Справа № 280/1455/16-а
Суддя: Щербаченко І. В.
Дата ухвалення: 2017-03-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Коростишівський районний суд Житомирської області
Справа № 280/1455/16-а
Провадження № 2-а/280/16/17
ПОСТАНОВА

Іменем України

27 березня 2017 року м.Коростишів

Коростишівський районний суд Житомирської області у складі:

головуючого судді Щербаченко І. В.,

за участю секретаря судового засідання Бондаренко Н. С.,

позивача ОСОБА_1,

представника відповідача Березняк Л. І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Коростишівської районної державної адміністрації про визнання протиправною бездіяльність відповідача, покладення обов'язку на відповідача вчинити певну дію, стягнення з відповідача моральної шкоди,

встановив:

До суду звернувся позивач з вказаним позовом, в якому просить: визнати протиправною бездіяльність Управління праці та соціального захисту населення Коростишівської районної державної адміністрації щодо невиконання запиту від 19 жовтня 2016 року позивача; зобов'язати Управління праці та соціального захисту населення Коростишівської районної державної адміністрації виконати запит від 19 жовтня 2016 року позивача; стягнути моральну шкоду у розмірі 500 гривень. В обґрунтування позову вказує, що 19 жовтня 2016 року він звернувся до відповідача з запитом на інформацію, а саме: надати письмову інформацію про віднесення позивача до категорії малозабезпечених. Проте на час подачі позову відповідачем не надано відповіді у порушення вимог законодавства. Позивач також вказує, що відсутність вказаної інформації значно ускладнює йому захист його прав при зверненні до суду та отриманні безоплатної вторинної правової допомоги.

Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити.

Представник відповідача у судовому засіданні позовні вимоги не визнав, у подальшому подав до суду заяву про розгляд справи за відсутності представника відповідача.

Суд, заслухавши пояснення сторін, оцінивши наявні у матеріалах справи докази у їх сукупності, приходиться до висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Порядок здійснення та забезпечення права кожного на доступ до інформації, яка знаходиться у володінні суб'єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом, та інформації, що становить суспільний інтерес, визначає Закон України «Про доступ до публічної інформації» №2939-VI від 13 січня 2011 року, відповідно до статті 1 якого публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб'єктами владних повноважень своїх обов'язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб'єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом. Публічна інформація є відкритою, крім випадків, встановлених законом.

Згідно частини 1 статті 2 Закону метою цього Закону є забезпечення прозорості та відкритості суб'єктів владних повноважень і створення механізмів реалізації права кожного на доступ до публічної інформації.

Відповідно до статті 19 Закону запит на інформацію - це прохання особи до розпорядника інформації надати публічну інформацію, що знаходиться у його володінні.

Запитувач має право звернутися до розпорядника інформації із запитом на інформацію незалежно від того, стосується ця інформація його особисто чи ні, без пояснення причини подання запиту.

Запит на інформацію може бути індивідуальним або колективним. Запити можуть подаватися в усній, письмовій чи іншій формі (поштою, факсом, телефоном, електронною поштою) на вибір запитувача.

Письмовий запит подається в довільній формі.

Запит на інформацію має містити:

1) ім'я (найменування) запитувача, поштову адресу або адресу електронної пошти, а також номер засобу зв'язку, якщо такий є;

2) загальний опис інформації або вид, назву, реквізити чи зміст документу, щодо якого зроблено запит, якщо запитувачу це відомо;

3) підпис і дату за умови подання запиту в письмовій формі.

З метою спрощення процедури оформлення письмових запитів на інформацію особа може подавати запит шляхом заповнення відповідних форм запитів на інформацію, які можна отримати в розпорядника інформації та на офіційному веб-сайті відповідного розпорядника. Зазначені форми мають містити стислу інструкцію щодо процедури подання запиту на інформацію, її отримання тощо.

У разі якщо з поважних причин (інвалідність, обмежені фізичні можливості тощо) особа не може подати письмовий запит, його має оформити відповідальна особа з питань доступу до публічної інформації, обов'язково зазначивши в запиті своє ім'я, контактний телефон, та надати копію запиту особі, яка його подала.

Згідно ст. 20 Закону розпорядник інформації має надати відповідь на запит на інформацію не пізніше п'яти робочих днів з дня отримання запиту.

Також, відповідно до правової позиції пленуму Вищого адміністративного суду України, яка викладена у п. 9.5 постанови № 10 від 29 вересня 2016 року «Про практику застосування адміністративними судами законодавства про доступ до публічної інформації». Відповідно до частини першої статті 20 Закону № 2939-VI розпорядник інформації має надати відповідь на запит на інформацію не пізніше п'яти робочих днів з дня отримання запиту. При вирішенні питання, в який момент часу цей обов'язок вважається виконаним у разі пересилання відповіді на запит поштою, суди повинні за аналогією застосовувати положення частини дев'ятої статті 103 Кодексу адміністративного судочинства України, за яким під таким моментом мається на увазі здача документа на пошту; реєстрація відповіді на запит як вихідного документа у системі діловодства розпорядника інформації не є моментом завершення перебігу згаданого строку. Якщо відповідь на запит здається на пошту разом з іншою кореспонденцією того ж виду та категорії, належним і допустимим доказом відправлення такого запиту є список згрупованих поштових відправлень із відміткою працівника зв'язку про його прийняття (пункт 66 Правил надання послуг поштового зв'язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 5 березня 2009 року № 270).

З наведеного вище убачається, що належним доказом виконання відповідачем вимог частини 1 статті 20 Закону № 2939 є журнал реєстрації вихідної кореспонденції та список згрупованих поштових відправлень із відміткою працівника зв'язку про його прийняття.

Дана правова позиція підтримана ухвалою Вищого адміністративного суду України № К/800/3663/14 від 07 грудня 2016 року.

Однак, як вбачається з матеріалів справи, позивач звернувся з запитом до відповідача 19 жовтня 2016 року. Даний запит отриманий представником відповідача 19 жовтня 2016 року, що підтверджується матеріалами справи. Як стверджує позивач, та не спростовано матеріалами справи, станом на 31 жовтня 2016 року відповідь на запит на адресу позивача не надходила, що і стало підставою для звернення позивача до суду за захистом свої прав.

Суд звертає увагу на те, що відповідачем надано копію відповіді на запит позивача, яка зареєстрована за №2200 від 14 листопада 2016 року. Проте, не надано доказів коли відправлено відповідь на запит позивачу, та чи відправлялася вона взагалі, що підтверджує бездіяльність відповідача.

Тому позовні вимоги у частині визнання протиправною бездіяльністю підлягають задоволенню.

Щодо позовних вимог в частині стягнення моральної шкоди суд зазначає наступне.

Згідно пункту 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31 березня 1995 р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної шкоди» визначено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема, у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до норм адміністративного процесуального законодавства та роз'яснень, що містяться в п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 р. №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», при вирішенні спорів про відшкодування моральної шкоди в судовому засіданні має бути з'ясовано, чи підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань, втрат немайнового характеру, за яких обставин вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить.

Згідно до Глави 6 Кодексу адміністративного судочинства України, доказами можуть бути лише ті факти, які мають документальне та фактичне підтвердження та на підставі яких в подальшому суд може дослідити їх правдивість.

Згідно статті 69 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Суд вважає, що у поданій позовній заяві позивач не вказав чим підтверджується факт заподіяння йому моральних чи фізичних страждань або витрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі.

Позивачем не обґрунтовано визначений ним розмір моральної шкоди, а також не надано жодних доказів в обґрунтування заявленої суми відшкодування моральної шкоди, що також обумовлює відмову у задоволенні позовної вимоги про стягнення моральної шкоди.

Положеннями статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа. Позивача ухвалою Коростишівського районного суду Житомирської області від 15 листопада 2016 року звільнено від сплати судового збору.

Зміни до статті 5 Закону України «Про судовий збір», якими визначено, що від сплати судового збору звільнено структурні підрозділи місцевих державних адміністрацій, прийнято Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 06 грудня 2016 року. Вказані зміни набрали чинності 01 січня 2017 року. Таким чином, на час подачі позову відповідач не звільнений від сплати судового збору.

Керуючись ст.ст. 11, 70, 71, 86, 106-163, 183-7, 256 ч. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

постановив:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Коростишівської районної державної адміністрації про визнання протиправною бездіяльність відповідача, покладення обов'язку на відповідача вчинити певну дію, стягнення з відповідача моральної шкоди задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Управління праці та соціального захисту населення Коростишівської районної державної адміністрації щодо невиконання запиту від 19 жовтня 2016 року ОСОБА_1.

Зобов'язати Управління праці та соціального захисту населення Коростишівської районної державної адміністрації виконати запит від 19 жовтня 2016 року ОСОБА_1.

У задоволенні інших позовних вимог відмовити.

Стягнути з Управління праці та соціального захисту населення Коростишівської районної державної адміністрації на користь держави судові витрати у розмірі 551 (п'ятсот п'ятдесят одна) гривня 20 копійок.

Суді витрати у розмірі 551 (п'ятсот п'ятдесят одна) гривня 20 копійок віднести на рахунок держави.

Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів з дня отримання копії постанови за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання через суд першої інстанції апеляційної скарги.

Постанова, відповідно до частини 1 статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано.

Суддя І. В. Щербаченко