Справа № 810/3508/16
Суддя: Виноградова О.І.
Дата ухвалення: 2017-03-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 березня 2017 року м. Київ 810/3508/16

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Виноградової О.І., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Колекторська компанія "Гарант" до Білоцерківського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області, Відділу державної виконавчої служби Рокитнянського районного управління юстиції, третя особа: ОСОБА_1 про зобов'язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в:

1 листопада 2016 р. до Київського окружного адміністративного суду звернулося товариство з обмеженою відповідальністю "Колекторська компанія "Гарант" (далі - позивач) з позовом до Міського відділу державної виконавчої служби Білоцерківського міськрайонного управління юстиції (далі - відповідач 1), Відділу державної виконавчої служби Рокитнянського районного управління юстиції (далі - відповідач 2), третя особа: ОСОБА_1 (з урахуванням уточненої позовної заяви від 23 листопада 2016 р.) про:

- зобов'язання відповідача 1 звільнити з-під арешту майно третьої особи, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, накладеного постановою від 17 серпня 2009 р. серія АК № 696541;

- зобов'язання відповідача 1 звільнити з-під арешту майно третьої особи, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, накладеного постановою від 18 травня 2010 р. серія АК № 716361;

- зобов'язання відповідача 2 звільнити з-під арешту майно третьої особи, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, накладеного постановою від 6 вересня 2010 р. в рамках виконавчого провадження ВП № 21539651 (а.с. 42-46).

Протокольною ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 9 лютого 2017 р. уточнено назву відповідача 1 у справі - Білоцерківський міський відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області (а.с. 88).

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач є іпотекодержателем нерухомого майна третьої особи, а саме: квартири, загальною площею 64,8 кв. м., що розташована за адресою: АДРЕСА_1. Зазначив, що відповідно до інформаційних довідок з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру права власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна від 9 серпня 2016 р. йому стало відомо про те, що: 18 серпня 2009 р. було зареєстроване обтяження - арешт нерухомого майна на підставі постанови відповідача 1 від 17 серпня 2009 р. серія АК № 696541; 18 травня 2010 р. було зареєстроване обтяження - арешт нерухомого майна на підставі постанови відповідача 1 від 8 травня 2010 р. серія АК № 716361; 24 вересня 2010 р. було зареєстроване обтяження - арешт нерухомого майна на підставі постанови відповідача 2 в рамках виконавчого провадження ВП № 21539651 від 9 червня 2010 р. Стверджує, що встановлення такого обтяження обмежує право позивача на першочергове задоволення своїх прав як іпотекодержателя, зокрема, шляхом відчуження предмета іпотеки іншій особі (а.с. 3-7, 42-46).

Відповідачі 1, 2 у судове засідання не прибули, письмових заперечень проти позову не подавали.

Третя особа подала до суду письмові заперечення, в яких у задоволенні позову просила відмовити, посилаючись на те, що передачі прав та обов'язків по стягненню з третьої особи заборгованості (за кредитним договором, за договором іпотеки та за рішенням суду), від акціонерного банку "Банк Регіонального Розвитку" (далі - АБ "Банк Регіонального Розвитку") до позивача не було здійснено. Зазначив, що позивач не є фінансовою, факторинговою компанією, яка має відповідний статус реалізації іпотечного майна. Так, не заперечував, що третьою особою не було погашено борг названому банку за кредитним договором (а.с. 70-71).

9 та 14 березня 2017 р. від відповідачів 1, 2 надійшли клопотання про розгляд справи за їх відсутності (а.с. 118, 120).

Відповідно до вимог ч. 6 ст.128 Кодексу адміністративного судочинства України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Суд, дослідивши наявні матеріали справи, встановив таке.

7 липня 2016 р. до позивача перейшли права іпотекодержателя нерухомого майна третьої особи, а саме: квартири, загальною площею 64,8 кв. м., що розташована за адресою: АДРЕСА_1.

Маючи намір здійснити продаж предмета іпотеки позивач звернувся до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Татаринцевої Є.А. з проханням про нотаріальне посвідчення договору купівлі-продажу та його державну реєстрацію (на підставі іпотечного договору, який містить відповідне застереження, що передбачає право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки будь-якій особі-покупцеві) об'єкту - квартири, загальною площею 64,8 кв. м., що розташована за адресою: АДРЕСА_1.

9 серпня 2016 р. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Татаринцевою Є.А. було прийнято постанову про відмову у вчинення нотаріальних дій вих.№79/02-31 (а.с. 18-19).

Як убачається з названої постанови, згідно з даними інформаційних довідок з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру права власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна від 9 серпня 2016 р. йому стало відомо про те, що: 18 серпня 2009 р. було зареєстроване обтяження - арешт нерухомого майна на підставі постанови відповідача 1 від 17 серпня 2009 р. серія АК № 696541; 18 травня 2010 р. було зареєстроване обтяження - арешт нерухомого майна на підставі постанови відповідача 1 від 8 травня 2010 р. серія АК № 716361; 24 вересня 2010 р. було зареєстроване обтяження - арешт нерухомого майна на підставі постанови відповідача 2 в рамках виконавчого провадження ВП № 21539651 від 9 червня 2010 р. (а.с. 18-19).

Не погоджуючись з правомірністю накладення арешту на відповідне нерухоме майно, позивач звернувся з даним позовом до суду з даним адміністративним позовом.

Спірні правовідносини врегульовані Законом України "Про виконавче провадження" від 21 квітня 1999 р. № 606-XIV (який був чинний на дату виникнення спірних правовідносин) (далі - Закон № 606-XIV).

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначені Законом № 606-XIV.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 11 Закону № 606-XIV державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно з вимогами ч.3 ст.11 названого Закону державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право, зокрема, накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку.

Як убачається з ч. 1 ст.19 Закону № 606-XIV, державний виконавець відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документа, зазначеного в статті 17 цього Закону, зокрема, за заявою стягувача або його представника про примусове виконання рішення.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 25 названого Закону державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 25 Закону № 606-XIV державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження.

У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом. За заявою стягувача державний виконавець одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження може накласти арешт на майно та кошти боржника, про що виноситься відповідна постанова.

Як убачається з ст.32 Закону № 606-XIV заходами примусового виконання рішень є: 1) звернення стягнення на кошти та інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб; 2) звернення стягнення на заробітну плату (заробіток), доходи, пенсію, стипендію боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу певних предметів, зазначених у рішенні; 4) інші заходи, передбачені рішенням. Загальний порядок звернення стягнення на майно боржника визначено у главі 4 Закону України "Про виконавче провадження".

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 52 названого Закону звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації.

Відповідно до вимог ч.ч. 1, 2 ст. 57 Закону № 606-XIV арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом, зокрема, винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.

Як убачається з ч. 4 ст.57 Закону № 606-XIV, копії постанови державного виконавця про арешт коштів чи майна боржника надсилаються не пізніше наступного робочого дня після її винесення боржнику та банкам чи іншим фінансовим установам або органам, зазначеним у частині другій цієї статті. Постанова державного виконавця про арешт коштів чи майна боржника може бути оскаржена в десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом.

Отже, державний виконавець при виконанні рішення суду повинен вживати необхідні заходи, в тому числі, накладати арешти на майно боржника, з метою виконання рішення суду, не порушуючи при цьому прав інших учасників таких правовідносин.

Згідно з вимогами ч.8 ст.54 Закону № 606-XIV примусове звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється державним виконавцем з урахуванням положень Закону України "Про іпотеку".

Відповідно до вимог ст.572 Цивільного кодексу України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави) ().

Як убачається з ч. 1 ст. 575 Цивільного кодексу України, іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи.

Згідно з вимогами ст.1 Закону України "Про іпотеку" від 5 червня 2003 р. №898-IV (далі-Закон №898-IV) іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до вимог абз. 6 ст. 3 названого Закону у разі порушення боржником основного зобов'язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Якщо пріоритет окремого права чи вимоги на передане в іпотеку нерухоме майно виникає відповідно до закону, таке право чи вимога має пріоритет над вимогою іпотекодержателя лише у разі його/її виникнення та реєстрації до моменту державної реєстрації іпотеки.

Як убачається з ч. 1 ст. 12 Закону №898-IV у разі порушення іпотекодавцем обов'язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов'язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 33 названого Закону у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.

Отже, іпотека виконує забезпечувальну функцію виконання боржником основного зобов'язання, тобто спрямована на те, щоб гарантувати кредитору-іпотекодержателю право на задоволення його вимог за рахунок певного, заздалегідь визначеного сторонами майна за наявності у боржника заборгованості перед кредитором переважно перед іншими кредиторами.

Відповідно до вимог ст. 54 Закону N 606-XIV звернення стягнення на заставлене майно в порядку примусового виконання допускається за виконавчими документами для задоволення вимог стягувача - заставодержателя.

Як убачається з ч. 4 цієї норми, заставодержатель має право на звернення до суду з позовом про зняття арешту із заставленого майна у разі звернення стягнення на це майно для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями. При цьому встановлено, що для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, стягнення на заставлене майно боржника може бути звернуто у разі: 1) виникнення права застави після винесення судом рішення про стягнення з боржника коштів; 2) якщо вартість предмета застави перевищує розмір заборгованості боржника заставодержателю (ч. 3 ст. 54 цього самого Закону). Указані норми безпосередньо стосуються арешту як складової виконання рішення суду про задоволення вимог стягувачів, які не є іпотекодержателями.

Наявні матеріали справи свідчать про таке.

17 серпня 2007 р. між АБ "Банк регіонального розвитку" (Банк) та третьою особою (Позичальник) було укладено кредитний договір № 11/03-38 (далі - договір № 11/03-38) (а.с. 8-9).

Згідно з п. 1.1 названого договору банк зобов'язався надати позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання, грошові кошти у сумі 37 000 доларів США зі сплатою 15 % річних, комісійну винагороду та повернути кредит в терміни та на умовах, встановлених договором.

Відповідно до п. 1.2 договору № 11/03-38 кінцевим терміном повернення кредиту - 16 серпня 2012 р.

Як убачається з п. 1.4 названого договору в якості забезпечення позичальником виконання своїх зобов'язань щодо погашення кредиту, сплати процентів, можливих штрафних санкцій, а також інших витрат на здійснення забезпеченої заставою (іпотекою) вимоги, між сторонами було укладено договір застави (іпотеки), предметом якого є квартира (загальною площею - 64,8 кв. м., житловою - 38,5 кв. м.), за адресою: АДРЕСА_1.

З метою забезпечення виконання умов вказаного кредитного договору, 17 серпня 2007 р. між АБ "Банк регіонального розвитку" (Іпотекодержатель) та третьою особою (Іпотекодавець) було укладено іпотечний договір, зареєстрований в реєстрі № 6171 (далі - іпотечний договір) (а.с. 10-11).

Згідно з п. 1.2 названого договору в іпотеку за договором передавалося нерухоме майно, що належало іпотекодавцю на праві власності, а саме: квартира (загальною площею - 64,8 кв. м., житловою - 38,5 кв. м.), за адресою: АДРЕСА_1.

Згідно з абз. 2 п. 1.2 іпотечного договору предмет іпотеки належав іпотекодавцю на праві власності, що підтверджується договором дарування від 3 серпня 2001 р. за реєстровим № 2-1589, зареєстрованим в Білоцерківському міжміському бюро технічної інвентаризації 3 серпня 2001 р. в реєстровій книзі № 1 за № 47, реєстраційний номер об'єкта 19817262 (а.с. 10).

Відповідно до п.1.3 договору загальна вартість предмета іпотеки за взаємною згодою сторін складала 376 653 грн 00 коп.

Як убачається з п. 4.1 іпотечного договору, право звернення стягнення на предмет іпотеки для задоволення своїх вимог, відповідно до кредитного договору та цього договору, виникає у іпотекодержателя у випадках, обумовлених положеннями кредитного договору, цього договору та нормами чинного законодавства України.

Згідно з п. 4.4 іпотечного договору за рішенням іпотекодержателя звернення стягнення на предмет іпотеки може відбуватись шляхом позасудового врегулювання на підставі цього договору, ст.ст. 36-38 Закону України "Про іпотеку". Позасудове врегулювання може відбутись одним з наступних шляхів, зокрема, використанням іпотекодержателем права, наданого цим пунктом даного договору від свого імені продавати предмет іпотеки будь-якій особі - покупцеві, на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 Закону України "Про іпотеку", продаж відбувається за ціною, що дорівнює (або перевищує в разі наявності покупців) розміру заборгованості, яка підлягає задоволенню за рахунок предмета іпотеки станом на дату продажу. Договір купівлі-продажу, укладений відповідно до умов цього пункту договору, є правовою підставою для реєстрації права власності покупця на нерухоме майно, що є предметом іпотеки.

20 жовтня 2009 р. між іпотекодержателем та іпотекодавцем було укладено договір про внесення змін до іпотечного договору, згідно з яким сторони виклали абз. 1 п. 1.1 розд. 1 договору іпотеки в новій редакції, згідно з якою іпотекодавець зобов'язався в строк не пізніше 16 серпня 2012 р. повернути кредит та в обумовлені кредитним договором строки сплачувати проценти кредитами із розрахунку 15% річних з 17 серпня 2007 р. по 31 серпня 2008 р., 18 % річних з 1 листопада 2008 р., а також сплачувати банкову нагороду за управлінням кредиту в сумі 2% від суми кредиту на момент надання кредиту, та в наступному щорічно від залишку кредитної заборгованості. Розмір процентів за користуванням кредиту за взаємною згодою сторін кредитного договору може бути збільшено. Залишок заборгованості за кредитом станом на 16 жовтня 2009 р. складає 36 850 доларів США 95 центів (а.с. 12).

20 листопада 2013 р. між АБ "Банк регіонального розвитку" (банк), Товариством з обмеженою відповідальністю "Агенція комплексного захисту бізнесу "Дельта М" (далі - ТОВ "АКЗБ "Дельта М") (управитель) та Національним банком України (Національний банк України) було укладено договір про передавання в управління управителю непроданих активів.

За умовами цього договору банк зобов'язався передати в управління управителю наявні на балансі активи, в тому числі і кредитний договір № 11/03-38, а управитель зобов'язався прийняти активи і вжити всіх необхідних заходів для задоволення вимог кредиторів за рахунок активів (далі - договір від 20 листопада 2013 р.) (а.с. 13).

У подальшому, відповідно до рішення НБУ від 25 травня 2015 р. №255 "Про відчуження ТОВ "Агенція комплексного захисту бізнесу "Дельта М" майна (активів) Акціонерного банку "Банк регіонального розвитку" управителю було надано право здійснювати безпосередній продаж боргових зобов'язань через відступлення прав окремо по кожному з кредитних договорів банку.

30 вересня 2015 р. між ТОВ "АКЗБ "Дельта М", яке діяло як управитель активами АБ "Банк регіонального розвитку", переданими в управління відповідно до договору від 20 листопада 2013 р. (управитель), та позивачем (новий кредитор) було укладено договір № 012 про відступлення права вимоги (цесії) за кредитним договором №11/03-38 від 17 серпня 2007 р. (далі - договір № 012) (а.с. 13-14).

Згідно з вимогами п. 1.1 названого договору управитель зобов'язався передати права кредитора шляхом відступлення права вимоги, а новий кредитор зобов'язався прийняти всі права і стати новим кредитором за кредитним договором №11/03-38.

Крім того, згідно з вимогами п.п.1.1.1 п.1.1 договору № 012 одночасно з відступленням права вимоги за кредитним договором, управитель (банк) відступивє, а Новий кредитор набув усі права сторони договору та став кредитором (заставодержателем, іпотекодавцем) за всіма з договорами, що забезпечують виконання зобов'язань позичальника по кредитному договору у тому числі, але не виключно: Іпотечний договір від 17 серпня 2007 р., посвідчений приватним нотаріусом Білоцерківського міського нотаріального округу Іванчишиною Л.Г., зареєстрований за №6170 та додатковий договір від 20 жовтня 2009 р., посвідчений приватним нотаріусом Білоцерківського міського нотаріального округу Губенко Т.А., зареєстрований за № 3336 (а.с. 13 на звороті).

Відповідно до вимог п. 1.2 договору № 012 відступлення права вимоги за кредитним договором розповсюджується у повному обсязі та на умовах, які існуватимуть на момент відступлення права вимоги: право вимоги на суму основного зобов'язання по кредиту на момент підписання цього договору, суму нарахованих процентів за користування кредитом, пені та штрафів у разі їх нарахування та відсотків за користування кредитом у розмірі та у терміни, передбачені кредитним договором, а також а право вимоги виконання позичальником будь-яких обов'язків, передбачених кредитним договором.

На день укладання даного договору, розмір зобов'язань позичальника за кредитним договором складав - 92 028 грн 77 коп. (п.п.1.2. п. 1.2 договору № 012).

Як убачається з п. 1.3 договору № 012 новий кредитор одержав право замість банку (Управителя) вимагати від позичальника виконання всіх зобов'язань за кредитним договором, у тому числі, але не виключно: з повернення суми кредиту в повному обсязі; із сплати процентів в розмірі та порядку, передбаченому кредитним договором; із сплати комісії у розмірі та порядку, передбаченому Кредитним договором; із сплати неустойки (штрафів, пені) у випадках, розмірі та порядку, передбаченому кредитним договором, а також виконання позичальником будь-яких інших зобов'язань за кредитним договором.

Згідно з вимогами п.1.4 договору № 012 відступлення права вимоги за цим договором не тягне за собою жодних змін щодо обсягу та розміру зобов'язань позичальника за кредитним договором, укладених між банком і позичальником, окрім тих, що пов'язані із заміною банку (управителя) на нового кредитора.

Відповідно до вимог п.5.1 договору цей договір вступає в силу з моменту його підписання сторонами і діє до повного виконання сторонами своїх зобов'язань.

30 вересня 2015 р. ТОВ "АКЗБ ""Дельта" було передано, а позивачем прийнято оригінал кредитного договору №11/03-38 з усіма додатковими договорами, змінами і доповненнями; договори забезпечення, а також додаткові угоди до вказаних договорів; усі інші документи, які складають кредитну справу позичальника, отримані банком від позичальника (управителем від банку на підставі договору про передавання в управління непроданих активів від 20 листопада 2013 р.) відповідно до умов вказаних договорів, включаючи документи, на підставі яких банк здійснював оцінку платоспроможності позичальника; документи, що пов'язані із виконанням кредитного договору, що підтверджується актом приймання-передачі від 30 вересня 2015 р. (а.с. 15).

7 липня 2016 р. між ТОВ "АКЗБ "Дельта М" (Управитель) та позивачем (Новий кредитор) було укладено договір про відступлення прав за Іпотечним договором, який посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Татаринцевою Є.А., зареєстрований за № 218 (далі - договір № 218) (а.с. 16-17).

Відповідно до п.1.4 договору № 218 права іпотекодержателя за іпотечним договором, які відступаються на користь нового кредитора відповідно до умов цього договору, зокрема, включають: право на звернення стягнення (в тому числі дострокове) на предмет іпотеки у випадках, передбачених іпотечним договором; право на задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки в порядку та обсязі, передбаченому законодавством України, іпотечним договором та кредитним договором, а також будь-які інші права іпотекодержателя, передбачені законодавством України, іпотечним договором та кредитним договором (а.с. 16 на звороті).

Згідно з п. 1.5 названого договору новий кредитор набував всі права іпотекодержателя за іпотечним договором з моменту нотаріального посвідчення цього договору.

Крім того, судом встановлено, що рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 9 листопада 2012 р., яке набрало законної сили 30 листопада 2012 р., стягнуто з третьої особи на користь АБ "Банк регіонального розвитку" заборгованість за кредитним договором в сумі 485 686 грн 04 коп. (а.с. 20-29).

Як вже зазначалося, позивач, маючи намір здійснити продаж предмета іпотеки звернувся до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Татаринцевої Є.А. з проханням про нотаріальне посвідчення договору купівлі-продажу та його державну реєстрацію (на підставі іпотечного договору, який містить відповідне застереження, що передбачає право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки будь-якій особі-покупцеві) об'єкту - квартири, загальною площею 64,8 кв. м., що розташована за адресою: АДРЕСА_1.

9 серпня 2016 р. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Татаринцевою Є.А. було прийнято постанову про відмову у вчинення нотаріальних дій вих.№79/02-31 (а.с. 18-19).

Як убачається з названої постанови, згідно з даними інформаційних довідок з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру права власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна від 9 серпня 2016 р., арешт на квартиру (предмет іпотеки) був зареєстрований тричі: 18 серпня 2009 р. було зареєстроване обтяження - арешт нерухомого майна на підставі постанови відповідача 1 від 17 серпня 2009 р. серія АК № 696541; 18 травня 2010 р. було зареєстроване обтяження - арешт нерухомого майна на підставі постанови відповідача 1 від 8 травня 2010 р. серія АК № 716361; 24 вересня 2010 р. було зареєстроване обтяження - арешт нерухомого майна на підставі постанови відповідача 2 в рамках виконавчого провадження ВП № 21539651 від 9 червня 2010 р.

З метою перевірки підстав та обставин накладення арешту на майно третьої особи, ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 28 листопада 2016 р. було витребувано:

- від відповідача 1: належним чином завірені копії матеріалів виконавчих проваджень в межах яких відповідачем 1 було накладено арешт на майно третьої особи, а саме, квартиру АДРЕСА_1, постановами від 17 серпня 2009 р. номер АК № 696541 та від 18 травня 2010 р. номер АК № 716361.

- від відповідача 2: належним чином завірені копії матеріалів виконавчого провадження ВП № 21539651.

Як убачається з листа відповідача 1 від 6 березня 2017 р. вих. № 4552, у останнього відсутня можливість надати копії виконавчого провадження, в межах якого було накладено стягнення на майно третьої особи постановами від 17 серпня 2009 р. номер АК № 696541 та від 18 травня 2010 р. номер АК № 716361 у зв'язку з закінченням терміну його зберігання.

Водночас, у названому листі зазначено, що виконавче провадження ВП № 18545504 з примусового виконання виконавчого листа № 2-11/10 про стягнення з третьої особи на користь АКІБ "УкрСиббанк" боргу у сумі 1 061 985 грн 16 коп. завершено 31 серпня 2010 р. у зв'язку з направленням за належністю до іншого відділу ДВС (відповідача 2) (а.с. 120).

Водночас, згідно з листом відповідача 2 від 30 листопада 2016 р. № 8215, 3 вересня 2010 р. до відповідача 2 надійшов на виконання виконавчий лист № 2-11 про стягнення з третьої особи на користь АКІБ "УкрСиббанк" боргу у сумі 1 061 985 грн 16 коп. 6 вересня 2010 р. Державним виконавцем було внесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 21539651, а постановою від 22 грудня 2010 р. про закінчення виконавчого провадження ВП № 2153651 було закінчено та передано до відповідача 1 по територіальності (а.с. 54-56).

Крім того, у названому листі зазначено, що надати копію виконавчого провадження ВП № 21539651 відповідач 2 надати не може у зв'язку зі знищенням (а.с. 54).

Наведене свідчить, що арешти на майно третої особи, а саме: квартиру АДРЕСА_1 були накладені у зв'язку з примусовим виконанням рішення Білоцерківського міськрайонного суду у справі № 2-11/10 про стягнення з третьої особи на користь АКІБ "УкрСиббанк" боргу у сумі 1 061 985 грн 16 коп.

Відповідно до вимог ч.2 ст.50 Закону № 606 у разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника.

Як убачається з копії постанови відповідача 2 про закінчення виконавчого провадження від 22 грудня 2010 р. ВП № 21539651, виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 2-11 закінчено.

Проте, державним виконавцем вимоги ч.2 ст.50 Закону № 606 виконані не були, про що свідчить наявність інформації про реєстрацію обтяження - арешту нерухомого майна третьої особи в Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна.

При вирішенні справи судом також враховано, що відносини, які виникають у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, врегульовані Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 1 липня 2004 р. № 1952-IV (далі - Закон № 1952-IV).

Зокрема, згідно з вимогами ст.2 Закону № 1952-IV:

- державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно;

- обтяження - заборона розпоряджатися та/або користуватися нерухомим майном, встановлена законом, актами уповноважених на це органів державної влади, їх посадових осіб або така, що виникла на підставі договору;

- реєстраційна дія - державна реєстрація прав, внесення змін до записів Державного реєстру прав, скасування державної реєстрації прав, а також інші дії, що здійснюються в Державному реєстрі прав, крім надання інформації з Державного реєстру прав.

Відповідно до вимог п. 4 ч.1 ст. 4 Закону № 1952-IV державній реєстрації прав підлягають заборона відчуження та арешт нерухомого майна, податкова застава, предметом якої є нерухоме майно, та інші обтяження.

Як убачається з ч. 1 ст. 5 Закону № 1952-IV, у Державному реєстрі прав реєструються речові права та їх обтяження на земельні ділянки, а також на об'єкти нерухомого майна, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких неможливе без їх знецінення та зміни призначення, а саме: підприємства як єдині майнові комплекси, житлові будинки, будівлі, споруди, а також їх окремі частини, квартири, житлові та нежитлові приміщення.

Згідно з вимогами ст. 13 Закону № 1952-IV державний реєстр прав складається з розділів, спеціального розділу, бази даних заяв та реєстраційних справ в електронній формі. Невід'ємною архівною складовою частиною Державного реєстру прав є Реєстр прав власності на нерухоме майно, Єдиний реєстр заборон відчуження об'єктів нерухомого майна та Державний реєстр іпотек.

На кожний об'єкт нерухомого майна під час проведення державної реєстрації права власності на нього вперше у Державному реєстрі прав відкривається новий розділ та формується реєстраційна справа, присвоюється реєстраційний номер об'єкту нерухомого майна.

Розділ Державного реєстру прав складається з чотирьох частин, які містять відомості про:

1) нерухоме майно;

2) право власності та суб'єкта (суб'єктів) цього права;

3) інші речові права та суб'єкта (суб'єктів) цих прав;

4) обтяження прав на нерухоме майно та суб'єкта (суб'єктів) цих обтяжень.

У разі відсутності відкритого на об'єкт нерухомого майна розділу у Державному реєстрі прав відомості про інші речові права та суб'єкта (суб'єктів) цих прав, обтяження прав на нерухоме майно та суб'єкта (суб'єктів) цих прав вносяться до спеціального розділу Державного реєстру прав, крім випадків, коли така державна реєстрація проводиться одночасно з державною реєстрацією права власності.

Після відкриття на об'єкт нерухомого майна розділу у Державному реєстрі прав відомості про інші речові права та суб'єкта (суб'єктів) цих прав, обтяження прав на нерухоме майно та суб'єкта (суб'єктів) цих обтяжень переносяться до такого розділу.

Як убачається з ч.ч. 2, 5 ст. 26 Закону № 1952-IV, у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому п.п. "а" п. 2 ч. 6 ст. 37 цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав.

У разі скасування судом документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав до 1 січня 2013 року, або скасування записів про державну реєстрацію прав, інформація про які відсутня в Державному реєстрі прав, запис про державну реєстрацію прав вноситься до Державного реєстру прав та скасовується.

Внесення змін до записів Державного реєстру прав, зупинення реєстраційних дій, внесення запису про скасування державної реєстрації прав або скасування рішення державного реєстратора здійснюються у порядку, передбаченому для державної реєстрації прав (крім випадків, коли такі дії здійснюються у порядку, передбаченому статтею 37 цього Закону).

При вирішенні справи судом враховано правова позиція, викладена у розділі УІІІ листа Верховного Суду України від 1 лютого 2015 р. «Аналіз судової практики застосування судами законодавства, яке регулює іпотеку як заставу нерухомого майна».

Зокрема, в ньому зазначено, що, виходячи із суті іпотеки, визначення якої міститься в Законі N 898-IV (ст. 1), позов про зняття арешту, накладеного державним виконавцем, підлягає задоволенню, крім випадків, визначених ч. 3 ст. 54 Закону N 606-XIV.

За наведених обставин суд дійшов висновку, що наявність у Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна трьох записів, а саме, від: 17 серпня 2009 р., 18 травня та 6 вересня 2010 р. перешкоджає позивачеві у реалізації його прав як іпотекодержателя.

Отже, належним способом захисту порушеного права позивача є скасування записів про державну реєстрацію обтяження - арешту нерухомого майна третьої особи, а саме: квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, накладеного постановами відповідача 1 від 17 серпня 2009 р. серія АК № 696541 та від 18 травня 2010 р. серія АК № 716361, та постановою відповідача 2 від 6 вересня 2010 р. в рамках виконавчого провадження ВП № 21539651.

Крім того, захист порушеного права позивача потребує спонукання відповідачів 1,2, як державних реєстраторів, внести до Державного реєстру прав відповідний запис про скасування державної реєстрації обтяження.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 11 КАС суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог.

Однак, у разі помилкового обрання позивачем неналежного способу захисту порушеного права чи неналежного формулювання позовних вимог, адміністративні суди мають право на підставі ч. 2 ст. 11 Кодексу адміністративного судочинства України вийти за межі позовних вимог та застосувати той спосіб захисту порушеного права позивача, який відповідає фактичним обставинам справи і відновлює порушене право особи.

При цьому, згідно із ч. 2 ст. 162 Кодексу адміністративного судочинства України, суд у разі задоволення адміністративного позову може прийняти іншу постанову, яка б гарантувала дотримання і захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Суд зазначає, що відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є, зокрема, захист прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Таким чином, з метою повного та всебічного захисту прав та інтересів позивача, суд вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог та застосувати вищевказаний спосіб захисту порушеного права.

Водночас, судом не може бути взято до уваги посилання третьої особи на: відсутність у позивача права та повноважень на стягнення з нього заборгованості за кредитним, іпотечним договорами та за рішенням суду з посиланням на ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 5 червня 2014 р. № 1003/7495/12 (якою було відмовлено у задоволенні заяви ТОВ "АКЗБ "Дельта М" у поновленні строку для пред'явлення виконавчого листа до виконання) (а.с. 121), оскільки дана обставина не може бути підставою для відмови у задоволенні даного адміністративного позову (скасування арешту).

Крім того, судом не може бути взято до уваги посилання третьої особи на відсутність у позивача прав та повноважень на стягнення з третьої особи боргу, оскільки дане твердження спростовується дослідженими в судовому засіданні доказами: договором від 20 листопада 2013 р. між АБ "Банк регіонального розвитку" (банк), ТОВ "АКЗБ "Дельта М" (управитель) та Національним банком України (Національний банк України) про передавання в управління управителю непроданих активів (а.с. 13) та договором від 30 вересня 2015 р. № 012, укладеним між ТОВ "АКЗБ "Дельта М", яке діяло як управитель активами АБ "Банк регіонального розвитку", переданими в управління відповідно до договору від 20 листопада 2013 р. (управитель) та позивачем (новий кредитор) про відступлення права вимоги (цесії) за кредитним договором №11 (а.с. 13-14).

З урахуванням викладеного суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 98 КАС України, суд вирішує питання щодо судових витрат у постанові суду або ухвалою.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Таким чином, судові витрати щодо сплати судового збору підлягають присудженню з державного бюджету на користь позивача.

Керуючись ст.ст. 161-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

позов задовольнити.

Скасувати запис про державну реєстрацію обтяження - арешту нерухомого майна ОСОБА_1, а саме: квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, накладеного постановою Білоцерківського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області від 17 серпня 2009 р. серія АК № 696541, який зареєстровано в Єдиному реєстрі заборон відчуження нерухомого майна 18 серпня 2009 р. за № 10359045.

Скасувати запис про державну реєстрацію обтяження - арешту нерухомого майна ОСОБА_1, а саме: квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, накладеного постановою Білоцерківського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області від 18 травня 2010 р. серія АК № 716361, який зареєстровано в Єдиному реєстрі заборон відчуження нерухомого майна 18 травня 2010 р. за № 10360074.

Скасувати запис про державну реєстрацію обтяження - арешту нерухомого майна ОСОБА_1, а саме: квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, накладеного постановою Відділу державної виконавчої служби Рокитнянського районного управління юстиції від 6 вересня 2010 р. в рамках виконавчого провадження ВП № 21539651, який зареєстровано в Єдиному реєстрі заборон відчуження нерухомого майна 24 вересня 2010 р. за № 10285875.

Стягнути на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Колекторська компанія "Гарнат" з Державного бюджету України за рахунок бюджетних асигнувань Білоцерківський міський відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області судовий збір у сумі 2756 (дві тисячі сімсот п'ятдесят шість) грн 00 коп.

Стягнути на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Колекторська компанія "Гарнат" з Державного бюджету України за рахунок бюджетних асигнувань Відділу державної виконавчої служби Рокитнянського районного управління юстиції Головного територіального управління юстиції у Київській області судовий збір у сумі 1378 (одна тисяча триста сімдесят вісім) грн 00 коп.

Суддя Виноградова О.І.