється в порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження", з урахуванням особливостей, встановлених цим Законом.

Аналіз вищенаведених норм законодавства свідчить про те, що органами Державної казначейської служби виконуються судові рішення про стягнення коштів з боржників, в яких зазначено конкретну суму коштів, що підлягає стягненню.

Встановлено, що в межах виконавчого провадження №53246341 здійснювалося примусове виконання виконавчого листа зобовязального характеру, виданого на виконання постанови про зобовязання УПФУ в Галицькому районі м. Львова вчинити певні дії, а саме, провести перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_3

Таким чином, у даному випадку виконавчий лист не може бути виконаний органом Державної казначейської служби України у зв'язку з тим, що рішення прийнято про зобов'язання вчинити дії, а не про стягнення коштів, а тому, покликання відповідача на те, що виконання судового рішення в частині виплати позивачу коштів не має виконуватись органами Державної виконавчої служби не заслуговують на увагу суду.

Разом з тим, варто зазначити, що позивач подавав до управління Державної казначейської служби України у Сихівському районі м. Львова Львівської області виконавчий лист №464/4776/15-а, проте, такий листом управління від 02.12.2016 був повернутий на підставі абз. 1 п.п.1 п.1 ст. 9 Порядку, оскільки він не підлягає виконанню органом Казначейства у звязку з тим, що судове рішення не передбачає стягнення коштів з боржника, а носить зобовязальний характер. При цьому, розяснено, що позивач може подати такий виконавчий лист до органів Державної виконавчої служби для їх виконання або звернутися до суду із заявою про зміну порядку і способу виконання рішення суду та ухвалення додаткового рішення, в якому визначити точну суму грошових коштів, що підлягають стягненню з боржника, після чого подати відповідні документи на виконання до управління Державної казначейської служби України у Сихівському районі м. Львова Львівської області (а.с. 29-30).

Крім цього, згідно з п. 7 Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевого бюджетів або боржників, у разі наявності підстав для повернення виконавчого документа стягувачу керівник органу державної виконавчої служби подає відповідно до Закону України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень" Казначейству протягом 10 днів з дня складення державним виконавцем відповідного акта оригінал виконавчого документа разом із супровідним листом та завірені належним чином державним виконавцем копії інших матеріалів виконавчого провадження.

Положеннями п. 47 цього Порядку визначено, що безспірне списання коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання судових рішень та виконавчих документів, здійснюється Казначейством на підставі поданих: 1) органом Казначейства: документів та відомостей, надісланих стягувачами та боржником; інформації про неможливість виконання безспірного списання коштів з рахунків боржника; 2) керівником органу державної виконавчої служби зазначених у пункті 7 цього Порядку документів та відомостей.

Враховуючи встановлені в ході розгляду справи обставини, виконавчий лист стягувачу був повернутий за відсутності підстав, передбачених п. 9 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження».

А відтак, боржником без поважних причин, всупереч п.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, Конституції України, не було виконано постанову суду, дії головного державного виконавця Сихівського відділу державної виконавчої служби міста Львів Головного територіального управління юстиції у Львівській області ОСОБА_2 щодо винесення постанови про повернення виконавчого документа стягувачу є протиправними, така постанову винесена без дотримання вимог чинного законодавства, а тому підлягає скасуванню.

Крім цього, покликання представника позивача на те, що державний виконавець мав би звернутися до суду із заявою про зміну способу і порядку виконання судового рішення є безпідставними, оскільки від дня відкриття виконавчого провадження 19.01.2017 і до дня його завершення 02.02.2017 не пройшло два місяці, а тому, на думку суду, у державного виконавця не виникло обовязку щодо звернення до суду згідно з ч. 2 ст. 7 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» із заявою про зміну способу та порядку виконання рішення.

Інші доводи сторони позивача щодо протиправності дій державного виконавця при винесенні постанови про повернення виконавчого документа стягувачу не впливають на вищевказані висновки суду та не можуть бути самостійною підставою для скасування такої постанови.

За таких обставин, позовні вимоги необхідно задовольнити.

Керуючись ст.ст. 2, 9, 11, 160-163,167 КАС України,

постановив:

Позов задовольнити.

Визнати протиправними дії головного державного виконавця Сихівського відділу державної виконавчої служби міста Львова Головного територіального управління юстиції у Львівській області ОСОБА_2 щодо винесення постанови від 02.02.2017 року про повернення виконавчого документа стягувачу у виконавчому провадження № 53246341.

Скасувати постанову головного державного виконавця Сихівського відділу державної виконавчої служби міста Львів Головного територіального управління юстиції у Львівській області ОСОБА_2 02.02.2017 року про повернення виконавчого документа стягувачу у виконавчому провадження № 53246341.

Апеляційна скарга на постанову може бути подана до Львівського апеляційного адміністративного суду через Сихівський районний суд м. Львова протягом десяти днів з дня отримання копії постанови у повному обсязі.

Суддя Теслюк Д.Ю.