Справа № 2а-9050/11/1470
Суддя: Стас Л.В.
Дата ухвалення: 2017-03-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 березня 2017 р. Справа № 2а-9050/11/1470

Категорія: 10.2.4 Головуючий в 1 інстанції: Паньков Д.А.

Одеський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

доповідача судді Стас Л.В.

суддів - Турецької І.О., Косцової І.П.,

за участю секретаря Худика С.А.,

за участю представника апелянта Горбачової Ю.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою Військової частини НОМЕР_1 на постанову Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 23 грудня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльність, зобов`язання виплатити грошову компенсацію за продовольче забезпечення, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся з позовом до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльність щодо не виплати грошової компенсації замість продовольчого пайка та зобов`язання відповідача виплатити грошову компенсацію замість не отриманого продовольчого забезпечення за період з 11.03.2000 року по 01.08.2011 року з урахуванням коефіцієнта індексації грошових доходів та компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати грошової компенсації.

Постановою Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 23 грудня 2016 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 по невиплаті ОСОБА_1 грошової компенсації замість продовольчого пайка.

Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 виплатити ОСОБА_1 витрачені кошти грошового забезпечення на придбання продовольчого пайка за період з 11.03.2000 року по 01.08.2011 року у розмірі набору продуктів харчування для працездатного населення з урахуванням коефіцієнта індексації грошових доходів та компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати грошової компенсації.

В апеляційній скарзі, Військова частина НОМЕР_1 , посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, просить постанову Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 23 грудня 2016 року скасувати та прийняти нову про відмову у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Колегія суддів, заслухавши доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість постанови суду в межах доводів апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 , проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 на посаді заступника начальника служби захисту інформації до 01.08.2011 року.

Пунктом 23 наказу Командувача Повітряних Сил Збройних Сил України (по особовому складу) від 22.06.2011 року № 76-ПМ позивач звільнений з військової служби у запас за п. «в» ч. 6 (за віком) (а.с.10).

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 01.08.2011 року № 168 з 01.08.2011 року позивач виключений із списків особового складу військової частини НОМЕР_1 та всіх видів грошового забезпечення, направлений на військовий облік до Первомайсько -Врадіївського ОРВК Миколаївської області. Знято з продовольчого забезпечення та видано продовольчий атестат.

Листом від 19.10.2011 року за № 1055 відповідачем було повідомлено позивача про відсутність заборгованості за продовольчий пайок у ВЧ НОМЕР_1 (а.с.13).

Вважаючи протиправними дії відповідача, ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції, виходив з того, що Закон України «Про деякі заходи щодо економії бюджетних коштів» суттєво звужує зміст і обсяг прав позивача на виплату грошової компенсації за не отримане ним продовольче забезпечення, у зв`язку чим при вирішенні даного спору він не підлягає застосуванню.

Перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування норм матеріального та процесуального права, колегія суддів виходить із наступного.

Відповідно до вимог частини 2 статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991р. № 2011-ХІІ в редакції, яка діяла до 11 березня 2000 року, військовослужбовці одержують за рахунок держави грошове забезпечення, а також речове майно і продовольчі пайки або за бажанням військовослужбовця грошову компенсацію замість них.

Частиною 2 статті 9 цього Закону визначено, що порядок і розміри грошового та матеріального забезпечення військовослужбовців та компенсації замість речового майна і продовольчих пайків встановлюються Кабінетом Міністрів України з урахуванням коефіцієнта індексації грошових доходів.

На виконання вимог вказаного Закону Кабінетом Міністрів України прийнято постанову «Про норми забезпечення продовольчими пайками військовослужбовців Збройних Сил України та інших військових формувань, утворених відповідно до законодавства, військовослужбовців та осіб рядового і начальницького складу Міністерства внутрішніх справ» від 12 березня 1996 року №316.

Проте, дію частини 2 статті 9 вказаного Закону було призупинено Законом України «Про деякі заходи щодо економії бюджетних коштів» від 17.02.2000р. № 1459-ІІІ в частині одержання військовослужбовцями речового майна і продовольчих пайків або за бажанням військовослужбовців грошової компенсації замість них.

Закон набув чинності з 11 березня 2000 року.

З січня 2001 року набула чинності стаття 16 Закону України «Про Збройні Сили України» № 1934-ХІІ, якою військовослужбовцям гарантувалося одержання за рахунок держави житла, фінансового, речового, продовольчого, медичного (у тому числі санаторно-курортного) та інших видів забезпечення у розмірах, які визначаються Кабінетом Міністрів України і враховують характер та умови службової діяльності, стимулюють заінтересованість громадян України у військовій службі.

Однак, Закон № 1934-ХІІ не передбачає отримання грошової компенсації за не отримане продовольче забезпечення.

29 березня 2002 року Кабінетом Міністрів України прийнято Постанову № 426 «Про норми харчування військовослужбовців Збройних Сил, інших військових формувань та осіб рядового, начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту та Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації», яка також не передбачає компенсації за продовольче забезпечення.

Отже, грошова компенсація замість продовольчих пайків була передбачена законодавством України лише в період до 11 березня 2000 року.

Таким чином, підстави для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 відсутні.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку щодо обґрунтованості позовних вимог ОСОБА_1 про наявність правових підстав для стягнення на користь позивача грошової компенсації замість не отриманих продовольчих пайків в період з березня 2000 року по серпень 2011 року.

Стосовно висновків суду із посиланням на Рішення Конституційного Суду України від 20.03.2002р. №5-рп/2002, колегія суддів зазначає, що Рішенням Конституційного Суду України від 09.07.2007 року №6-рп/2007 визначено, що оскільки Закон про Державний бюджет України має особливий предмет регулювання, відмінний від інших законів України, а саме те, що він стосується виключно встановлення доходів та видатків держави на загальносуспільні потреби, зокрема і видатків на соціальний захист і соціальне забезпечення, тому цим законом не можуть вноситись зміни , зупинятися дія чинних законів України, а також встановлювати інше правове регулювання відносин, що є предметом інших законів України, тоді як на Закон України «Про економію деяких видів бюджетних коштів» дані обмеження не поширюються, а тому ним можуть вноситися (та внесені) зміни, призупинятися інше (додаткове) правове регулювання відносин, що є предметом інших Законів України.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 2 ст. 71 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. В даному випадку відповідачем було доведено правомірність своїх дій.

З огляду на наведене, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції прийняв постанову з порушенням норм матеріального права, у зв`язку з чим постановлене судове рішення на підставі ст. 202 КАС України підлягає скасуванню з винесенням нової постанови про відмову у задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 195, 198, 202, 203, 205, 207, 254 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 задовольнити.

Постанову Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 23 грудня 2016 року скасувати.

Прийняти нову постанову, якою у задоволенні позову ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльність, зобов`язання виплатити грошову компенсацію за продовольче забезпечення відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає чинності негайно після її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з моменту виготовлення її в повному обсязі.

Головуючий:

Судді: