Справа № 802/450/17-а
Суддя: Дмитришена Руслана Миколаївна
Дата ухвалення: 2017-03-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

м. Вінниця

30 березня 2017 р. Справа № 802/450/17-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Дмитришеної Руслани Миколаївни,

за участю:

секретаря судового засідання: Могиль Тетяни Олександрівни

представника позивача: ОСОБА_1

представника відповідача: ОСОБА_2

представника третьої особи: ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом: ОСОБА_4

до: приватного нотаріуса ОСОБА_5; третя особа на стороні відповідача без самостійних вимог на предмет спору ТОВ "Концерн "ОСОБА_6"

про: визнання протиправним та скасування рішення

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду надійшли матеріали адміністративного позову ОСОБА_4 до приватного нотаріуса ОСОБА_5; третя особа на стороні відповідача без самостійних вимог на предмет спору ТОВ "Концерн "ОСОБА_6" про визнання протиправним та скасування рішення.

Разом із заявленими вимогами позивач просив визнати причини пропуску строку звернення до суду із даним позовом поважними.

Ухвалою суду від 20.03.2017 відкрито провадження у справі та призначено до розгляду на 30.03.2017.

В судовому засіданні 30.03.2017 представник позивача підтримав заявлене в позовній заяві клопотання про визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними.

Обґрунтовуючи заявлене клопотання представник позивача посилається на те, що 05.01.2005 року між ОСОБА_4 та ТОВ "Концерн "ОСОБА_6" строком на 10 років було укладено Договір оренди за №104 земельної ділянки для сільськогосподарського використання з метою вирощування сільськогосподарських культур загальною площею 3,4862 га, яка знаходиться на території Славнянської сільської ради Липовецького району Вінницької області (кадастровий номер :04:000:0439). Після спливу терміну дії вказаного Договору позивач звернувся до орендаря з письмовим повідомленням про відсутність у нього наміру продовжувати строк дії договору оренди. 09.05.2016 року з отриманої від ТОВ "Концерн "ОСОБА_6" відповіді на своє звернення позивач дізнався про існування ОСОБА_7 угоди від 27.10.2010 року до Договору оренди землі за №104 від 05.01.2005 року, якою строк дії вказаного Договору збільшено до 20 років.

Разом з тим, із матеріалами реєстраційної справи щодо державної реєстрації вказаної ОСОБА_7 угоди від 27.10.2010 року, укладеної між ОСОБА_4 та ТОВ "Концерн "ОСОБА_6", реєстрація якої відбулась на підставі оскаржуваного в даній справі рішення приватного нотаріуса Вінницького міського нотаріального округу ОСОБА_8 №26533346 від 27.11.2015 року позивач отримав змогу ознайомитись лише в приміщенні Липовецького районного суду Вінницької області в ході розгляду цивільної справи №136/1554/16-ц, а саме 24.11.2016 року.

За наведених обставин, представник позивача вказує, що саме з 24.11.2016 слід обраховувати строк звернення до суду з даним позовом.

Поряд з цим, 30.03.2017 року до суду від відповідача надійшла заява за вх. №7933 про залишення позовної заяви без розгляду, в зв'язку із пропущенням позивачем строку звернення до суду. Зокрема, відповідач звертає увагу, що як самостійно зазначає позивач у поданому до суду позові, про існування ОСОБА_7 угоди від 27.10.2010 року до Договору оренди за №104 від 05.01.2005 року, та як наслідок про порушення його прав, ОСОБА_4 стало відомо 05.09.2016 згідно отриманої від ТОВ "Концерн "ОСОБА_6" відповіді на його звернення. Натомість з позовом до суду останній звернувся лише 15.03.2017 року, що свідчить про порушення позивачем встановлених ст. 99 КАС України строків звернення до суду.

В судовому засіданні представник відповідача підтримав заявлене клопотання, посилаючись на те, що положеннями ст. 99 КАС визначено шестимісячний строк на звернення до суду, який був позивачем пропущений, а відтак позовну заяву слід залишити без розгляду.

Представник третьої особи в судовому засіданні, висловлюючи свою позицію щодо порушення позивачем строків звернення до суду з даним позовом, вказує на відсутність підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними, оскільки на ОСОБА_7 угоді від 27.10.2010 року до Договору оренди за №104 від 05.01.2005 року міститься підпис ОСОБА_4, що спростовує твердження останнього про необізнаність щодо її існування та як наслідок ставить під сумнів твердження позивача, що він не знав про здійснення її державної реєстрації.

Крім того, представник третьої особи вказав, що 05.09.2016 від ТОВ "Концерн "ОСОБА_6" направлено позивачу ОСОБА_7 угоду, відтак шестимісячний строк пропущено.

Суд, ознайомившись із клопотанням представника позивача, клопотанням представника відповідача, заслухавши з цього приводу думку представника третьої особи, дослідивши матеріали справи, прийшов до наступного висновку.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Частиною 1 статті 6 КАС України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

В силу вимог ч. 1, 2 ст. 99 КАС України адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Згідно з ч. 1 ст. 100, ч. 9 ст. 155 КАС України адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, про що постановляється ухвала.

Предметом оскарження у цій адміністративній справі є рішення приватного нотаріуса Вінницького міського нотаріального округу ОСОБА_8 №26533346 від 27.11.2015 про державну реєстрацію права оренди земельної ділянки (кад. №:04:000:0439) на підставі ОСОБА_7 угоди до Договору оренди за №104 від 05.01.2005 року, укладеної 27.10.2010 року між ОСОБА_4 та ТОВ "Концерн "ОСОБА_6".

Отже, вирішуючи питання про дотримання строку звернення до адміністративного суду у цій справі необхідно виходити з того, коли саме позивач дізнався або повинен був дізнатися про таке рішення відповідача.

Як слідує з матеріалів справи, 05.01.2005 року між ОСОБА_4 та ТОВ "Концерн "ОСОБА_6" було укладено договір оренди земельної ділянки №104 для сільськогосподарського використання з метою вирощування сільськогосподарських культур загальною площею 3,4862 га, яка знаходиться на території Славнянської сільської ради Липовецького району Вінницької області (кадастровий номер :04:000:0439). Строк дії договору 10 років.

25.10.2006 року вищевказаний договір був зареєстрований в Липовецькому відділі Вінницької філії ДП «Центр ДЗК» за № 8.

Також, в матеріалах справи міститься укладена 27.12.2010 року між ОСОБА_4 та ТОВ "Концерн "ОСОБА_6" ОСОБА_7 угода до вищезазначеного Договору оренди за №104 від 05.01.2005 року, якою строк договору оренди збільшено до 20 років ( а.с. 14 ).

Зі змісту отриманих в судовому засіданні від представника позивача пояснень, які узгоджуються із обставинами, викладеними в позовній заяві та не заперечуються іншими сторонами у справі, 09.07.2015 року ОСОБА_4 звернувся із письмовою заявою до ТОВ "Концерн "ОСОБА_6", якою повідомив орендаря про наміри не продовжувати строк дії Договору оренди №104 від 05.01.2005 року. У відповіді на подану позивачем заяву, третя особа повідомила позивача, що за змістом укладеної між ОСОБА_4 та ТОВ "Концерн "ОСОБА_6" ОСОБА_7 угоди від 27.12.2010 року до вищезазначеного Договору оренди, строк оренди збільшено до 20 років. На підтвердження повідомленої інформації, позивачу було надано ксерокопію ОСОБА_7 угоди від 27.12.2010 року до Договору оренди землі за №104 від 05.01.2005 року та витяг з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію речових прав та їх обтяжень.

Оцінивши наведені обставини та перевіривши надані на їх підтвердження докази, суд бере до уваги те, що про порушення своїх прав та інтересів внаслідок державної реєстрації змін до Договору оренди землі за №104 від 05.01.2005 року позивач фактично дізнався 05.09.2016, після одержання від ТОВ "Концерн "ОСОБА_6" вищезазначених ксерокопії ОСОБА_7 угоди від 27.12.2010 року до Договору оренди землі за №104 від 05.01.2005 року та витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію речових прав та їх обтяжень.

Оскільки, як вже було встановлено вище, про існування оскаржуваного рішення позивачу стало відомо 09.05.2016 року з отриманої від ТОВ "Концерн "ОСОБА_6" відповіді на звернення, а з позовом до суду останній звернувся із позовною заявою від 15.03.2017, яка надійшла на адресу суду 17.03.2017 року, то в даному випадку суд погоджується з твердження представника відповідача щодо пропуску ОСОБА_4 шестимісячного строку звернення до суду.

Водночас суд бере до уваги, що з метою відновлення порушених прав та інтересів позивач звернувся з цивільним позовом до Липовецького районного суду Вінницької області із позовною заявою до ТОВ "Концерн "ОСОБА_6", третя особа приватний нотаріус ОСОБА_5 про визнання недійсною додаткової угоди до договору оренди землі.

Під час розгляду справи №136/1554/16-ц судом було витребувано з архіву Липовецької РДА реєстраційну справу щодо реєстрації ОСОБА_7 угоди від 27.10.2010 року, укладеної між ОСОБА_4 та ТОВ "Концерн "ОСОБА_6", яка була зареєстрована приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу ОСОБА_8 (рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень за №26533346 від 27.11.2015 року), крім того оригінал даної ОСОБА_7 угоди було витребувано і в ТОВ "Концерн "ОСОБА_6", для подальшої проведення експертизи.

Після ознайомлення з отриманими з архіву Липовецької РДА матеріалами реєстраційної справи, районним судом було встановлено, що жодного оригінального екземпляра ОСОБА_7 угоди від 27.10.2010 року до договору оренди землі від 05.01.2005 року між ОСОБА_4 та ТОВ «Концерн «ОСОБА_6» немає, що знайшло своє відображення в прийнятому за наслідком розгляду цивільної справи рішенні Липовецького районного суду від 03.03.2017 року. При цьому з підстав неможливості на день розгляду вказаної справи встановити наявність ОСОБА_7 угоди від 27.10.2010 року, про оскарження якої позивач звернувся до суду, оскільки у сторін та органу, якій провів її державну реєстрацію вона відсутня, вирішення питання наявності волевиявлення сторін на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків за такою угодою не представилось можливості, в зв'язку з чим в задоволенні позову ОСОБА_9 було відмовлено повністю (а.с. 21-23).

Як пояснив в судовому засіданні представник позивача, саме обставини, що були встановлені під час розгляду вищезазначеної цивільної справи, зокрема проведення відповідачем державної реєстрації ОСОБА_7 угоди від 27.10.2010 року до Договору оренди землі №104 від 05.01.2005 року за відсутності її оригіналу, зумовило звернення позивача до суду з даним позовом.

У ст. 100 КАС України передбачено можливість визнання судом причин пропуску строку звернення до суду поважними.

Право громадянина на захист у суді своїх прав і свобод є конституційною гарантією, яка забезпечується реальною можливістю усякій заінтересованій особі звернутися до суду у встановленому законом порядку про захист прав, свобод та інтересів та можливістю обирати спосіб захисту, використовуючи при цьому всі дозволені законодавством інструменти та засоби.

Пропущення строків звернення до адміністративного суду не може бути безумовною підставою для залишення позову без розгляду, оскільки суд може визнати причину пропуску таких строків поважною і в такому випадку справа розглядається і вирішується в порядку, встановленому КАС України.

Поважними причинами пропущення строків звернення до суду необхідно розуміти обставини, які є об'єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, та пов'язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій та підтвердженні належними доказами. Разом з тим, на законодавчому рівні не регламентується, які причини є поважними, а які ні. Питання щодо визначення поважності підстав пропуску строку звернення до суду залишається на розсуд суду.

Крім того, очевидно, згідно сталої практики Європейського Суду останній вказує на право на суд, з яких право на доступ є одним з аспектів, не є абсолютним; воно підлягає обмеженням, дозволеним за змістом, зокрема, коли умови прийнятності скарги визначені, оскільки за своєю природою вона потребує регулювання з боку держави, яка користується певною свободою розсуду в цьому відношенні. Тим не менше, ці обмеження не повинні обмежувати або зменшити доступ людини таким чином або в такій мірі, що сама суть права знеціниться; такі обмеження не будуть сумісні положеннями Конвенції, якщо вони не переслідують законну мету або якщо немає розумної пропорційності між використовуваними засобами і переслідуваною метою (рішення Європейського Суду з прав людини у справі Перес де Рада Каванілес проти Іспанії).

Як випливає з рішення Європейського Суду з прав людини у справі Іліан проти Туреччини, правило встановлення обмежень доступу до суду у зв'язку з пропуском строку звернення повинно застосовуватися з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру; перевіряючи його виконання слід звертати увагу на обставини справи.

Так у справі Delcourt v. Belgium Європейський Суд з прав людини зазначив, що у демократичному суспільстві у світлі розуміння Конвенції, право на справедливий суд посідає настільки значне місце, що обмежувальне тлумачення статті 6 не відповідало б меті та призначенню цього положення.

У справі Bellet v. France Суд зазначив, що стаття 6 §1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.

Відповідно до ч. 2 ст. 8 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Встановлені судом обставини свідчать про поважність причин пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду. Причини, з яких позивач пропустив строк звернення до суду є об'єктивними, незалежними від його волі, виникли у періоді, що включається у строк на звернення до суду із позовною заявою. Відтак, суд дійшов висновку про необхідність задоволення клопотання позивача про визнання поважними причин пропуску строку звернення до адміністративного суду та про відмову у задоволенні клопотання представника відповідача про залишення позовної заяви без розгляду.

Керуючись ст.ст. 99, 100, 160, 165, 254 КАС України суд, -

УХВАЛИВ:

В задоволенні клопотання про залишення адміністративного позову ОСОБА_4 без розгляду - відмовити.

Клопотання представника позивача задовольнити.

Визнати причини пропуску строку звернення до суду з даним адміністративним позовом - поважними.

Ухвала оскарженню не підлягає. Відповідно до ч. 6 ст. 254 КАС України ухвали суду, які не можуть бути оскаржені, набирають законної сили з моменту постановлення.

Суддя./підпис/ ОСОБА_10

Копія вірна.

Суддя:

Секретар: