Справа № 146/1650/16-а
Суддя: Загороднюк А.Г.
Дата ухвалення: 2017-03-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 146/1650/16-а

Головуючий у 1-й інстанції:Любинецька-Онілова А.Г.

Суддя-доповідач: Загороднюк А.Г.

29 березня 2017 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Загороднюка А.Г.

суддів: Драчук Т. О. Полотнянка Ю.П.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України у Томашпільському районі Вінницької області на постанову Ямпільського районного суду Вінницької області від 29 грудня 2016 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Управління Пенсійного фонду України у Томашпільському районі Вінницької області про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В :

постановою Ямпільського районного суду Вінницької області від 29 грудня 2016 року адміністративний позов задоволено повністю.

Не погодившись із прийнятим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нову постанову про відмову в задоволені позову. В апеляційній скарзі апелянт посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясування всіх обставин справи що призвело до неправильного її вирішення.

Сторони повноважних представників в судове засідання не направили, хоча повідомлялися про дату, час та місце апеляційного розгляду справи, що підтверджується матеріалами справи.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 197 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на основі наявних у ній доказів, у разі неприбуття жодної з осіб, які беруть участь у справі, у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, колегія суддів апеляційної інстанції, переглядаючи судове рішення у даній справі в межах апеляційної скарги у відповідності до частини 1 статті 195 КАС України, дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Як встановлено з матеріалів справи, позивач народився 17 жовтня 1954 року, тобто на час виходу у відставку позивачу було 62 роки (а.с. 6).

ОСОБА_2 з 30 травня 1990 року по 29 травня 1996 року працював помічником та старшим помічником прокурора Томашпільського району, з 30 травня 1996 року по 15 вересня 2016 року - суддею Томашпільського районного суду Вінницької області, що підтверджується копією трудової книжки (а.с. 8-10).

Згідно з постановою Верховної ради України № 1515-VIII від 08 вересня 2016 року позивача вивільнено зі штату суддів Томашпільського районного суду Вінницької області, у зв'язку з поданням заяви про відставку.

Відповідно до наказу голови Томашпільського районного суду Вінницької області від 15 вересня 2016 року № 68-о/с позивача відраховано зі штату суддів Томашпільського районного суду Вінницької області, у зв'язку з поданням заяви про відставку.

16 вересня 2016 року позивач звернувся до відповідача з заявою про призначення довічного грошового утримання судді.

Листом управління Пенсійного фонду України в Томашпільському районі Вінницької області № С-25 від 08 листопада 2016 року позивачу призначено довічне грошове утримання відповідно до Закону України "Про судоустрій і статус суддів", як судді у відставці. Однак, призначено довічне грошове утримання судді у розмірі 80 % відповідно до довідки №4-55/1284 від 16 вересня 2016 року з урахуванням суддівського стажу позивача.

Вважаючи зазначені дії відповідача незаконними позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

За результатом розгляду справи, суд першої інстанції, керуючись положеннями Закону України "Про статус суддів", Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" дійшов висновку щодо наявності підстав для задоволення позовних вимог.

Колегія суддів апеляційної інстанції частково погоджується з висновками суду першої інстанції, враховуючи наступне.

Статтею 43 Закону України "Про статус суддів" (чинного на момент призначення позивача на посаду судді) було передбачено, що кожен суддя за умови, що він працював на посаді судді не менше 20 років, має право на відставку, тобто на звільнення його від виконання обов'язків за власним бажанням або у зв'язку з закінченням строку повноважень.

Частиною 2 вищевказаної статті Закону, в редакції Закону України "Про внесення змін і доповнень до Закону України "Про статус суддів" від 24 лютого 1994 року № 4015-ХІІ, чинної до 31 липня 2010 року, до стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, крім роботи на посадах суддів судів України, державних арбітрів, арбітрів відомчих арбітражів України, зараховується також час роботи на посадах суддів і арбітрів у судах та державному і відомчому арбітражі колишнього СРСР та республік, що раніше входили до складу СРСР, час роботи на посадах, безпосередньо пов'язаних з керівництвом та контролем за діяльністю судів у Верховному Суді України, в обласних судах, Київському і Севастопольському міських судах, Міністерстві юстиції України та підвідомчих йому органах на місцях, за діяльністю арбітражів у Державному арбітражі України, Вищому арбітражному суді України, а також на посадах прокурорів і слідчих за умови наявності у всіх зазначених осіб стажу роботи на посаді судді не менше 10 років.

30 липня 2010 року набув чинності Закон України "Про судоустрій і статус суддів" від 7 липня 2010 року № 2453-VI, відповідно до частини 1 статті 131 якого було передбачено, що до стажу роботи на посаді судді зараховується робота на посаді, зокрема, судді судів України, арбітра (судді) арбітражних судів України, державного арбітра колишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражів України.

При цьому, пунктом 11 Перехідних положень Закону № 2453-VI передбачено, що судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день набрання чинності цим Законом.

Отже, на момент обрання позивача суддею Томашпільського районного суду Вінницької області була чинною частина 2 статті 43 Закону № 2862-ХІІ, в редакції Закону України "Про внесення змін і доповнень до Закону України "Про статус суддів" від 24 лютого 1994 року № 4015-ХІІ, відповідно до якої до стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, крім роботи на посадах суддів судів України зараховується також час роботи на посадах прокурорів і слідчих.

Таким чином, період роботи позивача з 30 травня 1990 року по 29 травня 1996 року на посадах помічника та старшого помічника прокурора Томашпільського району, підлягає зарахуванню позивачу до стажу роботи на посаді судді, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання.

Також колегія суддів звертає увагу на те, що Конституційний Суд України у рішенні від 3 червня 2013 року № 3-рп/2013 зазначив, що будь-яке зниження рівня гарантій незалежності суддів суперечить конституційній вимозі неухильного забезпечення незалежного правосуддя та права людини і громадянина на захист прав і свобод незалежним судом, оскільки призводить до обмеження можливостей реалізації цього конституційного права, а отже, суперечить частині першій статті 55 Конституції України (абзац другий пункту 3 мотивувальної частини).

Крім того, у статті 141 Закону № 2453 до внесення змін Законом № 213, тобто у редакції Закону № 192, закріплювалося, що "щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не може бути більшим ніж 90 відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання" (абзац перший частини третьої), та встановлювалося, що "у разі зміни грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання" (абзац другий частини третьої).

Рішенням Конституційного суду України від 8 червня 2016 року № 4-рп/2016 у справі за конституційними поданнями Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень частини третьої, абзаців першого, другого, четвертого, шостого частини п'ятої статті 141 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" та положень пункту 5 розділу III "Прикінцеві положення" Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" (справа про щомісячне довічне грошове утримання суддів у відставці) визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення:

- частини третьої статті 141 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 7 липня 2010 року № 2453-VI у редакції Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 2 березня 2015 року № 213-VІІІ;

- абзаців першого, другого, третього, четвертого та першого, другого речень абзацу шостого частини п'ятої статті 141 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 7 липня 2010 року № 2453-VI у редакціях Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 2 березня 2015 року № 213-VIII, Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 24 грудня 2015 року № 911-VIII;

- пункту 5 розділу III "Прикінцеві положення" Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 2 березня 2015 року № 213-VIII в частині скасування з 1 червня 2015 року норм щодо призначення щомісячного довічного грошового утримання відповідно до Закону України "Про судоустрій і статус суддів".

При цьому, керуючись частиною другою статті 70 Закону України "Про Конституційний Суд України", Конституційний Суд України вказав такий порядок виконання цього рішення:

- частина третя статті 141 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 7 липня 2010 року № 2453-VI у редакції Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 2 березня 2015 року № 213-VIII, яка суперечить Конституції України, не підлягає застосуванню як така, що втратила чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього рішення. Натомість застосуванню підлягає частина третя статті 141 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 7 липня 2010 року № 2453-VI до внесення змін Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 2 березня 2015 року № 213-VIII, тобто у редакції Закону України "Про забезпечення права на справедливий суд" від 12 лютого 2015 року № 192-VIII, а саме: "Щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не може бути більшим ніж 90 відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання. У разі зміни грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання".

Таким чином, стаж роботи позивача на посаді судді, що дає право на відставку і отримання щомісячного грошового утримання, з урахуванням стажу роботи на посаді прокурора, складає 28 років 3 місяців 09 дні.

Отже, враховуючи положення частини 3 статті 141 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 7 липня 2010 року № 2453-VI в редакції Закону України "Про забезпечення права на справедливий суд" від 12 лютого 2015 року №192-VIII, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що щомісячне довічне утримання позивача має становити 90 відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання.

Однак, колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції щодо перерахунку призначеного довічного утримання судді у відставці у разі зміни розміру грошового утримання діючих суддів відповідної посади у майбутньому з огляду на наступне.

Відповідно до статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод і інтересів фізичних осіб, прав і інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Зі змісту наведеної правової норми вбачається, що судовому захисту підлягають лише порушені права, свободи і інтереси фізичних або права і інтереси юридичних осіб, а не можливість їх порушення в майбутньому.

В зв'язку з цим колегія суддів вважає неможливим розглядати вимоги щодо зобов'язання суб'єкта владних повноважень не вчиняти дії у майбутньому у зв'язку з вірогідним настанням певних наслідків, оскільки у суду на час розгляду справи відсутні підстави для прийняття рішення стосовно законності таких дій.

Таким чином, постанова суду в частині задоволення позовних вимог на майбутнє підлягає скасуванню, з прийняттям нового рішення про відмову у задоволенні позову в цій частині.

Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що суд першої інстанції безпідставно і необґрунтовано вийшов за межі позовних вимог шляхом зобов'язання відповідача здійснювати перерахунок призначеного довічного утримання судді у відставці у разі зміни розміру грошового утримання діючих суддів відповідної посади у майбутньому, оскільки така позовна вимога ОСОБА_2 заявлена не була.

Також колегія суддів звертає увагу на те, що ухвалою Томашпільського районного суду Вінницької області від 08 грудня 2016 року відкрито провадження у справі №146/1650/16-а та призначено справу до судового розгляду на 12 грудня 2016 року о 09:30.

Ухвалою Томашпільського районного суду Вінницької області від 12 грудня 2016 року задоволено заяву управління Пенсійного фонду України у Томашпільському районі Вінницької області про відвід головуючого судді Пилипчука О.В.

13 грудня 2016 року ухвалою Томашпільського районного суду Вінницької області задоволено заяву головуючої судді Скаковської І.В. про самовідвід.

В подальшому ухвалою Томашпільського районного суду Вінницької області від 19 грудня 2016 року справу прийнято до провадження судді Любинецької-Онілової А.Г. та повторно вирішено питання про відкриття провадження у справі (відкрито скорочене провадження).

Таким чином, судом першої інстанції порушено норми процесуального права, оскільки провадження у вказаній справі було відкрито двічі.

При цьому, КАС України не передбачена можливість переходу розгляду справи з відкритого у скорочене провадження.

Проте, вказане процесуальне порушення не призвело до неправильного вирішення справи, а тому в силу пункту 4 статті 202 КАС України не є підставою для скасування рішення суду першої інстанції в цілому.

Зазначене процесуальне порушення може бути враховано при вирішенні питання щодо відкриття касаційного провадження.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів дійшла висновку про скасування постанови суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог щодо зобов'язання управління Пенсійного фонду України в Томашпільському районі Вінницької області здійснювати у майбутньому перерахунок призначеного довічного утримання судді у відставці у разі зміни розміру грошового утримання діючих суддів відповідної посади.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 202, 205, 207, 212, 254 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України у Томашпільському районі Вінницької області задовольнити частково.

Постанову Ямпільського районного суду Вінницької області від 29 грудня 2016 року скасувати в частині задоволення позовних вимог щодо зобов'язання управління Пенсійного фонду України в Томашпільському районі Вінницької області здійснювати у майбутньому перерахунок призначеного довічного утримання судді у відставці у разі зміни розміру грошового утримання діючих суддів відповідної посади.

В цій частині прийняти нову постанову, якою в задоволенні позовних вимог щодо зобов'язання управління Пенсійного фонду України в Томашпільському районі Вінницької області здійснювати у майбутньому перерахунок призначеного довічного утримання судді у відставці у разі зміни розміру грошового утримання діючих суддів відповідної посади відмовити.

В решті постанову Ямпільського районного суду Вінницької області від 29 грудня 2016 року залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили в порядку та в строки, передбачені ст. ст. 212, 254 КАС України.

Головуючий Загороднюк А.Г.

Судді Драчук Т. О. Полотнянко Ю.П.