Справа № 671/473/17
Суддя: Павлова А. С.
Дата ухвалення: 2017-04-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа №: 671/473/17
У Х В А Л А

03 квітня 2017 року м. Волочиськ

Суддя Волочиського районного суду Хмельницької області Павлова А.С., отримавши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Волочиської районної державної адміністрації про стягнення частини недоплаченої допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, -

ВСТАНОВИЛА:

До Волочиського районного суду Хмельницької області надійшов позов ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Волочиської районної державної адміністрації, в якому позивач просила визнати неправомірними дії відповідача в частині нарахування та виплати допомоги по досягненню дитиною трирічного віку відповідно до Закону України «Про державну допомогу сімям з дітьми» та стягнутина на її користь недоплачену допомогу по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку в сумі 38396,74 грн. за період з 10.12.2007 по 30.06.2014 (за виключенням періоду з 19.12.2011 по 19.06.2012 по якому є рішення суду, що набрало вже законної сили).

В позовній заяві позивач просила поновити строки позовної давності зазначивши, що до травня 2015 року вона лише здогадувалася про порушення своїх прав щодо нарахування допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку УПСЗН Волочиської РДА. Ця обставина підтверджується її позовною заявою до відповідача від 19.06.2012, в якій вона посилалася лише на Закон України «Про державну допомогу сімям з дітьми». Про те, що допомога по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку їй повинна була нараховуватися відповідно до Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування у звязку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням» позивач дізналася лише з ухвали Вінницького апеляційного адміністративного суду від 14.04.2015, яку вона отримала лише у травні 2015. Цю обставину підтверджує і той факт, що ОСОБА_1 ні у суд першої інстанції, ні до апеляційної скарги не докладала докази, які підтверджують, що вона є застрахованою в системі загальнообовязкового державного соціального страхування особою. Дану інформацію її зобовязав надати своєю ухвалою від 16.03.2015 Вінницький апеляційний адміністративний суд. Тобто, фактично про ту обставину, що УПСЗН Волочиської РДА застосовував щодо нарахування їй державної допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку неправильну норму законодавства їй стало відомо лише у травні 2015 року (після ознайомлення із постановою Вінницького апеляційного адміністративного суду).

У звязку з тим, що постановою Волочиського районного суду Хмельницької області від 18.07.2012 ОСОБА_1 було відмовлено у задоволені її позовних вимог, вона точно не знала порушувалися її права Управлінням праці та соціального захисту населення Волочиської РДА чи ні. Тому до травня 2015 вона і не подавала нових позовів про стягнення з УСЗН Волочиської РДА, а даний вид допомоги був відмінений у липні 2014 року.

З приводу неподання нею позову з травня 2015 року по сьогоднішній час позивач пояснила, що 27.07.2013 у неї із чоловіком народилася донька Дженіфер, якій у серпні того ж року було поставлено діагноз - Фенілкетонурія. Дана хвороба передбачає щоденну терапію білковим гідролізатом, спеціальна суміш (виготовляється лише за кордоном), насичена вітамінами, мінералами та синтетичним білком (в якому відсутній фермент Фенілаланін, який організм її доньки не може переробляти, і який в такому випадку мтає загрозою для її організму) та низько білковими синтетичними продуктами. Проте, дана суміш та вказані продукти є досить дорого вартісними. Щомісячно на лікування доньки їм необхідно було витрачати більше 18000 20000 грн. Оскільки у їх сімї таких коштів не було, вони були вимушені з самого народження доньки їздити у різноманітні лікувальні центри та благодійні організації, оскільки державного забезпечення дітей з такою хворобою майже не має. Лише після досягнення донькою трирічного віку 27.07.2016 Волочиською міською радою та Волочиською районною радою було започатковано проект «Фенілкетонурія», згідно з якого на лікування осіб хворих на фенілкетонурію, будуть виділятися кошти з міського та районного бюджетів, проте, через бюрократизм системи лише в грудні 2016 року їм закупили 35 банок білкового гідролізату. Саме із тієї причини, що 3 роки вони боролися із хворобою дочки та байдужістю держави вони не мали змоги раніше предявити позов до УПСЗН Волочиської РДА.

Дослідивши наявні у справі документи, суд приходить до таких висновків.

Відповідно до ч. 1-3 ст. 99 Кодексу адміністративного судочинства України адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановлено цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Правовий припис "в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого законом" означає, що позов має подаватися лише в тих межах часу, який встановлений законом. Крім того, можливість захисту прав та інтересів залежить від дотримання строків, встановлених на цей випадок законом.

Встановлення процесуальних строків законом та судом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними певних процесуальних дій, передбачених КАС України не зловживаючи ними.

За загальним правилом перебіг строку на звернення до адміністративного суду починається від дня коли особа дізналася або могла дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

З позовної заяви слідує, що позивач просить суд визнати неправомірними дії УПСЗН Волочиської РДА в частині нарахування та виплати у не повному обсязі допомоги по досягненню дитиною трирічного віку відповідно до Закону України «Про державну допомогу сімям з дітьми» та стягнути з відповідача на її користь недоплачену допомогу по досягненню дитиною трирічного віку в сумі 38396,74 грн. Період за який вона просить стягнути недоплачену їй суму допомоги, за виключенням того щодо якого є рішення суду, яке набрало законної сили, становить з 10.12.2007 по 18.12.2011 та з 20.06.2012 по 30.06.2014.

З даним позовом позивач звернулася 30 березня 2017 року.

Разом з тим, з наданих ОСОБА_1 розрахунків вбачається, що вона щомісячно отримувала платежі в якості визначеної їй допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку.

Оскільки в даному випадку, позивач просить стягнути з відповідача загальну суму щомісячних платежів, то в такому разі її право вважається порушеним з моменту недоотримання кожного чергового платежу, а отже, і початок перебігу позовної давності слід рахувати за кожний черговий платіж, починаючи з моменту його отримання.

Відповідно до ч. 1 ст. 102 КАС України пропущений з поважних причин процесуальний строк встановлений законом, може бути поновлений, а процесуальний строк встановлений судом, - продовжений судом за клопотанням особи, яка бере участь у справі.

ОСОБА_1 просить стягнути на її користь недоплачену допомогу по досягненню дитиною трирічного віку, останній платіж по якій вона отримала у червні 2014 року. Тобто останнім днем строку звернення до суду щодо стягнення недоплаченої суми останнього платежу було 31.12.2014.

Таким чином, з наведеного, суд приходить до висновку, що позивач пропустила строк звернення до суду. При цьому її клопотання про поновлення вказаного строку підлягає задоволенню лише частково з огляду на наступне.

З вимог КАС України вбачається, що суд, оцінюючи обставини, що перешкоджали особі у здійсненні права на своєчасне оскарження відповідних дій, бездіяльності та рішень органів владних повноважень (або його посадових, службових осіб) у публічно-правових відносинах, повинен виходити з оцінки та аналізу всіх наведених особою доводів.

В даному випадку суд враховує, що під поважними причинами слід розуміти лише ті обставини, які були чи обєктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, повязані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини повинні бути підтверджені відповідними та належними доказами

Посилаючись в позовній заяві на те, що позивач до травня 2015 року лише здогадувалася про порушення своїх прав, не може бути взяти до уваги оскільки порівняльний аналіз термінів "дізналася" та "повинна була дізнатися", що містяться в статті 99 КАС України, дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов'язку особи знати про стан своїх прав, а тому доведення факту, через який позивач не знала про порушення свого права і саме з цієї причини не звернулася за його захистом до суду, недостатньо. Позивач повинен також довести той факт, що вона не могла дізнатися про порушення свого права.

В даному випадку, пояснення позивача в позовній заяві, що вона лише здогадувалась про таке порушення не вказує про неможливість її про нього дізнатися. Тому клопотання ОСОБА_1 про поновлення їй строку звернення до суду з цієї підтсави задоволенню не підлягає.

Разом з тим, суд приймає пояснення ОСОБА_1 про те, що через хворобу дочки, яка підтверджується довідкою про отримання допомоги (а.с. 20), консультативними висновками від 01.09.2016 та 18.07.2016 (а.с. 25-28) у неї, починаючи з 27.07.2013 (дата народження хворої дочки), дійсно виникли істотні обставини, що унеможливили своєчасне звернення до суду, а тому з моменту виникнення таких обставин строк звернення до суду може бути поновлений.

Згідно з частиною 1 ст. 17 Закону України „Про виконання рішення та застосування практики Європейського Суду з прав людини" суди України застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основних свобод та протоколи до неї і практику Європейського суду, як джерела права.

Так, у справі «Делькур проти Бельгії» Європейський суд зазначив, що у демократичному суспільстві у світлі розуміння Конвенції, право на справедливий суд посідає настільки значне місце, що обмежувальне тлумачення статті 6 не відповідало б меті та призначенню цього положення. У справі «Беллет проти Франції» Суд зазначив, що «стаття 6 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права». Отже, як свідчить позиція Суду у багатьох справах, основною складовою права на суд є право доступу, в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права. Як випливає з рішення Європейського Суду з прав людини у справі Іліан проти Туреччини, правило встановлення обмежень доступу до суду у зв'язку з пропуском строку звернення повинно застосовуватися з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру; перевіряючи його виконання слід звертати увагу на обставини справи.

Частиною першою статті 100 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, про що постановляється ухвала.

Частиною другою статті 100 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що позовна заява може бути залишена без розгляду як на стадії вирішення питання про відкриття провадження в адміністративній справі без проведення судового засідання, так і в ході підготовчого провадження чи судового розгляду справи.

Згідно з пунктом дев'ятим частини першої ст. 155 Кодексу адміністративного судочинства України суд своєю ухвалою залишає позовну заяву без розгляду, якщо її подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до адміністративного суду і суд не знайшов підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними.

Враховуючи те, що позивач пропустила встановлений законом строк звернення до суду, а довела поважність такого пропуску лише щодо частини вимог, то її вимоги про стягнення з відповідача Управління праці та соціального захисту населення Волочиської РДА недоплаченої допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку за період з 10.12.2007 по 19.12.2011 та з 19.06.2012 по 26.07.2013 підлягають залишенню без розгляду.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 99, 100, 165, 186, 254 КАС України, суд

УХВАЛИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Волочиської районної державної адміністрації про стягнення частини недоплаченої допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку в частині стягнення такої допомоги за період з 10.12.2007 по 19.12.2011 та з 19.06.2012 по 26.07.2013 - залишити без розгляду.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається до Вінницького апеляційного адміністративного суду через Волочистький районний суд Хмельницької області протягом п'яти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено в письмовому провадженні або згідно з частиною третьою статті 160 КАС України, або без виклику особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом пяти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя: