Справа № 333/15/17(2-а/333/52/17)
Суддя: Бишевська Н.А.
Дата ухвалення: 2017-03-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

17 березня 2017 рокусправа № 333/15/17(2-а/333/52/17)

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Бишевської Н.А.

суддів: Добродняк І.Ю Семененка Я.В.

розглянувши в порядку письмового провадження

апеляційну скаргу Управління пенсійного фонду України в Комунарському району м. Запоріжжя

на постанову Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 14 лютого 2017 р. у справі № 333/15/17(2-а/333/52/17)

за позовом ОСОБА_2

до Управління пенсійного фонду України в Комунарському району м. Запоріжжя

про зобов'язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

"03" січня 2017 р. ОСОБА_2 звернулась до суду з адміністративним позовом до Управління пенсійного фонду України в Комунарському району м. Запоріжжя в якому просила обов'язати УПФУ в Комунарському районі м. Запоріжжя здійснити нарахування та виплату їй грошової допомоги, яка не підлягає оподаткуванню у розмірі десяти місячних пенсій, станом на день її призначення, відповідно до п. 7.1 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року №1058-VII.

Постановою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 14 лютого 2017 р. у справі № 333/15/17(2-а/333/52/17) адміністративний позов ОСОБА_2 до Управління пенсійного фонду України в Комунарському району м. Запоріжжя про зобов'язання вчинити певні дії - задоволено.

Не погодившись з постановою суду, Управлінням пенсійного фонду України в Комунарському району м. Запоріжжя подано апеляційну скаргу, згідно якої особа, яка подає апеляційну скаргу просить скасувати постанову Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 14 лютого 2017 р. у справі № 333/15/17(2-а/333/52/17), як таку що винесена з порушенням норм матеріального та процесуального права. Вважає, що суд не врахував, що позивач вже отримувала пенсію за вислугу років, а отже при виході на пенсію за віком виплата даної допомоги не можлива.

Перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги, внаслідок наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 перебуває на обліку в УПФУ в Комунарському районі м. Запоріжжя з 10.11.2010 року та отримує пенсію за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Після призначення пенсії за вислугу років позивач продовжувала працювати на посаді вчителя російської мови та літератури Запорізької Гімназії №107 Запорізької міської ради. У зв'язку з чим, виплату пенсії їй припинено у відповідності до приписів ст. 7 Закону України «Про пенсійне забезпечення», яка передбачає, що пенсії за вислугу років призначаються при залишені роботи, яка дає право на цю пенсію.

16.05.2016 року позивач звернулась до УПФУ в Комунарському районі м. Запоріжжя із заявою про призначення пенсії за віком на загальних підставах відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Розпорядженням від 30.06.2016 року №194686 відповідач призначив ОСОБА_2 пенсію за віком з 16.05.2016 року.

16.11.2016 року позивач звернулась до УПФУ в Комунарському районі м. Запоріжжя із заявою про нарахування та виплату грошової допомоги, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти місячних пенсій станом на день її призначення, передбаченої п. 7.1 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Листом від 02.12.2016 року №275/Т-9 відповідачем відмовлено у здійсненні виплати вищезазначеної грошової допомоги, оскільки на момент звернення за пенсією за віком, позивач вже перебувала на обліку як пенсіонер з листопада 2010 року, що не узгоджується з приписами п. 7.1 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Не нарахування пенсійним органом під час здійснення перерахунку пенсії за віком позивачу грошової допомоги в розмірі десяти місячних пенсій, стало підставою для звернення позивача з даним адміністративним позовом до суду.

За наслідками перегляду судового рішення колегією суддів встановлено, що фактично спірні правовідносини між сторонами виникли з приводу застосування пункту 7-1 розділу «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Так, відповідно до пункту 7-1 розділу «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» особам, які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів «е» - «ж» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», і мають страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію, при призначенні пенсії за віком виплачується грошова допомога, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі їх десяти місячних пенсій станом на день її призначення.

Не заперечуючи досягнення позивачем, на час звернення з заявою про призначення пенсії за віком, пенсійного віку, передбаченого ст..26 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», не заперечуючи того, що позивач на день досягнення пенсійного віку працював на посаді, робота на якій дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів «е» - «ж» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», не заперечуючи наявності у позивача страхового стажу, пенсійний орган вказує на те, що право на грошову допомогу мають особи, за умови, якщо до часу призначення пенсії за віком вони не отримували будь-яку іншу пенсію.

Тобто, позиція відповідача полягає у тому, що оскільки позивачу раніше призначалася (виплачувалась) пенсія за віком на пільгових умовах на підставі Закону України «Про пенсійне забезпечення», то під час призначення пенсії за віком у нього відсутнє право на отримання грошової допомоги, яка передбачена п.7-1 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Таку позицію органу Пенсійного фонду України колегія суддів вважає необґрунтованою з наступних підстав.

З аналізу наведеної норми права можливо зробити висновок, що право особи на отримання грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій пов'язується з досягненням нею пенсійного віку, наявністю у неї необхідного страхового стажу, вихід на пенсію саме з посад в закладах та установах державної та комунальної форми власності, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів «е» - «ж» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», а також неотримання такою особою до моменту виходу на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» будь-якого іншого виду пенсії.

Тобто, конструкція зазначеної норми права свідчить про те, що право особи на отримання грошової допомоги виникає за умови неотримання такою особою будь-якого іншого виду пенсії саме на момент виникнення у неї права на призначення пенсії за віком на підставі Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Отже, згідно п.7-1 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» підставою для відмови у невиплаті грошової допомоги у розмірі десяти пенсій за віком є отримання особою будь-якої пенсії, а не призначення пенсії в минулому.

Оскільки, встановлені обставини справи свідчать про те, що станом на час звернення з заявою про призначення пенсії за віком позивач не отримувала будь-якого виду пенсії, то відповідач необґрунтовано відмовив позивачу у нарахуванні та виплаті грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції доходить висновку щодо наявності у позивача права на отримання грошової допомоги у відповідності до п.7-1 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Враховуючи викладене, колегія суддів доходить висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи та постанова прийнята з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування постанови суду відсутні.

Згідно частини першої статті 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 196, 198, 200, 205, 206 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Управління пенсійного фонду України в Комунарському району м. Запоріжжя на постанову Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 14 лютого 2017 р. у справі № 333/15/17(2-а/333/52/17) - залишити без задоволення.

Постанову Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 14 лютого 2017 р. у справі № 333/15/17(2-а/333/52/17) - залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили відповідно до ст. 254 КАС України та може бути оскаржена відповідно до ст. 212 КАС України.

Головуючий: Н.А. Бишевська

Суддя: І.Ю. Добродняк

Суддя: Я.В. Семененко