Справа № 159/822/17
Суддя: Логвинюк І. М.
Дата ухвалення: 2017-03-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 159/822/17
Провадження № 2-а/159/126/17
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 березня 2017 року м. Ковель

Ковельський міськрайсуд Волинської обл.

в складі: головуючого - судді Логвинюк І.М.,

при секретарі судових засідань Щесюк Н.Й.,

з участю позивача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ковелі Волинської області справу за адміністративним позовом ОСОБА_2 до управління соціального захисту населення виконавчого комітету Ковельської міської ради Волинської області про визнання бездіяльності протиправною, зобов»язання до вчинення дій,

ВСТАНОВИВ:

06.03.17 р. позивач звернувся до суду з вказаним вище адміністративним позовом до управління соцзахисту населення Ковельської РДА Волинської області, просить визнати бездіяльність відповідача щодо перерахунку щорічної одноразової грошової допомоги до 5 травня у 2016 р. протиправною; зобов»язати відповідача здійснити перерахунок і нарахувати та виплатити певну суму такої допомоги за 2016 р. йому як учаснику бойових дій. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що він є учасником бойових дій, має право на пільги, встановлені законодавством України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» для учасників бойових дій. У 2016 р. Управлінням соцзахисту населення Ковельської райдержадміністрації Волинської області йому було нараховано та виплачено щорічну разову грошову допомогу у розмірі 920 грн.. З приводу цього відповідачем на його заяву від 20.02.17 р. 22.02.17 р. було надано відповідь № 556/142. Покликаючись на положення Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2016 рік», зазначає, що за станом на 01.05.16 р. розмір мінімальної пенсії за віком становив 1 130 грн.. Покликаючись на ст. ст. 12 - 16, 17 - 1 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», Закон України «Про Державний бюджет України на 2007 рік», Закон України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» зазначає, що була спроба змінити формулювання відповідних положень Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального статусу» в частині, що стосується розміру цієї одноразової допомоги, встановленої Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту». З цього приводу двічі висловлював свою правову позицію КС України рішеннями по справах за № 6 - рп/2007 від 09.07.07 р. та за № 10 - рп/2008 від 22.05.08 р., у рішенні від 20.03.02 р. № 5 - рп/2002. Покликаючись на ст. ст. 22, 46, 64 Конституції України, зазначає, що оскільки на момент виникнення та реалізації права на щорічну разову допомогу, що має бути виплачена до 5 травня в Україні не було встановлено ні воєнного, ні надзвичайного стану, то всі акти усіх органів державної влади не можуть звужувати зміст та обсяг існуючих прав і свобод громадян. Дії органів державної влади та органів місцевого самоврядування, які звужують зміст чи обсяг прав громадян є такими, що порушують Конституцію України та її гуманістичні засади, що у правовій державі є недопустимим. Покликаючись на постанову КМ України у № 141 від 02.03.16 р., зазначає, що розмір виплаченої йому допомоги є менший, ніж передбачений відповідним Законом. У відповіді на його звернення про нарахування та виплату мені невиплаченої частини щорічної разової грошової допомоги як учаснику бойових дій за 2016 р. в сумі 4 730 грн. відповідач відмовив йому у доплаті невиплаченої частини разової грошової допомоги, посилаючись на свої аргументи, з якими він не погоджується з огляду на положення ст. 95 Конституції України, так як Держбюджет не визначає і не може визначати зміст і обсяг конституційних прав громадян, а тим більше їх звужувати чи ставити у залежність від державного бюджету; п. 9 ст. 7 БК України, що не був врахований при формуванні бюджету на 2016 р.. БК України також передбачено і механізми перерозподілу коштів на фінансування державних програм тощо, що у повній мірі не використано відповідачем. Зазначає, що відповідач допустив бездіяльність і не вжив заходів для забезпечення його прав як учасника бойових дій на щорічну разову допомогу у повному обсязі; порушує ст. ст. 3, 8, 19 Конституції України. Вважає, що постанова КМ України від 02.03.16 р. № 141 «Деякі питання виплати у 2016 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту і «Про жертви нацистських переслідувань», невідповідна Конституції України. Покликаючись на ст. 8 Конституції України, ст. 8 КАС України, міжнародну судову практику, просить позов задовольнити та визнати бездіяльність відповідача щодо перерахунку щорічної одноразової грошової допомоги до 5 травня у розмірі, встановленому ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» за 2016 рік, протиправною; зобов'язати відповідача здійснити перерахунок, нарахувати і виплатити йому 4 730 грн. щорічної разової грошової допомоги як учаснику бойових дій за 2016 р. відповідно до ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» у розмірі 5 мінімальних пенсій за віком, виходячи із розрахунку мінімальної пенсії за віком, визначеної ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2016 рік» на момент проведених виплат, з урахуванням раніше виплачених сум.

Ухвалою суду від 23.03.17 р. проведено заміну первісного відповідача належним - управлінням соцзахисту населення виконкому Ковельської міськради Волинської області.

29.03.17 р. відповідачем було подано до суду письмове заперечення проти позову, обґрунтоване тим, що у 2016 р. позивачеві, дійсно, було виплачено разову грошову допомогу до 5 травня в сумі 920 грн. як учаснику бойових дій, тобто, у розмірі, встановленому постановою КМ України від 02.03.16 № 141 «Деякі питання виплати у 2016 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань». Право встановлення розміру виплати щорічної разової грошової допомоги до 5 травня надано КМ України з 01.01.15 р. Законом України «Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин» від 28.12.14 р. № 79 - VIII, якими внесено зміни до Прикінцевих положень БК України. Покликаючись на рішення КС України від 25.01.12 р. № З - рп/2012, п. 26 Прикінцевих положень БК України, зазначає, що має місце суперечність між нормами законів, що мають однакову юридичну силу: Закону України «Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин» і п. 26 Прикінцевих положень БК України, Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», а не Закону та підзаконного акта, як про це зазначає позивач. Покликаючись на рішення КС України № 4 - зп від 03.10.97 р. у справі набуття чинності Конституцією України, рішення КС України від 25.01.12 р. № 3 - рп/2012, рішення КС України від 26.12.11 р. № 20 - рп/2011, ст. 22 Загальної декларації прав людини, зазначає, що посилання позивача на неконституційність положень Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» є недоречним, оскільки не відноситься до суті справи. Право встановлювати розміри виплати щорічної разової грошової допомоги до 5 травня надано КМ з 01.01.15 р. Законом № 79 - VIII від 28.12.14 р. Таке положення Закону України неконституційним не визнавалось. Вважає, що ст. 22 Основного Закону не порушена, оскільки гарантовані конституційні права і свободи не скасовувались, звуження змісту і обсягу існуючих прав і свобод не було. Просить у задоволенні позову відмовити.

У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав повністю, обгрунтувавши їх доводами, наведеними у позовній заяві. Суду додатково пояснив, що допомогу у, на його думку, неналежному розмірі, він отримав 09.05.16 р. і з того часу по 20.02.17 р. до відповідача з приводу донарахування допомоги звертався лише усно. Просить поновити строк на оскарження бездіяльності відповідача, так як він як пільговик та соціально незахищена категорія населення, не отримав у відповідача належного пояснення правомірності дій. Просить позов задовольнити.

Представник відповідача у судове засідання не з»явився, хоча відповідач належно оповіщений, про причини неявки суду не повідомив, попередньо заявив перед судом клопотання про розгляд справи у відсутності його представника.

Суд, заслухавши пояснення позивача, вивчивши матеріали справи, приходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити.

Так, соціальний захист державою осіб, які мають право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом, охоплює комплекс заходів, що здійснює держава в межах її соціально - економічних можливостей.

Конституційний Суд України в рішенні від 26.12.11 р. № 20 - рп/2011 наголосив, що передбачені законами соціально - економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Крім того, такі заходи можуть бути обумовлені необхідністю запобігання чи усунення реальних загроз економічній безпеці України, що згідно з ч. 1 ст. 17 Конституції України є найважливішою функцією держави.

Судом встановлено, що позивач, дійсно, має статус учасника бойових дій, що підтверджується копією відповідного посвідчення учасника бойових дій, та має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - учасників бойових дій.

Як вбачається з копії заяви позивача від 20.02.17 р., адресованої відповідачеві і отриманої останнім 20.02.17 р., позивач просив відповідача нарахувати та виплатити йому одноразову грошову допомогу до 05 травня як учасникові бойових дій за 2017 р. у розмірі 6 235 грн..

Як вбачається з копії листа відповідача № 556/1.42 від 20.02.17 р., відповідачем на вказану вище заяву позивача від 20.0.17 р. зазначено, що за станом на 20.02.17 р. законодавчо не врегульовані питання про виплату особам, які мають такий же статус який має позивач, допомоги у тому розмірі, про який просить позивач.

Будь - якого доказу того, що він звертався до відповідача з приводу виплати йому такого характеру допомоги за 2016 р. і того, що відповідач відмовив йому у цьому письмово, позивач суду не надав.

Однак, у письмовому запереченні відповідача відсутнє твердження про те, що виплата такого характеру допомоги позивачеві до 5 травня в розмірі 920 грн. відповідно до вимог Постанови КМ України від 02.03.16 р. № 141 «Деякі питання виплати у 2016 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань» ним не проводилась у 2016 р., як про це стверджує позивач.

Таким чином, доцільно поновити позивачеві строк на звернення до суду з адміністративним позовом.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена вище норма означає, що відповідач як суб'єкт владних повноважень зобов'язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Законом України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» викладені у новій редакції положення ч. 5 ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», відповідно до яких щорічно до 5 травня учасникам бойових дій виплачується разова грошова допомога у розмірах, які визначаються КМ України в межах бюджетних призначень, встановлених законом про Державний бюджет України.

Рішенням Конституційного Суду України № 10 - рп/2008 від 22.05.08 р. наведені положення визнані неконституційними.

Отже, починаючи з 22.05.08 р. відновлено дію ч. 5 ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», відповідно до якої розмір грошової допомоги учасникам бойових дій має становити п'ять мінімальних пенсій за віком.

Поряд з цим, згідно п. 63 (І) Закону України від 28.12.14 р. № 79 - VIII «Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин», розд. VI "Прикінцеві та перехідні положення" БК України доповнений п. 26, яким установлено, що норми і положення статей 12, 13, 14, 15 та 16 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» застосовуються у порядку та розмірах, встановлених КМ України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування. Це положення закону неконституційним НА ЧАС РОЗГЛЯДУ СПРАВИ не визнавалося.

Відповідно до п. 1 постанови КМ України від 02.03.16 р. №141 «Деякі питання виплати у 2016 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань» - у 2016 р. виплату разової грошової допомоги до 5 травня, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань», здійснює Мінсоцполітики шляхом перерахування коштів на зазначені цілі структурним підрозділам з питань соцзахисту населення обласних, Київської міської держадміністрацій, які через відділення зв'язку або через установи банків перераховують їх на особові рахунки громадян за місцем отримання пенсії (особам, які не є пенсіонерами, - за місцем їх проживання), учасникам бойових дій у розмірі 920 грн.

Таким чином, на час виникнення спірних правовідносин діяли два нормативно - правові акти, що мають однакову юридичну силу, але по - різному встановлювали розмір щорічної допомоги до 5 травня учасникам бойових дій.

Конституційний Суд України у пункті 3 мотивувальної частини рішення № 4 - зп від 03.10.97 р. у справі набуття чинності Конституцією України зазначив, що конкретна сфера суспільних відносин не може бути водночас врегульована однопредметними нормативними правовими актами однакової сили, які за змістом суперечать один одному. Звичайною є практика, коли наступний у часі акт містить пряме застереження щодо повного або часткового скасування попереднього. Загальновизнаним є й те, що з прийняттям нового акта, якщо інше не передбачено самим цим актом, автоматично скасовується однопредметний акт, який діяв у часі раніше.

Таким чином, за наявності декількох законів, норми яких по - різному регулюють конкретну сферу суспільних відносин, під час вирішення спорів у цих відносинах суд повинен застосовувати положення закону з урахуванням дії закону в часі за принципом пріоритету тієї норми, яка прийнята пізніше.

Отже, відповідач, здійснюючи позивачеві нарахування та виплату одноразової допомоги до 5 травня у 2016 р., правомірно діяв відповідно до Закону України від 28.12.14 року № 79 - VIII «Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин», (чинного з 01.01.15 р.), та відповідно до постанови КМ України від 02.03.16 р. № 141 «Деякі питання виплати у 2016 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань".

При вирішенні спору суд враховує позицію Вищого адміністративного суду України по аналогічній категорії справ (зокрема, ухвалу від 19.02.16 р. у справі № К/800/4176/16 (№753/13867/15-а).

Виходячи з викладеного, суд приходить до висновку про відсутність підстав для визнання бездіяльності відповідача щодо перерахунку разової грошової допомоги до 5 травня в 2016 році, зобов»язання відповідача до вчинення дій, що складають позовні вимоги позивача. А тому у задоволенні позову слід відмовити.

Так як позивач звільнений від сплати судових витрат, то понесені судові витрати компенсуються за рахунок Державного бюджету України у відповідності до положень ч. 5 ст. 94 КАС України.

Керуючись ст. ст. 11, 71, 86, 94, 99, 100, 159 - 163, 186, 254 КАС України, ч. 2 ст. 19 Конституції України, п. 26 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» БК України, п. 1 постанови КМ України № 141 від 02.03.16 р. «Деякі питання виплати у 2016 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту і «Про жертви нацистських переслідувань», суд

п о с т а н о в и в:

У задоволенні позову відмовити.

Постанова суду може бути оскаржена до Львівського апеляційного адміністративного суду через Ковельський міськрайонний суд протягом десяти днів з дня її оголошення. а особами, які беруть участь у справіі, однак, не були присуніми при її оголошенні, у той же строк з дня отримання копії постанови.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Головуючий:І. М. Логвинюк