Справа № 807/110/17
Суддя: Старунський Дмитро Миколайович
Дата ухвалення: 2017-03-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 березня 2017 р. № 876/2109/17

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Старунського Д.М.,

суддів Багрія В.М., Рибачука А.І.,

за участю секретаря судового засідання Лемцьо І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Закарпатського окружного адміністративного суду від 27 січня 2017 року про відмову у відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Зборів суддів Ужгородського міськрайонного суду в особі Ужгородського міськрайонного суду про визнання пунктів 3.24, 3.25, 3.26, 3.27 (в частині, що стосується чергування слідчих суддів) Засад використання автоматизованої системи документообігу суду в Ужгородському міськрайонному суді такими, що не відповідають нормам законодавства України,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 26.01.2017 звернувся в суд з адміністративним позовом до Зборів суддів Ужгородського міськрайонного суду в особі Ужгородського міськрайонного суду, в якому просило визнати пункти 3.24, 3.25, 3.26, 3.27 (в частині, що стосується чергування слідчих суддів) Засад використання автоматизованої системи документообігу суду в Ужгородському міськрайонному суді, затверджених рішенням зборів суддів Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 02.10.2015 зі змінами станом на 11.11.2016 - незаконними і такими, що не відповідають ст. 15 чинного Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та пунктам 1.4.9 і 2.3.2 чинного Положення про автоматизовану систему документообігу суду.

Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 27 січня 2017 року відмовлено у відкритті провадження.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції ОСОБА_1 оскаржив його в апеляційному порядку. В апеляційній скарзі просить рішення суду першої інстанції скасувати.

Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що судом першої інстанції позбавлено позивача доступ до правосуддя. Вказує, що спосіб захисту прав позивача в частині оскарження нормативно-правового акта стосується не діяльності суду щодо здійснення функції правосуддя, а тієї частини функцій - де збори суддів наділені законом владними управлінськими повноваженнями визначати засади функціонування автоматизованої системи документообігу в суді. Вказані засади зачіпають права та обовязки невизначеного кола осіб, які звертаються до суду з процесуальних питань та мають право на склад суду визначений законом.

Апелянт вважає, що у даному випадку, затверджуючи засади використання АСДС збори суддів реалізовували владну управлінську компетенцію (а саме визначити обовязкові для будь-якої особи, яка звертається до Ужгородського міськрайонного суду правила визначення слідчого судді у кримінальному провадженні) та в цій частині є субєктом владних повноважень, а оскаржувані пункти Засад є частиною нормативно-правового акту, який зачіпає права позивача - відтак може бути останнім оскаржений.

Особи, які беруть участь в справі, в судове засідання не зявилися, хоча були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, тому відповідно до ч.1 ст.41, ч.4 ст. 196 КАС України суд розглядає справу за їхньої відсутності без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши наявні в справі матеріали та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що подану апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, виходячи з наступних підстав.

Відмовляючи у відкритті провадження у справі суд першої інстанції виходив з того, що даний спір не є справою адміністративної юрисдикції.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 109 КАС України суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі лише, якщо заяву не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Відповідно до статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Положеннями п. 1 ч. 2 ст. 17 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Вжитий у вищевказаній процесуальній нормі термін «суб'єкт владних повноважень» згідно з п. 7 ч. 1 ст. 3 Кодексу адміністративного судочинства України означає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхню посадову чи службову особу, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), відповідно, прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

Згідно ч. 1 ст. 122 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» № 1402 VIII від 02.06.2016 збори суддів - зібрання суддів відповідного суду, на якому вони обговорюють питання внутрішньої діяльності цього суду та приймають колективні рішення з обговорюваних питань.

Відповідно до ч. 5 ст. 122 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» збори суддів, зокрема: 1) обговорюють питання щодо внутрішньої діяльності суду чи роботи конкретних суддів або працівників апарату суду та приймають з цих питань рішення, що є обов'язковими для суддів та працівників цього суду; 2) визначають спеціалізацію суддів з розгляду конкретних категорій справ; 3) визначають рівень навантаження на суддів відповідного суду з урахуванням виконання ними адміністративних або інших обов'язків.

Відповідно до ч. 3 ст. 15 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у судах функціонує Єдина судова інформаційна (автоматизована) система.

Положенням про автоматизовану систему документообігу суду, затвердженого рішенням Ради суддів України від 26.11.2010 №30, визначені повноваження зборів суддів як органів суддівського самоврядування, щодо вирішення питань функціонування автоматизованої системи документообігу суду.

Рішенням зборів суддів Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 02.10.2015, зі змінами станом на 11.11.2016 затверджено Засади використання автоматизованої системи документообігу суду в Ужгородському міськрайонному суді.

З матеріалів справи видно, що предметом позову є визнання незаконними пунктів 3.24, 3.25, 3.26, 3.26 (в частині, що стосується чергування слідчих суддів) Засад використання автоматизованої системи документообігу суду в Ужгородському міськрайонному суді, затверджених рішенням зборів суддів Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 02.10.2015 зі змінами станом на 11.11.2016.

Згідно роз'яснень, викладених у постанові Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 №6 «Про деякі питання, що виникають у судовій практиці при прийнятті до провадження адміністративних судів та розгляді ними адміністративних позовів до судів і суддів», у розумінні положень частини першої статті 2, пунктів 1, 7 і 9 статті 3, статті 17, частини третьої статті 50 КАС України суди та судді при розгляді ними цивільних, господарських, кримінальних, адміністративних справ та справ про адміністративні правопорушення не є суб'єктами владних повноважень, які здійснюють владні управлінські функції, і не можуть бути відповідачами у справах про оскарження їхніх рішень, дій чи бездіяльності, вчинених у зв'язку з розглядом судових справ.

Тобто дії суду (судді), вчинені при виконанні ним своїх обов'язків щодо здійснення правосуддя (самостійного виду державної діяльності, яка здійснюється шляхом розгляду і вирішення у судових засіданнях в особливій, встановленій законом, процесуальній формі адміністративних, цивільних, кримінальних та інших справ), є не управлінськими, а процесуальними, і оскаржуються у порядку, визначеному процесуальними законами.

При цьому, у порядку адміністративного судочинства можуть бути оскаржені акти, дії або бездіяльність посадових і службових осіб судів, що належать до сфери управлінської діяльності. Такий висновок міститься у п. 22 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України «Про окремі питання юрисдикції адміністративних судів» за № 8 від 20.05.2013.

Відповідно до роз'яснень, викладених у постанові Пленуму Верховного Суду України «Про деякі питання, що виникають у судовій практиці щодо позовів до органів суддівського самоврядування» за № 17 від 19.12.2008, у контексті положень ч. 1 ст. 2, пунктів 1, 7 і 9 ч. 1 ст. 3, ст. 17, ч. 3 ст. 50 КАС України - органи суддівського самоврядування (збори суддів, конференції суддів, з'їзд суддів України, ради суддів), їх уповноважені особи (головуючі на зборах, конференціях суддів, з'їзді суддів України, їх члени (делегати), голови, їх заступники, члени рад суддів) при здійсненні ними дій (бездіяльності) чи прийнятті рішень, пов'язаних із реалізацією функцій суддівського самоврядування, не є суб'єктами владних повноважень і не можуть бути відповідачами у відповідних адміністративних справах. Компетенція адміністративних судів відповідно до статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України на розгляд таких спорів не поширюється.

Також, у постанові Пленуму Верховного Суду України «Про деякі питання, що виникають у судовій практиці щодо позовів до органів суддівського самоврядування» за № 17 від 19.12.2008 зазначено, що скарги на рішення органів суддівського самоврядування (зборів суддів, конференцій суддів, з'їзду суддів України, рад суддів), а також скарги на дії, бездіяльність і рішення головуючих на зборах суддів, конференціях суддів, з'їзді суддів України та їх членів (делегатів), голів, їх заступників і членів рад суддів, пов'язані з діяльністю органів суддівського самоврядування, розглядаються самими органами суддівського самоврядування, згідно зі ст. 105-116 Закону України «Про судоустрій України» від 07.02.2002 №3018-III (діючого станом на час прийняття вищезазначеної постанови) та внутрішніми актами, які регламентують їх діяльність.

Аналізуючи наведені вище правові норми колегія суддів дійшла висновку, що орган суддівського самоврядування не виконує владних управлінських функцій і, таким чином, спір, предметом якого є рішення органу суддівського самоврядування, не є публічно-правовим спором і не підпадає під визначення справи адміністративної юрисдикції, наведене в п. 1 ч. 1 ст. 3 КАС, оскільки вимоги позивача не стосуються захисту його прав у сфері публічно-правових відносин.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції що дану справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства, оскільки вимоги позивача не мають ознак публічно-правового спору, які передбачені Кодексом адміністративного судочинства України.

Відтак, суд першої інстанції, вирішуючи даний спір, правильно встановив фактичні обставини справи та ухвалив законне і обґрунтоване рішення, доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду, а тому таку слід залишити без задоволення.

Керуючись статтями 41, 160, 195, 196, 198 п. 1, 200, 205 ч.1 п.1, 206, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Закарпатського окружного адміністративного суду від 27 січня 2017 року про відмову у відкритті провадження у справі №807/110/17 без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення.

На ухвалу може бути подано касаційну скаргу безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання нею законної сили.

Головуючий суддя Д.М.Старунський

Судді В.М. Багрій

ОСОБА_2

Ухвала у повному обсязі складена 03.04.2017 року.