Справа № 826/23733/15
Суддя: Мойсюк М.І.
Дата ухвалення: 2017-03-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

29 березня 2017 року м. Київ

Суддя Вищого адміністративного суду України Мойсюк М.І., перевіривши касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 9 листопада 2016 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 23 лютого 2017 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Державної податкової інспекції у Голосіївському районі Головного Управління державної фіскальної служби у м. Києві про визнання неправомірними дій, зобов'язання вчинити дії,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Державної податкової інспекції у Голосіївському районі Головного Управління державної фіскальної служби у м. Києві (далі - ДПІ), в якому просила визнати неправомірними дії відповідача щодо включення її у Державний реєстр фізичних осіб-платників податків і скасування обліку за раніше встановленою формою обліку; визнати неправомірними дії ДПІ щодо відмови поставити відмітку в паспорт про право здійснювати будь-які платежі без ідентифікаційного номера і скасування права на облік за раніше встановленою формою обліку; визнати неправомірними дії ДПІ щодо відмови у обліку за раніше встановленою формою обліку за її заявою від 21 березня 2015 року; зобов'язати ДПІ обліковувати її як платника податків за раніше встановленою формою обліку за поданою заявою в довільній формі; зобов'язати ДПІ поставити відмітку в паспорт про право здійснювати будь-які платежі без ідентифікаційного номера, надати довідку про це; визнати неправомірними дії ДПІ із збирання, обробки, зберігання, використання інформації щодо позивача у Державному реєстрі фізичних осіб-платників податків; зобов'язати ДПІ вилучити з Державного реєстру фізичних осіб-платників податку та його окремого реєстру інформацію щодо ідентифікаційного (чи реєстраційного) номера та будь-яку іншу інформацію щодо неї.

В обґрунтування своїх вимог вказує, що через свої релігійні переконання не бажає використовувати ідентифікаційний номер, тому посилаючись на вимоги Конституції України і Податкового кодексу України просила задовольнити позовні вимоги.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 9 листопада 2016 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 23 лютого 2017 року, у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Позивач подала касаційну скаргу в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального та порушення норм процесуального права, просить скасувати вказані судові рішення, ухваливши нове - про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

У відкритті касаційного провадження у цій справі необхідно відмовити враховуючи наступне.

За правилами частини 1 статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

При цьому, згідно з положеннями частини 3 статті 211 Кодексу адміністративного судочинства України, підставами касаційного оскарження є порушення судом норм матеріального чи процесуального права.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що позивач звернулась до відповідача із заявою, у якій просила здійснювати у подальшому її облік як платників податків без застосування цифрового ідентифікатора (за прізвищем, іменем, по-батькові та за місцем проживання); не вносити про неї інформацію до Державного реєстру фізичних осіб-платників податків та інших обов'язкових платежів; проставити у її паспорті відмітку про наявність права здійснювати будь-які платежі без номера облікової картки та не вносити про неї інформацію до Державного реєстру фізичних осіб-платників податків, зберегти за нею форму обліку платників податків (за прізвищем, іменем, по-батькові та за роком народження).

Так, статтею 35 Конституції України кожному гарантоване право на свободу світогляду і віросповідання.

Згідно з частиною другою статті 1 Закону України «Державний реєстр фізичних осіб - платників податків та інших обов'язкових платежів» №320/94-ВР для осіб, які через свої релігійні або інші переконання відмовляються від прийняття ідентифікаційного номера та офіційно повідомляють про це відповідні державні органи, зберігаються раніше встановлені форми обліку платників податків та інших обов'язкових платежів. У паспортах зазначених осіб робиться відмітка про наявність у них права здійснювати будь-які платежі без ідентифікаційного номера.

Порядок внесення такої відмітки був передбачений Порядком унесення відмітки до паспорта громадянина України щодо ідентифікаційного номера фізичної особи - платника податків та інших обов'язкових платежів, затвердженого спільним наказом Державної податкової адміністрації України та Міністерства внутрішніх справ України від 19 жовтня 2004 року №602/1226.

Закон України «Про Державний реєстр фізичних осіб - платників податків та інших обов'язкових платежів» втратив чинність з 1 січня 2011 року, у зв'язку з веденням в дію Податкового кодексу України від 2 грудня 2010 року №2755-VI, а вищевказаний Порядок втратив чинність 21 січня 2011 року на підставі спільного наказу Державної податкової адміністрації України та Міністерства внутрішніх справ України від 17 грудня 2010 року №955/628.

Відповідно до пункту 63.6 статті 63 Податкового кодексу України облік осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний орган державної податкової служби, ведеться за прізвищем, ім'ям, по батькові і серією та номером діючого паспорта. У паспортах зазначених осіб органами державної податкової служби робиться відмітка про наявність у них права здійснювати будь-які платежі за серією та номером паспорта. Порядок внесення відмітки визначається центральним органом державної податкової служби.

Відповідно до статей 63 та 70 глави 6 розділу II Податкового кодексу України, статті 8 Закону України «Про державну податкову службу в Україні», наказом Державної податкової адміністрації України від 17 грудня 2010 року №954 затверджено «Положення про реєстрацію фізичних осіб у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків та втрату чинності деяких наказів Державної податкової адміністрації України» (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Так, фізичні особи, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків підлягають реєстрації в Державному реєстрі відповідно до розділу VIII Положення про реєстрацію фізичних осіб у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків «Порядок обліку фізичних осіб в окремому реєстрі Державного реєстру».

Пунктом 10 розділу VIII зазначеного Положення встановлено, що у разі якщо фізична особа подавала Облікову картку і відомості про неї включено до Державного реєстру, але яка через свої релігійні переконання відмовляється від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків, вона зобов'язана особисто подати відповідному органу державної податкової служби Повідомлення за формою № 1П (додаток 7), яке є водночас заявою для обліку в окремому реєстрі Державного реєстру, та пред'явити паспорт громадянина України. Облік таких осіб в окремому реєстрі Державного реєстру здійснюється у порядку, визначеному цим Положенням. Підставою для виключення відомостей про фізичну особу з Державного реєстру є її облік в окремому реєстрі Державного реєстру за прізвищем, ім'ям, по батькові та серією і номером паспорта без використання реєстраційного номера облікової картки платника податків.

Пунктом 70.1 статті 70 Податкового кодексу України встановлено, що облік фізичних осіб-платників податків, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний орган державної податкової служби, ведеться в окремому реєстрі Державного реєстру за прізвищем, ім'ям, по батькові та серією і номером паспорта без використання реєстраційного номера облікової картки.

Тобто, зазначеною нормою передбачено ведення обліку осіб, які відмовляються від прийняття реєстраційного номера в окремому реєстрі Державного реєстру фізичних осіб-платників податків.

Разом з тим, діючим податковим законодавством України не передбачено можливості вилучення інформації з реєстру чи заборони її внесення.

Як було встановлено судами попередніх інстанцій, позивач звернулася до відповідного органу державної податкової служби із порушенням процедури такого звернення, встановленої законодавства, чинного на час звернення.

Отже, підстав для задоволення позовних вимог в даному випадку відсутні, а тому висновки судів попередніх інстанцій є правильними.

Такі висновки судів узгоджуються з вимогами законодавства, яким врегульовано спірні правовідносини, відповідає дійсним обставинам справи та нормам матеріального і процесуального права, доводи касаційної скарги їх висновків не спростовують, такі ґрунтуються на помилковому трактуванні правових норм, а тому касаційна скарга є необґрунтованою і викладені в ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Відповідно до положень пункту 5 частини 5 статті 214 Кодексу адміністративного судочинства України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені в ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

За змістом цієї норми касаційна скарга повинна містити посилання на неправильне застосування судами норм матеріального права при вирішенні справи або порушення норм процесуального права.

Виходячи зі змісту касаційної скарги та оскаржуваних судових рішень, касаційна скарга є необґрунтованою, а викладені в ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи, оскільки заявник не наводить підстав, які б дозволили вважати, що судами неправильно застосовано норми матеріального або порушили норми процесуального права.

Керуючись статтями 211, 213, пунктом 5 частини 5 статті 214 Кодексу адміністративного судочинства України,

у х в а л и в :

У відкритті касаційного провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Державної податкової інспекції у Голосіївському районі Головного Управління державної фіскальної служби у м. Києві про визнання неправомірними дій, зобов'язання вчинити дії, за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 9 листопада 2016 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 23 лютого 2017 року, відмовити.

Матеріали касаційної скарги повернути скаржнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Вищого адміністративного

суду України (підпис) М.І. Мойсюк