Справа № 804/14434/13-а
Суддя: Гончар Л.Я.
Дата ухвалення: 2017-03-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ

У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в складі:

Головуючого: Гончар Л.Я.,

Суддів: Голяшкіна О.В., Донця О.Є.

В С Т А Н О В И Л А :

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що митний орган не мав визначених законом підстав для винесення оскаржуваних рішень, адже ними було подано всі необхідні документи для митного оформлення товарів та вони не мали розбіжностей і містили всю необхідну інформацію для визначення митної вартості товару за ціною договору. Оскільки товар був поставлений на умовах CIF- порт Південний, згідно ІНКОТЕРМС 2010, включаючи вартість страховки, за змістом яких Товариство не несе обов'язків щодо страхування та перевезення товару, а зазначені витрати покладаються на продавця товару та включаються ним до його вартості. При цьому визначення страхової вартості товару відноситься виключно до відносин Постачальника та страховика, вигодонабувачем за даним страхуванням є Постачальник, а тому встановлення Митницею митної вартості товару на підставі страхової вартості є незаконним, оскільки у даному випадку Покупцем (ПАТ "Північний гірничо-збагачувальний комбінат" ) не здійснювалось страхування та транспортування товару до порту призначення. Зазначають, що митним органом консультації з декларантом фактично не проводились та Митницею не дотримано обов'язку щодо послідовного вибору методів визначення митної вартості товарів.

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18 грудня 2013 року у задоволенні адміністративного позову - відмовлено повністю.

У поданій касаційній скарзі Дніпропетровська митниця державної фіскальної служби, із посиланням на порушення апеляційним судом норм матеріального та процесуального права, просила скасувати оскаржуване рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі постанову суду першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді Вищого адміністративного суду України стосовно обставин, необхідних для прийняття рішення судом касаційної інстанції, перевіривши і обговоривши доводи касаційної скарги, правильність правової оцінки обставин справи та застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Судами встановлено, що між ПАТ "Північний гірничо-збагачувальний комбінат" (Покупець) і фірмою "Asharupa Minechem LTD", Індія (Продавець) укладений контракт № 354 від 27.02.2013 року, за яким Продавець бере на себе зобов'язання продати, а Покупець бере на себе зобов'язання придбати 9 000, 00 (+/- 10% толеранс) тонн бентоніту для виробництва окатишів. Відповідно до п.2.1. Контракту ціна Товару складає 48,00 дол. США за м.т. на умовах CIF - порт Південний, згідно Інкотермс 2010, включаючи вартість страховки.

Позивачем була подана митна декларація №110050003/2013/000688, відповідно до якої для проведення митного оформлення було заявлено товар : "Активований содою бентоніт - 9 000 т; Фізичний стан: - рівень рН: 9,0 - 10,0рН; у гранулах тіп 95% розміром 0-30мм; вологість 15-23%; індекс набухання мін27,0 смЗ/г; вміст монтмориллоніту мін 70%. На етапі висушування бентоніт змішується з кальцинованою содою. Використовується у якості закріплюючої добавки при виробництві окатишів в гірничо-збагачувальній промисловості"

Митна вартість товару заявлена Позивачем за ціною контракту (основний метод) відповідно до ст. 58 Митного кодексу України на рівні - 48 дол.США/т (0,048 дол.США/кг або 0,38грн./кг).

У зв»язку з виникненням у Дніпропетровської митниці сумнівів щодо правильності визначення декларантом митної вартості імпортованого товару, митним органом витребувано додаткові документи, а саме: інвойс, зазначений у декларації країни відправлення; підтвердження всіх наявних вартісних складових врахованих у вартість товару; документи передбачені контрактом; виписку з бухгалтерської документації; каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, а також за власним бажанням інші додаткові документи, що підтверджують заявлену декларантом митну вартість товару і обраний метод її визначення.

Електронним повідомленням №19/04-13/11 від 19.04.2013 року декларантом було надано: висновок експерта від 11.04.2013 року №Э-89; калькуляція вартості товару б/н від 28.02.2013; лист продавця про вартість фрахту та страхування від 28.02.2013 року; рахунок-проформа (№/0464/2012-13 від 21.02.2013 року; прайс-лист б/н від 04.02.2013 року. Крім того, декларант просив врахувати наявну у нього інформацію, що за ВМД № 500010101/2013/0011042 від 19.04.2013 року здійснено митне оформлення ідентичного товару, експорт якого здійснено одночасно з товаром, що оцінюється за 1 методом визначення митної вартості при рівні митної вартості 48 дол. США за метричну тону.

В ході процедури консультацій, електронними повідомленнями від 19.04.2013 року, протокол обробки № 2523 надіслано декларанту Позивача інформацію про результати розгляду додатково наданих документів, та зазначено, що до 20.04.2013 року у відповідності п. 6 ст. 53 МКУ декларант за власним бажанням може подати додаткові наявні у них документи для підтвердження митної вартості.

На зазначене повідомлення митного органу, декларантом надіслано електронне повідомлення № 19/04-13/12 від 19.04.2013 року, в якому зазначено, що ним вже надані додаткові документи для підтвердження заявленої митної вартості товарів, що оцінюються. Щодо вимоги надати підтвердження всіх наявних вартісних складових, врахованих у вартість товару, повідомлено, що ввезення товару відбувається на комерційних умовах СІF - порт Південний, і всі витрати (складові митної вартості ), передбачені ч. 10 ст. 58 Митного кодексу України, включені до ціни товару (48 дол. США за метричну тону), та зазначені у розрахунку - проформі від 28.02.2013 року.

22.04.2013 року митним органом винесено Рішення про коригування митної вартості товарів № 110000003/2013/000001/2, згідно з якими митну вартість товару визначено із застосуванням другорядного методу визначення митної вартості - 2-г - резервний метод визначення митної вартості на рівні 55,95 дол. США за 1 тону.

Також Митним органом винесено картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні чи пропуску товарів і транспортних засобів через митний кордон України від 22.04.2013 року № 110050003/2013/000002.

З метою випуску товару у вільний обіг під гарантійні зобов'язання товариством подані нові митні декларації, у яких вказано митну вартість товару на рівні, визначеному митним органом.

Вважаючи зазначене рішення митного органу та картку відмови протиправними, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, виходив з правомірності рішення про визначення митної вартості товару та картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні чи пропуску товарів і транспортних засобів через митний кордон України таких, що прийнято на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені законами України.

Скасовуючи постанову суду першої інстанції та ухвалюючи нову про задоволення позовних вимог, суд апеляційної інстанції виходив із протиправності оскаржуваного рішення про коригування митної вартості товару та картки відмови в прийнятті митної декларації, як таких, що прийняті за наявності факту надання декларантом відповідачеві достовірних відомостей про визначення митної вартості за ціною угоди, які базувалися на об'єктивних, документально підтверджених даних, що піддавалися обчисленню.

Колегія суддів, виходячи з меж касаційного перегляду, встановлених статтею 220 Кодексу адміністративного судочинства України, погоджується із позицією суду апеляційної інстанції щодо недоведеності з боку митного органу наявності підставі для коригування митної вартості, заявленої позивачем, з огляду на наступне.

Відповідно до статті 49 Митного кодексу України митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Згідно з пунктом 1 частини четвертої статті 54 Митного кодексу України митний орган під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів зобов'язаний: здійснювати контроль заявленої декларантом або уповноваженою ним особою митної вартості товарів шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості, наявності в поданих зазначеними особами документах усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Статтею 53 Митного кодексу України встановлено, що у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

Документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п'ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об'єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Згідно з частиною третьою статті 53 Митного Кодексу України, у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов'язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) додаткові документи.

Аналіз наведених положень свідчить про те, що митний орган при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості зобов'язаний перевірити складові числового значення митної вартості, правильність розрахунку, здійсненого декларантом, упевнитись в достовірності та точності заяв, документів чи розрахунків, поданих декларантом, а також відсутності обмежень для визначення митної вартості за ціною договору, наведених у статті 58 Митного кодексу України (у разі визначення декларантом митної вартості імпортованого товару за першим методом).

При цьому, митний орган має право відійти від наведених вище законодавчих обмежень, пов`язаних з перевіркою основного переліку документів, які підтверджують митну вартість товарів, та витребувати від декларанта додаткові документи лише у тому випадку, якщо надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або ці документи не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, або ж у разі якщо митний орган має обґрунтовані підстави вважати, що існуючий взаємозв'язок між продавцем і покупцем вплинув на заявлену декларантом митну вартість.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що необхідність витребування від декларанта додаткових документів на підтвердження заявленої митної вартості товару обумовлена, за посиланням, відповідача, наявністю розбіжностей та неповних відомостей у первинно наданих декларантом на підтвердження митної вартості документах.

Так, відповідно до положень частини десятої статті 58 Митного кодексу України при визначенні митної вартості до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, додаються витрати (складові митної вартості), якщо вони не включалися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, які відповідно визначені у пунктом 1 – 7 частини десятої статті 58 Митного кодексу України.

До вказаних витрат віднесено, у тому числі, витрати на транспортування оцінюваних товарів до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України; витрати на навантаження, вивантаження та обробку оцінюваних товарів, пов'язані з їх транспортуванням до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України; витрати на страхування цих товарів.

Згідно з умовами Контракту № 354 від 27.02.2013 року, та додатками до нього, Продавець бере на себе зобов'язання продати, а Покупець (Позивач) бере на себе зобов'язання придбати 9 000, 00 (+/- 10% толеранс) тонн бентоніту для виробництва окатишів.

Відповідно до п.2.1. Контракту ціна Товару складає 48,00 дол. США за м.т. на умовах CIF - порт Південний, згідно Інкотермс 2010, включаючи вартість страховки.

Отже, вартість страховки, як і вартість транспортування, уже включені у ціну товару, крім того, згідно з умовами контракту ці витрати взяв на себе Постачальник.

Водночас, включення у митну вартість додаткових сум страхування на умовах договору страхування, укладеного між Постачальником та Страховиком, де вигодонабувачем виступає Постачальник, є безпідставним та протирічить приписам статті 58 МК України.

Враховуючи викладене, судом апеляційної інстанції вірно встановлено, з чим погоджується і суд касаційної інстанції, що подані позивачем документи чітко ідентифікували оцінюваний товар та містили дані, що піддавалися обчисленню, які чітко підтверджували ціну товарів, що підлягали сплаті позивачем на користь продавця. У поданих документах не встановлено розбіжностей, ознак підробки чи відомостей, що не підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягала сплаті за ці товари.

Водночас, спірні рішення митного органу не містять обґрунтованого математичного розрахунку ціни товару за одиницю (із зазначенням конкретних складових цього розрахунку), визначеної митним органом у рішеннях, що доводило б обґрунтованість рівня скоригованої ним митної вартості товару, та не розкриває конкретних фактів, які вплинули на таке коригування, що вказує на його невідповідність вимогам частини другої статті 55 Митного кодексу України.

Відповідно до частини другої статті 54 Митного кодексу України контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється органом доходів і зборів шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом.

Згідно з частиною сьомою цієї ж статті у разі якщо під час проведення митного контролю орган доходів і зборів не може аргументовано довести, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, заявлена декларантом або уповноваженою ним особою митна вартість вважається визнаною автоматично.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції дійшов вірного висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог.

Згідно частини 3 статті 220-1 КАС України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Колегія суддів вважає, що доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального чи процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

З урахуванням викладеного, судом апеляційної інстанції винесене законне і обґрунтоване рішення, постановлене з дотриманням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись статтями 160, 167, 220, 220-1, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Касаційну скаргу Дніпропетровської митниці Державної фіскальної служби України відхилити, а постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 12 березня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п’ять днів після направлення копій особам, які беруть участь у справі, та може бути переглянута в порядку статей 235-238 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді: