Справа № 638/18504/15-а
Суддя: Жигилій С.П.
Дата ухвалення: 2017-03-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 березня 2017 р.Справа № 638/18504/15-а
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Жигилія С.П.

Суддів: Дюкарєвої С.В. , Перцової Т.С.

за участю секретаря судового засідання Мороз Є.В.

представників сторін: відповідача - Заярного О.С., третьої особи - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на постанову Дзержинського районного суду м. Харкова від 15.02.2017р. по справі № 638/18504/15-а

за позовом ОСОБА_3

до Харківської міської ради третя особа ОСОБА_4

про визнання незаконним та скасування рішення,

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_3 (далі по тексту - позивач, ОСОБА_3.) звернувся до Дзержинського районного суду м. Харкова з позовом до Харківської міської ради (далі по тексту - відповідач), третя особа - ОСОБА_4 (далі по тексту - ОСОБА_4), в якому, з урахуванням уточнень, просить суд визнати незаконним та скасувати рішення 35 сесії Харківської міської ради 6 скликання від 29.10.2014 року № 1680/14 «Про передачу у власність та надання в оренду громадянам земельних ділянок» в частині затвердження проекту землеустрою та передачу у власність земельної ділянки за кадастровим № НОМЕР_1 площею 0,0600 га по АДРЕСА_1 ОСОБА_4.

Постановою Дзержинського районного суду м. Харкова від 15.02.2017 року по справі № 638/18504/15-а в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_3 до Харківської міської ради, третя особа - ОСОБА_4 про визнання незаконним та скасування рішення відмовлено повністю.

Позивач, не погодившись із вказаною постановою суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваної постанови норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясування обставин справи, просить суд апеляційної інстанції скасувати постанову Дзержинського районного суду м. Харкова від 15.02.2017 року по справі № 638/18504/15-а, прийняти нову постанову, якою позовні вимоги ОСОБА_3 задовольнити в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що ОСОБА_3 на підставі договору дарування від 17.05.1990 року є власником частини житлового будинку по АДРЕСА_2, що також підтверджується технічним паспортом на садибний (індивідуальний) житловий будинок від 08.05.2007 року. Однак, Рішенням 35 сесії Харківської міської ради 6 скликання від 29.10.2014 року № 1680/14 «Про передачу у власність та надання в оренду громадянам земельних ділянок» передано ОСОБА_4 земельну ділянку за кадастровим № НОМЕР_1 площею 0,0600 га по АДРЕСА_1 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. З огляду на викладене, з посиланням на положення ч. ч. 3, 5 ст. 116, ч. ч. 2, 3 ст. 152, ч.1 ст. 155, ч.2 ст. 158 Земельного кодексу України, вказує, що відповідачем порушено порядок передачі земельної ділянки, що знаходиться під домоволодінням, співвласником якого є позивач по справі. Зокрема вказує, що виготовлення землевпорядної документації потребує обов'язкового проведення кадастрової зйомки, під час якої у відповідності до п. п. б п.2 ст. 198 Земельного кодексу України є обов'язковим погодження меж земельної ділянки з суміжними власниками та землекористувачами, однак межі спірної земельної ділянки є непогодженими, що, на думку позивача, порушує його права як користувача земельної ділянки та є підставою для відмови у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою. Таким чином, рішення суду першої інстанції вважає незаконним та таким, що підлягає скасуванню, а його апеляційна скарга - задоволенню.

Представник відповідача, в надісланих до суду письмових запереченнях та у судовому засіданні, просив суд апеляційної інстанції вимоги апеляційної скарги залишити без задоволення, а оскаржувану постанову суду першої інстанції залишити без змін та зазначив, що оскаржуване рішення Харківської міської ради прийнято відповідно до вимог Земельного кодексу України та у відповідності до Порядку надання земельних ділянок у місті Харкові у власність або користування. Крім того, вказує, що позивачем не надано жодних документів, що підтверджують його право власності або користування земельною ділянкою, у зв'язку з чим твердження позивача про порушення права користування вказаною земельною ділянкою вважає безпідставним.

Представник третьої особи у судовому засіданні, з викладених підстав, просив суд апеляційної інстанції вимоги апеляційної скарги залишити без задоволення, а оскаржувану постанову суду першої інстанції залишити без змін.

Позивач в судове засідання не прибув, про дату, час та місце апеляційного розгляду справи повідомлений належним чином.

Відповідно до ч. 4 ст. 196 КАС України, неприбуття в судове засідання сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату, час та місце апеляційного розгляду, не перешкоджає судовому розгляду справи.

З огляду на наведену норму, враховуючи, що позивач по справі належним чином повідомлений про дату, час та місце судового розгляду, колегія суддів вважає за можливе розглянути адміністративну справу без участі позивача.

Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, представників відповідача та третьої особи, перевіривши в межах апеляційної скарги рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, рішення суду першої інстанції - скасуванню, а провадження по справі закриттю, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_3, є власником половини житлового будинку по АДРЕСА_2 на підставі договору дарування від 17 травня 1990 року (т. 1, а.с. 10-11). При цьому, позивач користується земельною ділянкою домоволодіння загальною площею 1966 м. кв. по АДРЕСА_2.

Відповідно до дублікату договору дарування, попередньому власнику, ОСОБА_5, вказана частина житлового будинку належала на підставі Договору купівлі-продажу від 29.08.1960 року, посвідченого за № 7-1930 та зареєстрованого Харківським міським БТІ 06.09.1960 року за № 13-1908.

Як вбачається з архівної копії проекту рішення від 02.06.1987 року № 178-7, 19.07.1958 року на ім'я ОСОБА_6 було видано свідоцтво про право особистої приватної власності на будинок з надвірними будівлями по АДРЕСА_2 та закріплено за ним земельну ділянку площею 1200 м. кв. (т.1, а.с. 14).

Рішенням Харківської міської ради від 29.10.2014 року № 1680/14 затверджено проект землеустрою щодо відведення ОСОБА_4 земельної ділянки за кадастровим № НОМЕР_1 площею 0,0600 га по АДРЕСА_1 (т.1, а.с. 15).

Не погоджуючись з рішенням 35 сесії Харківської міської ради 6 скликання від 29.10.2014 року № 1680/14 «Про передачу у власність та надання в оренду громадянам земельних ділянок» в частині затвердження проекту землеустрою та передачу у власність земельної ділянки за кадастровим № НОМЕР_1 площею 0,0600 га по АДРЕСА_1 ОСОБА_4, позивач звернувся до суду з даним позовом про визнання незаконним та скасування останнього.

Відмовляючи у задоволенні адміністративного позову, суд першої інстанції виходив з його необґрунтованості.

При цьому, суд першої інстанції вважав, що даний спір є публічно-правовим та повинен розглядатися в порядку адміністративного судочинства.

У відповідності до ст.159 Кодексу адміністративного судочинства України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Колегія суддів вважає постанову Дзержинського районного суду м. Харкова від 15.02.2017 року по справі № 638/18504/15-а такою, що прийнята з порушенням вимог процесуального права, з наступних підстав.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року (далі - Конвенція), кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 12 жовтня 1978 року у справі "Zand v. Austria" вказав, що словосполучення "встановлений законом" поширюється не лише на правову основу самого існування "суду", але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття "суд, встановлений законом" у частині першій статті 6 Конвенції передбачає "усю організаційну структуру судів, включно з <…> питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів <…>". З огляду на це не вважається "судом, встановленим законом" орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

Відповідно до ч.1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Відповідно до ч.2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Відповідно до ч.1 ст.6 КАС України, кожному гарантується право на захист його прав, свобод та інтересів незалежним та неупередженим судом, ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в адміністративному суді, до підсудності якого вона віднесена.

Згідно зі статтею 17 Кодексу адміністративного судочинства України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на правовідносини, що виникають у зв'язку з здійсненням суб'єктом владних повноважень владних управлінських функцій, а також у зв'язку з публічним формуванням суб'єкта владних повноважень шляхом виборів або референдуму.

Юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема: 1) спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності; 2) спори з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби; 3) спори між суб'єктами владних повноважень з приводу реалізації їхньої компетенції у сфері управління, у тому числі делегованих повноважень; 4) спори, що виникають з приводу укладання, виконання, припинення, скасування чи визнання нечинними адміністративних договорів; 5) спори за зверненням суб'єкта владних повноважень у випадках, встановлених Конституцією та законами України; 6) спори щодо правовідносин, пов'язаних з виборчим процесом чи процесом референдуму; 7) спори фізичних чи юридичних осіб із розпорядником публічної інформації щодо оскарження його рішень, дій чи бездіяльності у частині доступу до публічної інформації.

За визначенням п.п.1, 6, 7 ч.1 ст.3 КАС України, справа адміністративної юрисдикції (далі - адміністративна справа) - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень; адміністративний позов - звернення до адміністративного суду про захист прав, свобод та інтересів або на виконання повноважень у публічно-правових відносинах; суб'єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Колегія суддів зазначає, що при визначенні юрисдикції справи, необхідно виходити з характеру спірних правовідносин, прав та інтересів, за захистом яких звернувся позивач.

Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_3 звернувся до суду з даним позовом до Харківської міської ради, третя особа - ОСОБА_4, про визнання незаконним та скасування рішення 35 сесії Харківської міської ради 6 скликання від 29.10.2014 року № 1680/14 «Про передачу у власність та надання в оренду громадянам земельних ділянок» в частині затвердження проекту землеустрою та передачу у власність земельної ділянки за кадастровим № НОМЕР_1 площею 0,0600 га по АДРЕСА_1 ОСОБА_4, з метою захисту свого права.

Позов, предметом якого є перевірка правильності формування волі однієї зі сторін стосовно розпорядження землею та передачі відповідних прав щодо неї, не може бути розглянуто за правилами КАС.

У разі прийняття суб'єктом владних повноважень рішення про передачу земельних ділянок у власність чи оренду (тобто ненормативного акта, який вичерпує свою дію після його реалізації) подальше оспорювання правомірності набуття фізичною чи юридичною особою спірної земельної ділянки має вирішуватися у порядку цивільної (господарської) юрисдикції, оскільки виникає спір про право цивільне.

Вирішуючи спір по суті, суд першої інстанції поза увагою те, що у відносинах, які склалися між сторонами, відповідач як власник землі вільний у виборі суб'єкта щодо надання йому права власності чи оренди земельної ділянки в порядку, встановленому законом, при цьому він не здійснював владних управлінських функцій.

Як визначив Верховний Суд України у постанові від 16 грудня 2014 року у справі №21-544а14, спір щодо захисту цивільних прав, що виникають із земельних відносин, має не публічний, а приватно-правовий характер, а тому вирішення таких спорів не належить до юрисдикції адміністративних судів.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку про те, що за суб`єктним складом сторін, змістом заявлених позивачем вимог та предметом спору дана справа підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Такий висновок суду апеляційної інстанції узгоджується з правовою позицією Верховного суду України, викладеною у постановах Верховного Суду України від 10.03.2016 року (справа № 820/18468/14), від 29.09.2015 року (справа № 21-345а15), від 11.11.2014 року (справа № 21-493а14), від 09.12.2014 року (справа № 21-308а14).

Відповідно до ст. 244-2 КАС України, висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 237 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Враховуючи викладене, колегія суддів зазначає, що даний спір не підпадає під визначення справи адміністративної юрисдикції та не може розглядатися в порядку адміністративного судочинства, що не було враховано судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваної постанови.

Беручи до уваги те, що в даних правовідносинах має місце спір про право, що врегульовано нормами Цивільного процесуального кодексу України, останній підлягає вирішенню у порядку цивільного судочинства.

Беручи до уваги те, що визначальним принципом здійснення правосуддя в адміністративних справах є принцип офіційного з'ясування всіх обставин у справі й обов'язок суб'єкта владних повноважень доказувати правомірність своїх дій чи рішень, на відміну від визначального принципу цивільного судочинства, який полягає у змагальності сторін, суд, який розглянув справу, не віднесену до його юрисдикції, не може вважатися "судом, встановленим законом" у розумінні частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.157 КАС України, суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Згідно з ч.1 ст. 203 КАС України, постанова або ухвала суду першої інстанції скасовується в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається з підстав, встановлених відповідно статтями 155 і 157 цього Кодексу.

З огляду на вищенаведене, колегія суддів приходить до висновку, що постанова Дзержинського районного суду м. Харкова від 15.02.2017 року по справі № 638/18504/15-а підлягає скасуванню із закриттям провадження у справі.

Керуючись п. 1 ч.1 ст. 157, ст.ст. 160, 167, 195, 196, п.4 ст. 198, 203, 205, 206, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Постанову Дзержинського районного суду м. Харкова від 15.02.2017р. по справі № 638/18504/15-а скасувати.

Провадження у справі за позовом ОСОБА_3 до Харківської міської ради третя особа ОСОБА_4 про визнання незаконним та скасування рішення закрити.

Роз'яснити позивачу, що розгляд даної справи повинен здійснюватися в порядку цивільного судочинства.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання ухвали у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя Жигилій С.П.
Судді Дюкарєва С.В. Перцова Т.С.
Повний текст ухвали виготовлений 03.04.2017 р.