Справа № 274/733/17
Суддя: Замега О. В.
Дата ухвалення: 2017-03-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

справа №274/733/17
провадження № 2-а/0274/103/17
П О С Т А Н О В А

Іменем України

30.03.17 року м. Бердичів

Бердичівський міськрайонний суд Житомирської області в складі головуючого судді Замеги О.В., з участю секретарі Павлюк - Жук А.В., розглянувши в судовому засіданні в письмовому провадженні справу за адміністративним позовом Житомирського обласного центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат до Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Житомирській області про визнання незаконними дій державного виконавця та скасування постанови про стягнення з боржника виконавчого збору,-

В С Т А Н О В И В:

Житомирський обласний центр по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат звернулося до суду з позовом до Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Житомирській області, в якому просить визнати незаконними дії державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції Житомирські області та скасувати постанову державного виконавця від 16.11.2016 року ВП № 5099953 про стягнення з центру виконавчого збору в розмірі 5800,00 грн., мотивуючи свої вимоги тим, що відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» якщо виконання рішення здійснюється за рахунок коштів, передбачених бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду в порядку, встановленому Законом України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» виконавчий збір не стягується, а тому постанова про стягнення виконавчого збору винесена із порушенням норм матеріального та процесуального права.

Представник Житомирського обласного центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат в судове засідання не з'явився, направив до суду заяву, відповідно до якої позовні вимоги підтримує в повному обсязі з підстав, викладених в позовній заяві та долучених до матеріалів справи додаткових роз'яснень, просив їх задовольнити, розгляд справи проводити за відсутності представника позивача.

Представник Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Житомирській області в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив, заяв про розгляд справи у їх відсутність не надавав, заперечення проти позову до суду не надходило.

Відповідно до ч. 4 ст. 128 КАС України, у разі неприбуття відповідача, належним чином повідомленого про дату, час і місце судового розгляду, без поважних причин розгляд справи може не відкладатися і справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів.

Суд, повно і всебічно з'ясувавши всі обставини справи в їх сукупності на підставі чинного законодавства, перевіривши їх дослідженими у судовому засіданні доказами, прийшов до наступного висновку.

Спеціальним законом, що з 05.10.2016 року визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню є Закон України від 02.06.2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження».

Згідно ч. 1 ст. 181 КАС України, учасники виконавчого провадження(крім державного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження», рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

У відповідності до п.п. 1, 3 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону: за заявою стягувача про примусове виконання рішення; якщо виконавчий документ надійшов від суду у випадках, передбачених законом.

Як вбачається з матеріалів справи, постановою державного виконавця державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Житомирській області Шевчук Г.І. від 24.03.2016 року відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого документу: виконавчого листа № 0603/2а-221/11 виданий 21.03.2016 року Бердичівським міськрайонним судом про зобов'язання Обласного центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат Департаменту праці та соціального захисту населення Житомирської облдерадміністрації здійснити нарахування та провести виплату ОСОБА_2 недоплаченої щорічної разової грошової допомоги до 5 травня за 2010 рік відповідно до ст. 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» у розмірі 8 мінімальних пенсій за віком, з урахуванням проведених виплат.

Крім того, постановою державного виконавця державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Житомирській області Шевчук Г.І. від 16.11.2016 року винесено постанову про стягнення з боржника виконавчого збору у розмірі 5800,00 грн.(а.с.9)

Положенням статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ч.ч. 5, 6 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов'язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

За рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів (крім рішень, що підлягають негайному виконанню).

Відповідно до ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України. Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом. За примусове виконання рішення немайнового характеру виконавчий збір стягується в розмірі двох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - фізичної особи і в розмірі чотирьох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - юридичної особи.

Частиною 1 п. 5 вказаної статті, визначено, що виконавчий збір не стягується:

1) за виконавчими документами про конфіскацію майна, стягнення періодичних платежів, накладення арешту на майно для забезпечення позовних вимог, за виконавчими документами, що підлягають негайному виконанню;

2) у разі виконання рішень Європейського суду з прав людини;

3) якщо виконання рішення здійснюється за рахунок коштів, передбачених бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду в порядку, встановленому Законом України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень";

4) за виконавчими документами про стягнення виконавчого збору, стягнення витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених виконавцем відповідно до вимог цього Закону;

5) у разі виконання рішення приватним виконавцем;

6) за виконавчими документами про стягнення заборгованості, що підлягає врегулюванню відповідно до Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії", а також згідно з постановами державних виконавців, винесеними до набрання чинності цим Законом.

Стороною позивача вказується, що державний виконавець протиправно виніс постанову про стягнення виконавчого збору, оскільки якщо виконання рішення здійснюється за рахунок коштів, передбачених бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду в порядку, встановленому Законом України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» - виконавчий збір не стягується.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» держава гарантує виконання рішення суду про стягнення коштів та зобов'язання вчинити певні дії щодо майна, боржником за яким є: державний орган; державні підприємство, установа, організація (далі - державне підприємство); юридична особа, примусова реалізація майна якої забороняється відповідно до законодавства (далі - юридична особа).

В правових нормах ст.ст. 1, 2 Закону України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень" в свою чергу закріплено загальні положення та особливості надання державою гарантій щодо виконання рішень суду.

Так, цей Закон встановлює гарантії держави щодо виконання судових рішень та виконавчих документів, визначених Законом України "Про виконавче провадження" (далі - рішення суду), та особливості їх виконання.

Терміни в цьому Законі вживаються у значенні, наведеному в Бюджетному Кодексі України і Законі України "Про виконавче провадження".

Держава гарантує виконання рішення суду про стягнення коштів та зобов'язання вчинити певні дії щодо майна, боржником за яким є: державний орган; державні підприємство, установа, організація (далі - державне підприємство); юридична особа, примусова реалізація майна якої забороняється відповідно до законодавства (далі - юридична особа).

Примусова реалізація майна юридичних осіб - відчуження об'єктів нерухомого майна та інших основних засобів виробництва, з використанням яких юридичні особи провадять виробничу діяльність, а також акцій (часток, паїв), що належать державі та передані до їх статутного фонду.

Дія цього Закону не поширюється на рішення суду, стягувачем за якими є державний орган, державне підприємство, орган місцевого самоврядування, підприємство, установа, організація, що належать до комунальної власності.

Тобто, законодавцем чітко визначено, на які рішення суду поширюється і на які не поширюється дія вказаного Закону.

Крім того, відповідно до Положення про Житомирський обласний центр по нарахуванню та здійсненню соціальних відплат, яке затверджене розпорядженням голови обласної державної адміністрації від 30.09.2016 № 326, центр є державною установою(а.с. 12-13).

У Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців Центр зареєстровано за видом діяльності: КВЕД 84.12 «Регулювання у сферах охорони здоров'я, освіти, культури та інших соціальних сферах, крім обов'язкового соціального страхування (основний)»(а.с. 14).

Факт виконання рішень суду щодо зобов'язання нарахування та виплати кошти передбачених Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», саме за рахунок коштів, передбачених бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду в порядку, встановленому Законом України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень" підтверджується і підзаконними актами, зокрема постановою Кабінету Міністрів України № 440 від 03.09.2014 року, відповідно до ч. 3 якої рішення (виконавчі документи за рішеннями суду) подаються до органів державної виконавчої служби за місцезнаходженням боржника для проведення їх обліку, інвентаризації заборгованості та подальшої передачі до органів, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів, для погашення заборгованості.

За своєю правовою природою виплати, передбачені Законом України « Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», які присуджені шляхом стягнення з боржника, ніяким чином не відрізняються від виплат, які присуджені шляхом зобов'язання їх донарахування та виплати, також які присуджені за рішеннями суду, що ухвалені до 01.01.2013 року нічим не відрізняються від тих, які присуджені за рішеннями суду, що ухвалені після 01.01.2013 року. Відповідно, з врахуванням положень глави 18 Бюджетного кодексу України, в якій законодавець визначив відповідальність та заходи впливу за вчиненні порушення бюджетного законодавства, до яких п. 29 ст. 116 вказаного кодексу віднесено і здійснення видатків бюджету чи надання кредитів з бюджету без встановлених бюджетних призначень або з їх перевищенням всупереч цьому Кодексу чи закону про Державний бюджет України, заборгованість по них може бути погашена лише за рахунок і в межах бюджетних асигнувань на погашення заборгованості, визначених законом про Державний бюджет України на відповідний рік, за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

Міністерству соціальної політики України, яке є головним розпорядником бюджетних коштів по виплаті щорічної разової грошової допомоги до 5 травня, законами про Державний бюджет України видатки на виконання судових рішень у 2014 - 2017 роках на затверджувались. Відповідно кошторисами доходів та видатків Центру на 2014 - 2017 роки асигнування на виконання судових рішень також не затверджувались.

Проведення видатків, не передбачених кошторисами є бюджетним правопорушенням (статті 23, 48, 119 Бюджетного кодексу України).

Виконання судового рішення можливе за рахунок коштів, передбачених у Державному бюджеті України за бюджетною програмою із забезпечення виконання рішень суду, що гарантовані державою шляхом стягнення з боржника вказаних коштів.

В листі від 11.08.2015 року № 12096/0/14-15/04 Міністерства соціальної політики України щодо надання роз'яснень про виконання судових рішень зазначається, що такі рішення мають виконуватись за рахунок коштів передбачених у Державному бюджеті України за бюджетною програмою із забезпечення виконання рішень суду, що гарантовані державою(а.с. 10).

Згідно листа Міністерства юстиції України від 03.02.2017 року № 1881-0-26-17/20.4 роз'яснено, що відповідно до частини другої статті 6 Закону України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень" рішення про стягнення коштів з державних органів, державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ виконуються органами, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів. Статтею 3 вказаного Закону встановлено, що виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для виконання рішень суду.

Законами про Державний бюджет України на 2014, 2015, 2016 та 2017 роки на забезпечення виконання рішень суду, що гарантовані державою затверджувались видатки Державній казначейській службі України, зокрема на 2017 рік затверджено 500 000, 00 грн..

Кошти на виконання вищезазначеного судового рішення боржником не виплачені в повному обсязі, оскільки відсутні грошові призначення на них.

Також в листі Міністерства юстиції України вказано, що керуючись вимогами статті 33 Закону «Про виконавче провадження», статті 7 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» та статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України, державний виконавець має право звернутися до суду з поданням про зміну способу і порядку виконання рішення та після прийняття судом відповідного рішення про задоволення чи відмову у задоволенні такого подання, державним виконавцем виноситься постанова про закінчення виконавчого провадження керуючись вимогами пункту 11 частини першої статті 39 Закону.

Разом з тим, стороною відповідача не надано жодного підтвердження про звернення до суду з поданням про зміну способу і порядку виконання рішення, так само як і не надано доказів того на якій стадії на разі перебуває виконавче провадження та чи виносилася постанова про закінчення виконавчого провадження.

Згідно з частиною 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставах, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За змістом частини 1 статті 11 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

У відповідності до частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

В даному випадку відповідачем не доведено правомірність своїх дій, також не надано доказів, які спростували твердження сторони позивача, а тому виходячи із способів захисту порушеного права наведеного позивачем та вимог позивача, що відповідає положенням до частини другої статті 11 Кодексу Адміністративного судочинства України, а налізуючи та оцінюючи усі зібрані по справі докази в їх сукупності та співставленні, суд приходить до висновку, що є всі правові підстави для задоволення адміністративного позову Житомирського обласного центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат до Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Житомирській області про визнання незаконним рішення державного виконавця.

Керуючись Законом України «Про виконавче провадження», Законом України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень", ст.ст. 9, 11, 12, 94, 159, 160, 163, 167, 181 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Позов Житомирського обласного центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат до Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Житомирській області про визнання незаконними дій державного виконавця та скасування постанови про стягнення з боржника виконавчого збору - задовольнити.

Постанову державного виконавця державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Житомирській області Шевчук Г.І. від 16.11.2016 року про стягнення з боржника виконавчого збору у розмірі 5800.00 грн. - скасувати.

Апеляційна скарга на постанову суду може бути подана до Житомирського апеляційного адміністративного суду через Бердичівський міськрайонний суд протягом 10 днів з дня отримання постанови, складеної в повному обсязі. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Суддя: О.В.Замега