Справа № 822/1700/16
Суддя: Мельник-Томенко Ж. М.
Дата ухвалення: 2017-03-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 822/1700/16

Головуючий у 1-й інстанції: Шевчук О.П.

Суддя-доповідач: ОСОБА_1

30 березня 2017 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Мельник-Томенко Ж. М.

суддів: Сторчака В. Ю. Ватаманюка Р.В. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Кей-Колект" на постанову Хмельницького окружного адміністративного суду від 21 грудня 2016 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_3, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - товариство з обмеженою відповідальністю "Кей-Колект", про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, індексний номер: 30876426 від 10.08.2016 року,

В С Т А Н О В И В :

У вересні 2016 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_3, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - товариство з обмеженою відповідальністю "Кей-Колект", в якому, з урахуванням уточнення позовних вимог, просить скасувати рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, індексний номер: 30876426 від 10.08.2016 року.

Постановою Хмельницького окружного адміністративного суду від 21.12.2016 року позов задоволено, а саме: скасовано рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_3 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 30876426 від 10.08.2016 року.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням третя особа подала апеляційну скаргу, в якій просила скасувати постанову суду першої інстанції та закрити провадження у справі. В апеляційній скарзі апелянт вказує, оскільки ТОВ «Кей-Колект» не отримав відмови в державній реєстрації, тому іпотекодержатель мав усі юридичні права для державної реєстрації права власності на майно, також третьою особою зазначено, що вказаний спір не підсудний адміністративним судам.

Сторони в судове засідання не зявились, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені завчасно та належним чином.

ТОВ «Кей-Колект» надіслало заяву про розгляд справи за відсутності його представника.

Враховуючи те, що в матеріалах справи достатньо письмових доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, а особиста участь сторін в судовому засіданні - не обов'язкова, колегія суддів у відповідності до п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 197 КАС України визнала можливим проводити апеляційний розгляд справи в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції - без змін, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, між АКІБ "УкрСиббанк" та ОСОБА_4 Анатолієвичем (далі - ОСОБА_4А.) укладений договір надання споживчого кредиту №0 від 05.03.2008 року, за яким банк надав кредит на споживчі цілі в сумі 70 000 доларів США строком на 7 років до 04.03.2015 року зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 13,90% річних. За цим договором ОСОБА_4 взяв на себе зобов'язання повернути кредит до 04.03.2015 року шляхом внесення щомісячних платежів в період з 1 по 10 число кожного місяця згідно графіка погашення кредиту.

Між АКІБ "УкрСиббанк" та ОСОБА_2 05.03.2008 року укладений договір іпотеки для забезпечення виконання зобов'язань ОСОБА_4, по кредитному договору № 0 від 05.03.2008 року. Предметом іпотеки є житловий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться за адресою: провулок Коротченка (ОСОБА_5), 12/1 в м. Хмельницький. Умовами вказаного договору іпотеки встановлено, що у випадку порушення позичальником ОСОБА_4 своїх зобов'язань за кредитним договором іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до Закону України "Про іпотеку".

В подальшому, між публічним акціонерним товариством (далі - ПАТ) "УкрСиббанк" (правонаступником АКІБ "УкрСиббанк") 11.06.2012 року і ТОВ "Кей-Колект" укладений договір факторингу та договір відступлення прав за іпотечними договорами, за умовами якого ПАТ "УкрСиббанк" відступило ТОВ "Кей-Колект" свої права грошових вимог до боржників за кредитним договором від 05.03.2008 року, укладеним з ОСОБА_4, та за іпотечним договором від 05.03.2008 року, укладеним з ОСОБА_2

Відповідно до договору факторингу №4 від 11.06.2012 року та договору про відступлення прав вимоги за договорами іпотеки від 11.06.2012 року, ПАТ "Укрсиббанк" відступив ТОВ "Кей-Колект" свої права вимоги до боржника за зобов'язаннями по кредитному договору.

Зокрема, згідно п.1.1 договору факторингу №4 від 11.06.2012 року, ПАТ "УкрСиббанк" (Клієнт) зобов'язується передати у власність ТОВ "Кей-Колект" (фактор), а фактор - прийняти Права Вимоги та в їх оплату надати грошові кошти в розпорядження Клієнта за плату та на умовах, визначених цим договором.

Відповідно до п.1.2 цього договору обсяг (сума) прав вимоги станом на дату укладення цього договору визначений у додатку №1 до цього договору (в якому, зокрема, зазначається про кредитний договір позивача).

Суд встановив, що ОСОБА_4 01.12.2014 року помер.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області по справі №686/23392/14-ц від 18.02.2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Хмельницької області від 08.07.2016 року, задоволено зустрічний позов ОСОБА_2 до ТОВ "Кей-Колект" та визнано припиненим договір іпотеки від 05.03.2008 року, укладений між ПАТ "УкрСиббанк" та ОСОБА_2

Також суд встановив, що приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу ОСОБА_3 прийняв рішення індексний номер 30876426 від 10.08.2016 року про державну реєстрацію права власності на житловий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться за адресою провулок Амосова Миколи, 12/1 в місті Хмельницькому за ТОВ "Кей-Колект" на підставі договору іпотеки від 05.03.2008 року за №2346, який посвідчений приватним нотаріусом Хмельницького міського нотаріального округу ОСОБА_6, що підтверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за №66352173 від 22.08.2016 року.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції зазначив, що з огляду на наявність в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запису про погашення іпотеки та обтяження на нерухоме майно - домоволодіння, що знаходиться за адресою: провулок Амосова Миколи, 12/1 в місті Хмельницький, суд дійшов висновку про протиправність рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_3, індексний номер: 30876426 від 10.08.2016 року, про державну реєстрацію за ТОВ "Кей-Колект" права власності на вказане нерухоме майно, а тому позовні вимоги ОСОБА_2 є законними, обґрунтованими, підтвердженими належними доказами.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно ст. 18 Закону України "Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень" №1952-ІV (далі - Закон №1952-ІV) (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин), державна реєстрація прав та їх обтяжень проводиться в такому порядку: 1) формування та реєстрація заяви в базі даних заяв; 2) прийняття документів, що подаються разом із заявою про державну реєстрацію прав, виготовлення їх електронних копій шляхом сканування (у разі подання документів у паперовій формі) та розміщення їх у Державному реєстрі прав; 3) встановлення черговості розгляду заяв про державну реєстрацію прав, що надійшли на розгляд; 4) перевірка документів на наявність підстав для зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав, зупинення державної реєстрації прав та прийняття відповідних рішень; 5) прийняття рішення про державну реєстрацію прав або про відмову в такій реєстрації; 6) відкриття (закриття) розділу в Державному реєстрі прав та/або внесення до Державного реєстру прав відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, про об'єкти та суб'єктів цих прав; 7) формування інформації з Державного реєстру прав для подальшого використання заявником; 8) видача документів за результатом розгляду заяв у сфері державної реєстрації прав (ч.1 ст.18 Закону №1952-ІV).

Перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав, та порядок державної реєстрації прав визначаються Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Згідно із п.п. 6, 7 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" від 25.12.2015 року №1127 (далі - Порядок №1127) (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин), державна реєстрація прав проводиться за заявою заявника шляхом звернення до суб'єкта державної реєстрації прав або нотаріуса, крім випадків, передбачених цим Порядком. Уповноважена особа суб'єкта державної реєстрації прав, нотаріус або його помічник за допомогою програмних засобів ведення Державного реєстру прав формує та роздруковує заяву у двох примірниках, на якій заявник (за умови відсутності зауважень до відомостей, зазначених у ній) та особа, яка сформувала таку заяву, проставляють підписи. Один примірник заяви надається заявникові, а другий долучається до документів, поданих для державної реєстрації прав.

Відповідно до п.п. 9, 10 Порядку №1127, разом із заявою заявник подає оригінали документів, необхідні для відповідної реєстрації, та документи, що підтверджують сплату адміністративного збору та/або внесення плати за надання інформації з Державного реєстру прав. З поданих оригіналів документів, необхідних для державної реєстрації прав, уповноважена особа суб'єкта державної реєстрації прав, нотаріус або його помічник виготовляє електронні копії таких документів шляхом їх сканування, які долучаються до заяви, зареєстрованої у базі даних заяв.

В силу п.19 Порядку №1127, державний реєстратор за результатом прийнятого рішення щодо державної реєстрації прав відкриває та/або закриває розділи в Державному реєстрі прав, вносить до відкритого розділу або спеціального розділу Державного реєстру прав відповідні відомості про речові права та їх обтяження, про об'єкти та суб'єктів цих прав.

Під час проведення державної реєстрації прав державний реєстратор використовує відомості Реєстру прав власності на нерухоме майно, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна та Державного реєстру іпотек, які є архівною складовою частиною Державного реєстру прав.

За відсутності відомостей у Реєстрі прав власності на нерухоме майно державний реєстратор використовує наявні відомості, які містяться на паперовому носії інформації (реєстрові книги та реєстраційні справи, ведення яких здійснювали підприємства бюро технічної інвентаризації).

В п.п. 56, 57 Порядку №1127 зазначено, що для державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно, яке перебуває в іпотеці або податковій заставі, також подається документ, що підтверджує наявність факту згоди іпотекодержателя або контролюючого органу на відчуження або передачу на іншому речовому праві такого майна.

Дія цього пункту не поширюється на випадки:

державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно, реєстрація яких проведена до 1 січня 2013 року відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення;

державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно на підставі рішення суду;

державної реєстрації права власності на нерухоме майно, що набувається у результаті його примусової реалізації відповідно до закону.

Для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, також подаються: 1) копія письмової вимоги про усунення порушень, надісланої іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця; 2) документ, що підтверджує наявність факту завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя у разі, коли більш тривалий строк не зазначений у відповідній письмовій вимозі; 3) заставна (якщо іпотечним договором передбачено її видачу).

Наявність зареєстрованої заборони відчуження майна, накладеної нотаріусом під час посвідчення договору іпотеки, на підставі якого набувається право власності на предмет іпотеки іпотекодержателем, а також зареєстрованих після державної реєстрації іпотеки інших речових прав, у тому числі іпотеки, на передане в іпотеку майно не є підставою для відмови у державній реєстрації права власності за іпотекодержателем.

Так, судом першої інстанції слушно зазначено, що згідно з наявної інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майно №64925138 від 03.08.2016 року, 02-03.08.2016 року державними реєстраторами Хмельницької міської ради Хмельницької області внесено зміни до реєстру речових прав на нерухоме майно інформацію про зміни іпотеки (номер запису 15709871) за індексним номером рішення: 307537717 на підставі рішення суду по справі №686/23392/14-ц, від 18.02.2016 року, Хмельницьким міськрайонним судом Хмельницької області, ухвали виданої 08.07.2016 року, Апеляційним судом Хмельницької області, ухвали про виправлення описки, справа №686/23392/14-ц, виданої Хмельницьким міськрайонним судом Хмельницької області від 01.03.2016 року, ухвали про виправлення описки, справа №686/23392/14-ц, виданої Хмельницьким міськрайонним судом Хмельницької області від 31.03.2016 року, ухвали про виправлення описки №686/23392/14-ц, виданої Хмельницьким міськрайонним судом Хмельницької області 03.06.2016 року; а саме: запис про іпотеку в Державному реєстрі іпотек та запис про обтяження в Єдиному реєстрі заборон відчуження нерухомого майна погашено, вказані записи перенесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

У відповідності із п.12 Порядку №1127, за результатом розгляду заяви та документів, поданих для державної реєстрації прав, державний реєстратор приймає рішення щодо державної реєстрації прав або щодо відмови в такій реєстрації.

Згідно з ч.ч. 1 та 2 ст. 24 Закону №1952-ІV у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо:

1) заявлене речове право, обтяження не підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону;

2) заява про державну реєстрацію прав подана неналежною особою;

3) подані документи не відповідають вимогам, встановленим цим Законом;

4) подані документи не дають змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяження;

5) наявні суперечності між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями;

6) наявні зареєстровані обтяження речових прав на нерухоме майно;

7) заяву про державну реєстрацію обтяжень щодо попереднього правонабувача подано після державної реєстрації права власності на таке майно за новим правонабувачем;

8) після завершення строку, встановленого частиною третьою статті 23 цього Закону, не усунені обставини, що були підставою для прийняття рішення про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав;

9) заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень під час вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном, об'єктом незавершеного будівництва подано не до нотаріуса, який вчинив таку дію;

10) заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень в електронній формі подано особою, яка згідно із законодавством не має повноважень подавати заяви в електронній формі;

11) заявником подано ті самі документи, на підставі яких заявлене речове право, обтяження вже зареєстровано у Державному реєстрі прав.

За наявності підстав для відмови в державній реєстрації прав державний реєстратор приймає рішення про відмову в державній реєстрації прав.

Отже, з врахуванням вищевикладеного, та наявності відповідних записів в Державних реєстрах, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про відсутність у нотаріуса підстав для вчинення державної реєстрації прав та їх обтяжень, індексний номер: 30876426 від 10.08.2016 року.

Стосовно доводів апелянта, що вказаний спір не підсудний адміністративним судам, то суд апеляційної інстанції, з врахуванням ухвали Вінницького апеляційного адміністративного суду від 11.10.2016 року в даній справі, зазначає наступне.

Відповідно до частини першої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

У частині першій статті 3 КАС України визначено, що справа адміністративної юрисдикції - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Згідно з абзацом 7 частини першої статті 3 КАС України суб'єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ним владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), відповідно, прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

У випадку, якщо суб'єкт у спірних правовідносинах не здійснює вказані владні управлінські функції щодо іншого суб'єкта, який є учасником спору, такий спір не має встановлених нормами Кодексу адміністративного судочинства України ознак справи адміністративної юрисдикції, і, відповідно, не повинен вирішуватись адміністративним судом.

Пунктом першим та другим частини другої статті 17 КАС України передбачено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема: спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Правова позиція з даного питання викладена у Постанові Пленуму Верховного Суду України «Про окремі питання юрисдикції адміністративних судів» №8 від 20.05.2013, відповідно до п. 3 якої вирішуючи питання про віднесення норми до публічного права, а спору до публічно-правового, суди повинні враховувати загальнотеоретичні та законодавчі критерії. Зокрема, за змістом пункту 1 частини першої статті 3 КАС України у публічно-правовому спорі, як правило, хоча б однією стороною є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень.

При цьому, умови та порядок здійснення державної реєстрації прав на нерухоме майно встановлені нормами Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на майно та їх обтяжень» №1952-VI від 01.07.2004 (далі - Закон №1952-VI).

Частиною першою статті 2 Закону №1952-VI встановлено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до частини першої статті 10 Закону №1952-VI (в редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин) державним реєстратором є: 1) громадянин України, який має вищу освіту за спеціальністю правознавство, відповідає кваліфікаційним вимогам, встановленим Міністерством юстиції України, та перебуває у трудових відносинах з суб'єктом державної реєстрації прав; 2) нотаріус; 3) державний виконавець - у разі державної реєстрації обтяжень, накладених під час примусового виконання рішень відповідно до закону.

Тобто, держава в цій частині надає нотаріусам владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Частиною першою статті 11 Закону №1952-VI (в редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено, що державний реєстратор самостійно приймає рішення за результатом розгляду заяв про державну реєстрацію прав та їх обтяжень.

Отже, колегія суддів приходить до висновку, що оскільки суб'єктний склад спірних відносин свідчить про публічно-правовий характер даного спору, який виник та пов'язаний зі здійсненням державним реєстратором-нотаріусом владних управлінських функцій у зв'язку з виконанням делегованих повноважень та завдань, покладених на нього законом, тому даний спір повинен розглядатись у порядку та у спосіб, передбачений КАС України.

Поряд з цим, під час вирішення такого спору суд має надати оцінку виключно діям та рішенню суб'єкта владних повноважень, не втручаючись в оцінку цивільно-правових правовідносин.

Щодо посилань апелянта на постанову Верховного Суду України від 14 червня 2016 року (справа №21-41а16) колегія суддів зазначає наступне.

У вказаній постанові Верховний Суд України дійшов висновку, що спір у справі не є публічно-правовим, так як спірні правовідносини пов'язані із невиконанням, на думку позивача, умов цивільно-правової угоди.

Однак, висновки щодо застосування норм права, викладені у вказаній постанові Верховного Суду України безпосередньо не можуть бути застосовані до правовідносин між сторонами у даній адміністративній справі та не вказують на необхідність закриття провадження у даній справі на підставі пункту 1 частини першої статті 157 КАС України, оскільки у справах, які були представлені Верховному Суду України на підтвердження неоднакового застосування судом касаційної інстанції однієї й тієї ж норми права, судами вирішувалось питання щодо належності способу звернення стягнення на предмет іпотеки, що застосований іпотекодержателем, належності порядку набуття останнім такого права за укладеними договорами та в подальшому набуття ним права власності на нерухоме майно, що було зареєстровано приватним нотаріусом.

Основні доводи позивача ґрунтуються на протиправності дій відповідача, як суб'єкта, наділеного владними управлінськими функціями приймати рішення про державну реєстрацію прав, та полягають у тому, що відповідач не мав права вчинити спірну реєстраційну дію.

Тобто, у даній справі спір про право відсутній, а дослідженню підлягають виключно владні, управлінські рішення та дії відповідача, який у межах спірних правовідносин діє як суб'єкт владних повноважень.

За таких обставин суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що судом першої інстанції правомірно задоволено позовні вимоги та скасовано рішення про вчинення реєстраційної дії, оскільки у державного реєстратора (приватного нотаріуса) не було підстав здійснювати державну реєстрацію прав та їх обтяжень та приймати оскаржуване рішення.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 198, ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З підстав вищенаведеного, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції при ухваленні оскаржуваної постанови вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку та прийняв законне і обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а тому відсутні підстави для її скасування.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 197, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд

У Х В А Л И В :

апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Кей-Колект" залишити без задоволення, а постанову Хмельницького окружного адміністративного суду від 21 грудня 2016 року - без змін.

Ухвала суду набирає законної сили в порядку та в строки, передбачені ст. ст. 212, 254 КАС України.

Головуючий ОСОБА_1

Судді ОСОБА_7 ОСОБА_8