Справа № 804/5757/16
Суддя: Сидоренко Дмитро Володимирович
Дата ухвалення: 2017-02-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
15 лютого 2017 р. Справа № 804/5757/16
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі судді Сидоренко Д.В., при секретарі Шпота Я.С. , розглянувши за участю:
представника позивачів - ОСОБА_1, дов. від 31.08.2016р.
третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - ОСОБА_1, дов. від 19.02.2015р.,
представника відповідача - ОСОБА_2
у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_3,
до відповідача - Новомосковської районної державної адміністрації Дніпропетровської області,
третя особа які не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - ОСОБА_4,
третя особа які не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - ОСОБА_5,
про визнання розпоряджень протиправними та скасування.
Обставини справи: до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_3, з урахуванням заяви про зміну предмету позову, про:
- визнання протиправним та скасування розпорядження голови Новомосковської районної державної адміністрації від 19.02.2016р. №55/0/328-16 «Про надання дозволу на виділення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) на території Орлівщинської сільської ради за межами населеного пункту громадянці ОСОБА_5.»;
- скасування розпорядження голови Новомосковської районної державної адміністрації від 12.08.2016р. №р-321/0/328-16 «Про виділення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) на території Орлівщинської сільської ради»;
- стягнення моральної шкоди з Новомосковської районної державної адміністрації на користь ОСОБА_3 в розмірі 5000,00 грн.
Позовні вимоги мотивовані тим, що оскаржувані розпорядження порушують право позивача на погодження технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі та прийнятті в порушення вимог Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв) щодо обов'язку районної державної адміністрації уточнення місця розташування, межі і площі сільськогосподарських угідь, які підлягають розподілу між власниками земельних часток (паїв). Крім того, адміністративний позов в частині стягнення моральної шкоди ґрунтується на душевних стражданнях, постійних переживаннях позивача, викликаних протиправними діями відповідача.
Відповідач проти задоволення адміністративного позову заперечував. У запереченнях на адміністративний позов зазначив, що за результатами розгляду заяви ОСОБА_5 з додатками райдержадміністрацією був розроблений проект розпорядження, який пройшов процедуру погодження у встановленому порядку, в тому числі, шляхом проставлення візи начальника управління Держгеокадастру у Новомосковському районі Дніпропетровської області. В подальшому, на підставі розробленої технічної документації із землеустрою, у зв'язку з відсутністю правових підстав для відмови, прийнято розпорядження про виділення громадянці ОСОБА_5 у приватну власність земельну частку (пай) в натурі (на місцевості). Спірні розпорядження видані в межах компетенції та згідно норм чинного законодавства, що виключає можливість визнання їх протиправними.
Третя особа які не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - ОСОБА_4 надала клопотання в якому зазначила, що вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити.
Третя особа які не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - ОСОБА_5 проти задоволення адміністративного позову заперечувала. У письмових запереченнях на адміністративний позов зазначила, що після смерті ОСОБА_6 позивачка прийняла у спадок лише ? частину виділеної померлій земельної ділянки, іншу половину прийняла у спадок ОСОБА_4 Згідно протоколу №3 від 01.12.2000р., ОСОБА_6 було виділено ділянку загальною площею 5,41 га. (сертифікат 312646), у зв'язку з чим позивач та третя особа прийняли у спадок по 2,705 га., а не 5,08 га, як стверджується у позові. Разом з тим, у письмових запереченнях зазначає, що ОСОБА_6, іншій спадкоємець ? частини, належить приватизована земельна ділянка за кадастровим номером НОМЕР_1 площею 5,45 га. Також під час виготовлення технічної документації із землеустрою ОСОБА_4 погодила межі між ділянками без будь-яких зауважень.
Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін та третьої особи, суд-
Згідно з частиною 1 статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.
Відповідно до частини 2 статті 2 КАС України до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.
Відповідно до п.1 ч.2 ст.17 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.
Справою адміністративної юрисдикції (адміністративною справою) є переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень (п.1 ч.1 ст.3 КАС України).
Статтею 1 Закону України «Про місцеві державні адміністрації» встановлено, що виконавчу владу в областях і районах, містах Києві та Севастополі здійснюють місцеві державні адміністрації. Місцева державна адміністрація є місцевим органом виконавчої влади і входить до системи органів виконавчої влади. Місцева державна адміністрація в межах своїх повноважень здійснює виконавчу владу на території відповідної адміністративно - територіальної одиниці, а також реалізує повноваження, делеговані їй відповідною радою.
Земельні відносини регулюються Конституцією України, Земельним Кодексом України, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами, що передбачено частиною 2 статті 3 Земельного кодексу України.
Часиною 1 ст.4 Земельного кодексу України передбачено, що земельне законодавство включає цей Кодекс, інші нормативно-правові акти у галузі земельних відносин.
Відповідно до ст.3 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» підставами для виділення земельних ділянок у натурі (на місцевості) власникам земельних часток (паїв) є рішення відповідної сільської, селищної, міської ради чи районної державної адміністрації.
Аналіз вищенаведених норм дає можливість зробити висновок, що Новомосковська районна державна адміністрація Дніпропетровської області є місцевим органом виконавчої влади, входить до системи органів виконавчої влади та здійснює владні управлінські функції щодо виділення земельних ділянок у натурі (на місцевості) власникам земельних часток (паїв), у зв'язку з чим дана справа є справою адміністративної юрисдикції.
Згідно Державного акту на право колективної власності на землю серії ДП-НВ №000035 Колективному сільськогосподарському підприємству «Орлівщина» передано у колективну власність 4470,8 гектарів для ведення сільськогосподарського виробництва, відповідно до рішення Орлівшинської сільської ради №76 від 16.03.2000р.
Рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 15.01.2016р. справа №183/6235/15, визнано за ОСОБА_5 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_7, померлого 14 вересня 2012 року, право на земельну частку (пай) розміром 5,08 умовних кадастрових гектарів земель колишнього племконезаводу «Орлівщина», розташованих на території Орлівщинської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області.

16.02.2016р. ОСОБА_5 звернулися до Новомосковської районної державної адміністрації Дніпропетровської області із заявою про надання дозволу на виділення в натурі (на місцевості) земельної частки (паю) розміром 5,08 умовних кадастрових гектарах, розташованої за межами населеного пункту на території Орлівщинської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області за рахунок земель СГП племконезавод «Орлівщина», на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серія ДП №296225, рішення суду справа №183/6235/15 провадження №2/183 від 15.01.2016р., та надання дозволу на розробку документації із землеустрою згідно ст.25 Закону України «Про землеустрій».

Розпорядженням голови Новомосковської районної державної адміністрації Дніпропетровської області «Про надання дозволу на виділення земельної частки (паю) в натурі на території Орлівщинської сільської ради за межами населеного пункту громадянці ОСОБА_5.» №55/0/338-16 від 19.02.2016р. надано дозвіл громадянці ОСОБА_5 на виділення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) в розмірі 5,08 в умовних кадастрових гектарах на території Орлівщинської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області за межами населеного пункту, за рахунок земель колишнього племконезаводу «Орлівщина». Пунктом 2 зазначеного розпорядження рекомендовано громадянці ОСОБА_5 замовити розробку документації із землеустрою згідно статті 25 Закону України «Про землеустрій» та здійснити дії щодо державної реєстрації земельної ділянки в Державному земельному кадастрі.

ТОВ «Український земельно-правовий центр» розроблено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) гр.ОСОБА_5 для ведення сільськогосподарського виробництва.

20.07.2016р. управлінням Держгеокадастру у Новомосковському районі Дніпропетровської області проведено державну реєстрацію земельної ділянки кадастровий номер НОМЕР_2 площею 5,4099 га. для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

03.08.2016р. ОСОБА_5 звернулися до Новомосковської районної державної адміністрації Дніпропетровської області із заявою про виділення в натурі (на місцевості) земельної частки (паю) розміром 5,4099 га, кадастровий номер НОМЕР_2, до якої надані, зокрема копії документація із землеустрою та витягу з ДЗК.

Розпорядженням голови Новомосковської районної державної адміністрації Дніпропетровської області «Про виділення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) на території Орлівщинської сільської ради за межами населеного пункту громадянці ОСОБА_5.» №р-321/0/328-16 від 12.08.2016р. виділено громадянці ОСОБА_5 у приватну власність земельну частку (пай) в натурі (на місцевості) в розмірі 5,4099 га. (кадастровий номер НОМЕР_2) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Орлівщинської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області за межами населеного пункту, за рахунок земель колишнього племконезаводу «Орлівщина».

Згідно Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єктів нерухомого майна №67782786 від 10.09.2016р. до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесено запис про право власності на земельну ділянку кадастровий номер НОМЕР_2, власник ОСОБА_5.

Також з матеріалів справи слідує, що згідно протоколу №3 зборів пайщиків СТОВ племзаводу «Нова Орлівщина» Дніпропетровської області Новомосковського району від 01.12.2000р., затверджено схему поділу колективних земель (рілля) КСП «Орловщина», затверджено схему жеребкування та результати жеребкування, а саме ОСОБА_7 (порядковий номер 58) - номер сертифікату 296225, номер паю - 591, площа паю 5,33 та ОСОБА_6 (порядковий номер 195) - номер сертифікату 312646, номер паю 310, площа паю 5,41.

Відповідно до Сертифікату на право на земельну частку (пай) серій НОМЕР_3 від 04.09.2000р. ОСОБА_6 належить право на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності Племконезавод «Орлівщина» в розмірі 5,08 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості).

Згідно Свідоцтв про право на спадщину за законом №801874 та №081873 від 15.04.2008р. ОСОБА_3 та ОСОБА_4 і спадкоємцями по ? частини спадкового майна ОСОБА_8, яка померла 01.04.2005р. Спадкове майно, на яке в указаних частинах видані свідоцтва складається з: права на земельну частку (пай) розміром 5,08 га. в Племконзаводі «Орлівщина» с.Орлівщина, Новомосковського району Дніпропетровської області, посвідченого сертифікатом на право на земельну частку (пай) серія НОМЕР_3, виданим 04.09.2000р. Новомосковською районною державною адміністрацією померлій ОСОБА_6, сертифікат зареєстровано 04.09.2000 року у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за №0588.

Розпорядженням голови Новомосковської районної державної адміністрації Дніпропетровської області «Про виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок в розмірі земельної частки (паю) та видачу державних актів на право власності на земельні ділянки на території Орлівщинської сільської ради, колишнє Племконезавод «Орлівщина» №827 від 23.05.2008р. надано громадянам згідно зі списком (ОСОБА_3, № поля - 26, № ділянки - ? ч. 310 та ОСОБА_4, № поля - 26, № ділянки - ? ч. 310, площа 5,41 га, додаток до розпорядження №827 від 23.05.2008р.) земельні ділянки в натурі (на місцевості) у розмірі земельної частки (паю) та видати державні акти на право власності на земельні ділянки цим громадянам.

21.04.2008р. Новомосковським районним відділом земельних ресурсів надано Висновок про виділення в натурі (на місцевості) земельної частки (паю) №9-868, згідно якого відділ пропонує Новомосковській районній державній адміністрації виділити громадянам згідно додатку в натурі (на місцевості) земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Орлівщинської сільської ради, згідно схеми поділу земель колективної власності колишнє Племконезавод «Орлівщина». Разом з тим, Дніпропетровським обласним центром охорони історико-культурних цінностей та Відділом регіонального розвитку, містобудування та архітектури також надані відповідні висновки.

В подальшому, рішенням №РВ-016 від 02.08.2016р. про відмову у внесені відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру, державним кадастровим реєстратором Управління Держгеокадастру у Новомосковському районі Дніпропетровської області, розглянувши заяву ОСОБА_3 (реєстраційний номер ЗВ-016) разом з доданими документами, прийнято рішення про відмову у внесені відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру, з підставі невідповідності електронного документа установленим вимогам, а саме: перетин ділянок з ділянкою НОМЕР_4. Площа співпадає на 99,9489%.

Статус та повноваження місцевих державних адміністрацій визначаються насамперед ст.118 Конституції України, а також Земельним кодексом України та Законом України «Про місцеві державні адміністрації».

Статтею 118 Конституції України передбачено, що виконавчу владу в областях і районах, містах Києві та Севастополі здійснюють місцеві державні адміністрації.

Рішення голів місцевих державних адміністрацій, що суперечать Конституції та законам України, іншим актам законодавства України, можуть бути відповідно до закону скасовані Президентом України або головою місцевої державної адміністрації вищого рівня.

Аналогічна позиція викладено також у ст.43 Закону України «Про місцеві державні адміністрації», де зазначено, що акти місцевих державних адміністрацій, що суперечать Конституції України, законам України, рішенням Конституційного Суду України, актам Президента України та постановам Верховної Ради України, прийнятим відповідно до Конституції та законів України, актам Кабінету Міністрів України або інтересам територіальних громад чи окремих громадян, можуть бути оскаржені до органу виконавчої влади вищого рівня або до суду.

Зі змісту наведених норми слідує, що підставою для оскарження актів державних адміністрацій є їх суперечність нормативно-правовим актам або інтересам територіальних громад чи окремих громадян.

На підставі ст.17 ЗК України до повноважень місцевих державних адміністрацій у галузі земельних відносин належить: а) розпорядження землями державної власності в межах, визначених цим Кодексом; б) участь у розробленні та забезпеченні виконання загальнодержавних і регіональних (республіканських) програм з питань використання та охорони земель; в) координація здійснення землеустрою та державного контролю за використанням та охороною земель; г) підготовка висновків щодо надання або вилучення (викупу) земельних ділянок; ґ) викуп земельних ділянок для суспільних потреб у межах, визначених законом; д) підготовка висновків щодо встановлення та зміни меж сіл, селищ, районів, районів у містах та міст; е) здійснення контролю за використанням коштів, що надходять у порядку відшкодування втрат сільськогосподарського і лісогосподарського виробництва, пов'язаних із вилученням (викупом) земельних ділянок; є) координація діяльності державних органів земельних ресурсів; ж) вирішення інших питань у галузі земельних відносин відповідно до закону.

Згідно ч.ч.1-5 ст.25 ЗК України при приватизації земель державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій земельні ділянки передаються працівникам цих підприємств, установ та організацій, працівникам державних та комунальних закладів освіти, культури, охорони здоров'я, розташованих на території відповідної ради, а також пенсіонерам з їх числа з визначенням кожному з них земельної частки (паю).

Рішення про приватизацію земель державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій приймають органи виконавчої влади або органи місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень за клопотанням працівників цих підприємств, установ та організацій.

Землі у приватну власність особам, зазначеним у частині першій цієї статті, передаються безоплатно.

Площа земель, що передаються у приватну власність, становить різницю між загальною площею земель, що перебували у постійному користуванні сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, і площею земель, які залишаються у державній чи комунальній власності (лісогосподарського призначення, водний фонд, резервний фонд).

Особи, зазначені у частині першій цієї статті, мають гарантоване право одержати свою земельну частку (пай), виділену в натурі (на місцевості).

Відповідно до ч.1 ст.81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі: а) придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; б) безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності; в) приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування; г) прийняття спадщини; ґ) виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю).

Відповідно до п.16-17 Перехідних положень ЗК України громадянам - власникам земельних часток (паїв) за їх бажанням виділяються в натурі (на місцевості) земельні ділянки з видачею державних актів на право власності на землю.

Сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними права вимоги на відведення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства.

Закон України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» визначає організаційні та правові засади виділення власникам земельних часток (паїв) земельних ділянок у натурі (на місцевості) із земель, що належали колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам на праві колективної власності, а також порядок обміну цими земельними ділянками.

Згідно зі ст. 5 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» сільські, селищні, міські ради та районні державні адміністрації в межах їх повноважень щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості):

- розглядають заяви власників земельних часток (паїв) щодо виділення їм в натурі (на місцевості) земельних ділянок і видачі документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку;

- приймають рішення щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості);

- уточняють списки осіб, які мають право на земельну частку (пай);

- уточняють місце розташування, межі і площі сільськогосподарських угідь, які підлягають розподілу між власниками земельних часток (паїв);

- укладають із землевпорядними організаціями договори на виконання робіт із землеустрою щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) та виготовлення відповідної документації із землеустрою, якщо такі роботи виконуються за рахунок місцевого бюджету;

- сприяють в укладанні договорів на виконання землевпорядними організаціями робіт із землеустрою щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості), якщо такі роботи виконуються за рахунок осіб, які мають право на земельну частку (пай), або за рахунок коштів підприємств, установ та організацій, що орендують земельні частки (паї), проектів технічної допомоги тощо;

- надають землевпорядним організаціям уточнені списки осіб, які мають право на земельну частку (пай);

- розглядають та погоджують проекти землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв);

- організовують проведення розподілу земельних ділянок між особами, які мають право на виділення їм земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості), в порядку, визначеному цим Законом;

- оформляють матеріали обміну земельними частками (паями), проведеного за бажанням їх власників до моменту видачі державних актів на право власності на земельну ділянку;

- приймають рішення про видачу документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку, власникам земельних часток (паїв).

Сільські, селищні, міські ради приймають рішення щодо виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв) у межах населених пунктів, а районні державні адміністрації - за межами населених пунктів.

Відповідно до ст.3 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» підставами для виділення земельних ділянок у натурі (на місцевості) власникам земельних часток (паїв) є рішення відповідної сільської, селищної, міської ради чи районної державної адміністрації.

Особи, власники сертифікатів на право на земельну частку (пай), які виявили бажання одержати належну їм земельну частку (пай) в натурі (на місцевості), подають до відповідної сільської, селищної, міської ради чи районної державної адміністрації заяву про виділення їм земельної частки (паю) в натурі (на місцевості).

Земельна частка (пай) виділяється її власнику в натурі (на місцевості), як правило, однією земельною ділянкою. За бажанням власника земельної частки (паю) йому можуть бути виділені в натурі (на місцевості) дві земельні ділянки з різним складом сільськогосподарських угідь (рілля, багаторічні насадження, сінокоси або пасовища).

У разі подання заяв про виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) більшістю власників земельних часток (паїв) у межах одного сільськогосподарського підприємства відповідна сільська, селищна, міська рада чи районна державна адміністрація приймає рішення про розробку проекту землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв).

Згідно ч.1 ст.11 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» встановлення меж земельних ділянок у натурі (на місцевості) власникам земельних часток (паїв) здійснюється на підставі проектів землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв) або технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості).

Статтею 9 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» передбачено, що розподіл земельних ділянок у межах одного сільськогосподарського підприємства між власниками земельних часток (паїв), які подали заяви про виділення належних їм земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості), проводиться відповідною сільською, селищною, міською радою чи районною державною адміністрацією за місцем розташування земельних ділянок на зборах власників земельних часток (паїв) згідно з проектом землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв).

Розподіл земельних ділянок між власниками земельних часток (паїв) у межах одного сільськогосподарського підприємства проводиться за згодою не менш як двох третин власників земельних часток (паїв), а за її відсутності - шляхом жеребкування.

Результат розподілу земельних ділянок між власниками земельних часток (паїв) у межах одного сільськогосподарського підприємства оформляється відповідним протоколом, що підписується власниками земельних часток (паїв), які взяли участь у їх розподілі. До протоколу про розподіл земельних ділянок між власниками земельних часток (паїв) додаються проект землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв), список осіб, які взяли участь у їх розподілі.

Протокол про розподіл земельних ділянок між власниками земельних часток (паїв) затверджується відповідною сільською, селищною, міською радою чи районною державною адміністрацією і є підставою для прийняття рішення щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) та видачі державних актів на право власності на земельну ділянку власникам земельних часток (паїв).

Матеріали щодо розподілу земельних ділянок між власниками земельних часток (паїв) зберігаються у відповідній сільській, селищній, міській раді за місцем проживання більшості власників земельних часток (паїв) та в районному відділі земельних ресурсів.

З системного аналізу наведених норм слідує, що набуття громадяни України права власності на земельні ділянки у зв'язку із виділенням в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю), здійснюється за відповідними розпорядчими актами сільських, селищних, міських рад чи районних державних адміністрацій, які в свою чергу приймаються на підставі результат розподілу земельних ділянок між власниками земельних часток (паїв) у межах одного сільськогосподарського підприємства (за згодою не менш як двох третин власників земельних часток (паїв) або - шляхом жеребкування).

Отже, перетин земельної ділянки, яка планувалася до виділення громадянці ОСОБА_3, як спадкоємиці ОСОБА_6 в частині ? права на земельну частку (пай) розміром 5,08 га. в Племконзаводі «Орлівщина» (сертифікат на право на земельну частку (пай) серія НОМЕР_3 та за результатами жеребкування - номер паю 310, площа паю 5,41.), із земельною ділянкою, яка виділена громадянці ОСОБА_5 у приватну в розмірі 5,4099 га. (кадастровий номер НОМЕР_2), як спадкоємиці ОСОБА_7 в частині права на земельну частку (пай) розміром 5,08 умовних кадастрових гектарів земель колишнього племконезаводу «Орлівщина» (сертифікат на право на земельну частку (пай) серія ДП №296225 та за результатами жеребкування - номер паю - 591, площа паю 5,33), свідчить про недотримання Новомосковською районною державною адміністрацією Дніпропетровської області порядку розподілу земельних ділянок між власниками земельних часток (паїв) у межах одного сільськогосподарського підприємства.

Частиною 3 ст.2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

§ на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України;

§ з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

§ обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

§ безсторонньо (неупереджено);

§ добросовісно;

§ розсудливо;

§ з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації;

§ пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

§ з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

§ своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Так, принцип прийняття рішення, вчинення дії обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії) є одночасно і орієнтиром при реалізації повноважень владного суб'єкта, який вимагає від останнього враховувати як обставини, на обов'язковість урахування яких прямо вказують законодавчі акти, так і інші обставини, що мають значення у конкретній ситуації.

Враховуючи, недотримання порядку розподілу земельних ділянок між власниками земельних часток (паїв) у межах колишнього Племконезавод «Орлівщина» визначеного за результатами жеребкування, та як наслідок нездійснення відповідачем повноважень щодо уточнення місця розташування, межі і площі сільськогосподарських угідь, які підлягають розподілу між власниками земельних часток (паїв), при прийнятті оскаржуваних рішень, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог та як наслідок необхідність задоволення позову в частині вимог про оскарження розпоряджень.

Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача моральної шкоди в розмірі 5000,00 грн., суд залишає їх без задоволення з огляду на наступне.

Частиною 1 ст.1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявністю її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті (ст. 1167 ЦК України).

Відповідно до положень ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування.

Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Верховний Суд України у пункті 3 Постанови Пленуму №4 від 31.03.1995р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» зазначив, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Пунктом 5 зазначеної постанови визначено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Позивачем не надано належні доказі, які б підтверджували понесені позивачем моральні чи фізичні страждання. Сам факт звернення до суду не є формою моральних чи фізичних страждань, а є способом захисту порушених інтересів, прав чи свобод.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить із того, що відповідно до ч.1 ст.94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Позивачем при зверненні до суду понесені судові витрати, пов'язані зі сплатою судового збору за подання адміністративного позову немайнового характеру в розмірі 551,20 грн. за квитанцією КП-22/1 від 21.10.2016р. та в розмірі 551,20 грн. за квитанцією №19/092F6C758TCB від 06.09.2016р.

Відповідно до ч.1 ст.98 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у постанові суду або ухвалою.

Приймаючи до уваги, що рішення у справі в частині вимог немайнового характеру ухвалене на користь позивача, який не є суб'єктом владних повноважень, суд вважає за необхідне присудити всі здійснені ним судові витрати, а саме судовий збір у загальному розмірі 1102,42 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Новомосковської районної державної адміністрації Дніпропетровської області.

Суд також зазначає, що під час розгляду справи представником позивачем заявлено клопотання про відшкодування здійснених та документально підтверджених судових витрат на правову допомогу в розмірі 3000,00 грн. На підтвердження зазначених витрат суду надано розписку від 01.12.2016р., згідно якої представником позивача отримано від ОСОБА_3 грошові кошти в розмірі 3000,00 грн. за надання правової допомоги пов'язаної з розглядом цивільної справи за фактом скасування спірних розпоряджень.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 16 КАС України кожен має право користуватися правовою допомогою при вирішенні справ в адміністративному суді, яка надається в порядку, встановленому законом. Для надання правової допомоги при вирішенні справ у судах в Україні діє адвокатура. У випадках, встановлених законом, правова допомога може надаватися й іншими фахівцями в галузі права. Порядок і умови надання правової допомоги, права й обов'язки адвокатів та інших фахівців у галузі права, які беруть участь в адміністративному процесі і надають правову допомогу, визначаються цим Кодексом та іншими законами.

Згідно з частиною 1 статті 87 КАСУ судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на правову допомогу (п.1 ч.3 ст.87 КАСУ).

Частиною 1 та 3 статті 90 КАС України встановлено, що витрати, пов'язані з оплатою допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, які надають правову допомогу за договором, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги, передбачених законом. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом.

Статтею 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» встановлено, що розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року, за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

Відповідно до глави 6 розділу ІІ та глави 3 розділу ІІІ КАС України, склад та розмір витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування в справі.

Аналіз наведених норм права дає підстави вважати, що на підтвердження цих обставин суду повинні бути надані свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю, для адвоката, або відповідні документи, які засвідчують здобуття вищої освіти та кваліфікації за певними освітньо-кваліфікаційними рівнями для інших фахівців в галузі права; договір про надання правової допомоги; документи, що свідчать про оплату витрат, пов'язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку.

У наданій позивачем довіреності, що зареєстрована в реєстрі за №32 від 31.08.2016р. зазначено про попереднє досягнення домовленості сторін. Проте, суду не надано жодних відомостей щодо умов такої домовленості, в тому числі і оплати вартості послуг, а також відомостей щодо наявності у представника статусу фахівця в галузі права. Таким чином, позивачем не доведено обставин та підстав, з якими наведені вище норми процесуального закону пов'язують можливість відшкодування витрат на правову допомогу.

Вступна та резолютивна частини постанови проголошені в судовому засіданні 15.02.2017 року.

У повному обсязі постанову складено 20.02.2017 р.

Керуючись ст.ст.158-161, ч.1 ст.162, 163 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати розпорядження голови Новомосковської районної державної адміністрації №55/0/328-16 від 19.02.2016р.

Визнати протиправним та скасувати розпорядження голови Новомосковської районної державної адміністрації №р-321/0/328-16 від 12.08.2016р.

Стягнути на користь ОСОБА_3 судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 1102,42 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Новомосковської районної державної адміністрації.

В задоволенні інших вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили через 10 днів з дня її проголошення. Якщо проголошено вступну та резолютивну частину постанови або справу розглянуто у порядку письмового провадження, постанова набирає законної сили через 10 днів з дня її отримання у разі неподання апеляційної скарги.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд протягом 10 днів з дня проголошення. У разі проголошення вступної та резолютивної частини постанови або розгляду справи у порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом 10 днів з дня отримання.

Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду.

Суддя Д.В. Сидоренко