Справа № 298/213/17
Суддя: Тарасевич П. П.
Дата ухвалення: 2017-03-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 298/213/17
Номер провадження 2-а/298/12/17
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 березня 2017 року смт. Великий Березний

Великоберезнянський районний суд Закарпатської області в складі:

головуючого-судді Тарасевича П.П.,

при секретарі судового засідання Брітовій Е.А.,

позивача ОСОБА_1,

відповідача Гондорчина В.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Великий Березний адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до поліцейського СРПП Великоберезнянського відділення Ужгородського відділу ГУНП в Закарпатській області сержанта поліції Гондорчина В.О. про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, та закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із адміністративним позовом, в якому просить скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БР № 3754265 від 03 лютого 2017 року та закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 03 лютого 2017 поліцейським СРПП Великоберезнянського відділення Ужгородського відділу ГУНП в Закарпатській області сержантом поліції Гондорчином В.О. відносно нього винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БР № 3754265, згідно якої його визнано винним у вчиненні правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП та піддано адміністративному стягненню у вигляді штрафу в розмірі 425,00 грн.. Згідно вказаної постанови того дня о 14.30 год. між населеними пунктами Забрідь та Сіль Великоберезнянського району він керував транспортним засобом марки «Пежо» д/н НОМЕР_1, не ввімкнувши ближнє світло фар або денні ходові вогні поза межами населеного пункту.

Зазначає, що інспектором не зазначено який саме пункт ПДР України ним було порушено, а лише зазначено про те, що позивач вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 122 КУпАП, та не надано належних та допустимих доказів порушення вимог ПДР України. В оскаржуваній постанові не зазначено на якому кілометрі вказаної автодороги скоєно адміністративне правопорушення.

Вказує на те, що відповідачем не було дотримано вимог законодавства в частині складання протоколу, оскільки такий не складається при вчиненні правопорушень зафіксованих саме в автоматичному режимі. Також в постанові відсутні відомості щодо винуватості особи у вчиненні адміністративного правопорушення, не встановлено обставин, що пом'якшують та обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу тощо.

Позивач в судовому засіданні позов підтримав з підстав зазначених у ньому, пояснивши, що він керував автомобілем із увімкненими фарами, в автомобілі були присутні свідки, однак їх ніхто не допитував. Просив позов задовольнити.

Відповідач в судовому засіданні проти позову заперечив, зазначивши, що постанова винесена з дотриманням норм законодавства, свідки не допитувались, оскільки вони є родичами позивача.

Заслухавши думку позивача та відповідача, дослідивши надані сторонами письмові докази, суд вважає необхідним позов задовольнити частково з таких підстав.

Згідно з частиною 1 статті 105 Кодексу адміністративного судочинства України, адміністративний позов подається до адміністративного суду у формі письмової позовної заяви особисто позивачем або його представником. Позовна заява може бути надіслана до адміністративного суду поштою. Відповідно до частини 4 статті 105 Кодексу адміністративного судочинства України адміністративний позов може містити вимоги про: скасування або визнання не чинним рішення відповідача - суб'єкта владних повноважень повністю чи окремих його положень (в тому числі).

Згідно з вимогами ч. 2 ст. 2 КАС України до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Пункт 7 ч.1 ст.3 КАС України визначає, що суб'єктом владних повноважень є орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Відповідно до вимог ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із ст.71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Суб'єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Як вбачається з матеріалів справи, постановою відповідача у справі про адміністративне правопорушення серії БР № 3754265 від 03.02.2017 року позивача визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2, ст. 122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425 гривень (а.с. 5).

В постанові зазначено, що 03.02.2017 року о 14 год. 30 хв. між с. Забрідь - с. Сіль ОСОБА_1 керував транспортним засобом марки «Пежо» н/з НОМЕР_1 за межами населеного пункту без ближнього світла в денний час.

При цьому в постанові не зазначено нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення та не зазначено місця вчинення правопорушення. Відповідачем не надано суду жодних доказів, які підтверджують обставини викладені в постанові.

Також слід зазначити наступне.

Відповідно п. 9.8 ПДР України з 1 жовтня по 1 травня на всіх механічних транспортних засобах поза населеними пунктами повинні бути ввімкнені денні ходові вогні, а в разі їх відсутності в конструкції транспортного засобу - ближнє світло фар.

Частина 2 статті 122 КУпАП встановлює відповідальність за порушення правил проїзду перехресть, зупинок транспортних засобів загального користування, проїзд на заборонний сигнал світлофора або жест регулювальника, порушення правил обгону і зустрічного роз'їзду, безпечної дистанції або інтервалу, розташування транспортних засобів на проїзній частині, порушення правил руху автомагістралями, користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, використання цих приладів та їх переобладнання з порушенням вимог відповідних стандартів, користування під час руху транспортного засобу засобами зв'язку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання), а так само порушення правил навчальної їзди.

Порушення, за яке притягнуто позивача до адміністративної відповідальності, полягає в керуванні транспортним засобом без увімкнення ближнього світла фар, а не в користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, використання цих приладів та їх переобладнання з порушенням вимог відповідних стандартів.

Аналіз викладеного надає підстави для висновку про те, що дії водія інспектором поліції кваліфіковано невірно, в його діях відсутній склад правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП.

Водночас, суд звертає увагу на те, що адміністративні суди не наділені повноваженнями закривати провадження у справах про адміністративні правопорушення, а тому позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 162, 163, 254 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Позов задовольнити частково.

Скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БР № 375426 від 03.02.2017 року винесену поліцейським СРПП Великоберезнянського відділення Ужгородського відділу Головного управління Національної поліції в Закарпатській області сержантом поліції Гондорчиним В.О..

На постанову суду першої інстанції може бути подана апеляційна скарга протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом першої інстанції частини третьої статті 160 КАС України, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Головуючий