Справа № 0107/9348/12 (2а/122/19/13)
Суддя: Стародуб О.П.
Дата ухвалення: 2017-03-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 березня 2017 року м. Київ К/800/39232/13

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України

в складі: Стародуб О.П. (доповідач), Пасічник С.С., Швець В.В.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні касаційні скарги ОСОБА_4 та Головного управління Пенсійного фонду України в Автономній Республіці Крим на постанову Севастопольського апеляційного адміністративного суду від 10.07.2013р. у справі за позовом ОСОБА_4 до Пенсійного фонду України, Головного управління Пенсійного фонду України в Автономній Республіці Крим, Головного управління Державної казначейської служби України в Автономній Республіці Крим про зобов'язання вчинити певні дії,-

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2012 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом (з урахуванням уточнених позовних вимог - а.с. 173-192) про зобов'язання поновити виплату та нарахування належного йому пенсійного забезпечення з 07.10.2009р.; нарахувати та виплатити заборгованість по пенсії з 07.10.2009р. і по теперішній час; нарахувати та виплатити компенсацію втрати частини його доходів з 07.10.2009р. і по теперішній час; відшкодування моральної шкоди; стягнення з відповідачів на його користь судових витрат та витрат на правову допомогу.

Постановою Залізничного районного суду м. Сімферополя Автономної Республіки Крим від 04.04.2013р. у задоволенні позову відмовлено.

Постановою Севастопольського апеляційного адміністративного суду від 10.07.2013р. скасовано рішення суду першої інстанції, позовні вимоги задоволено частково. Зобов'язано ГУПФУ в АР Крим поновити позивачу нарахування та виплату пенсії за вислугу років з 29.03.2012р. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

З таким рішенням суду апеляційної інстанції не погодився позивач, подав касаційну скаргу, в якій посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Просить змінити рішення суду апеляційної інстанції в частині зобов'язання ГУПФУ в АР Крим поновити нарахування та виплату пенсії з 07.10.2009р.

Також з рішенням суду апеляційної інстанції не погодилося ГУПФУ в АР Крим, подало касаційну скаргу, в якій посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Просить скасувати ухвалене апеляційним судом рішення та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача по справі, перевіривши матеріали справи та касаційні скарги в межах наведених у них доводів, колегія суддів приходить до висновку, що касаційні скарги не підлягають задоволенню з наступних мотивів та передбачених законом підстав.

Так, відповідно до пункту 2 частини 1 статті 49 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України.

Згідно статті 51 цього Закону у разі виїзду пенсіонера на постійне місце проживання за кордон пенсія, призначена в Україні, за заявою пенсіонера може бути виплачена йому за шість місяців наперед перед від'їздом, рахуючи з місяця, що настає за місяцем зняття з обліку за місцем постійного проживання. Під час перебування за кордоном пенсія виплачується в тому разі, якщо це передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України.

Рішенням Конституційного Суду України від 07.10.2009р. № 25-п/2009 положення пункту 2 частини 1 статті 49 та другого речення статті 51 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» визнано неконституційними.

В ході розгляду справи судами встановлено, що з 01.01.1987р. позивачу призначена пенсія за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

В 1997р. виплата пенсії була припинена у зв'язку з виїздом позивача на постійне місце проживання до Ізраїлю.

Позивач неодноразово звертався до відповідачів із заявами про поновлення нарахування та виплати йому пенсії за вислугу років.

На запит позивача від 29.03.2012р. №29 УПФУ в Київському районі м.Сімферополя АР Крим листом від 06.04.2012р. повідомило останнього, що він на обліку в управлінні не перебуває і пенсія йому не нараховувалась, а тому розглянути питання про поновлення виплати пенсії немає можливості (а.с. 68).

Листом ГУ ПФУ в АР Крим від 07.04.2012р. позивача повідомлено про відсутність передбачених законом підстав для поновлення виплати йому пенсії за вислугу років (а.с. 71).

Листом Пенсійного фонду України від 11.04.2012р. позивача повідомлено, що рішення Конституційного Суду України від 07.10.2009р. №25-рп/2009, яким визнано неконституційними положення статей 49, 51 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», поширюється на осіб, які виїхали на постійне місце проживання за кордон після 07.10.2009р. (а.с. 63).

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» не передбачений порядок виплати пенсій особам за кордоном, звільнених з військової служби, а тому підстави для поновлення виплат та нарахування пенсії позивачу відсутні.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та задовольняючи частково позовні вимоги, апеляційний суд виходив з того, що позивачу безпідставно відмовлено у поновленні нарахування та виплати пенсії, оскільки рішенням Конституційного Суду України від 07.10.2009р. №25-рп/2009 визнано неконституційними положення статей 49, 51 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», якими передбачено припинення виплати пенсії громадянам, які виїхали на постійне місце проживання за кордон.

Задовольняючи позовні вимоги з 29.03.2012р. апеляційний суд виходив з того, що позивач звернувся до відповідача із заявою про поновлення виплати пенсії 29.03.2012р., а тому виплата пенсії підлягає поновленню саме з цієї дати.

Відмовляючи у задоволенні решти позовних вимог, апеляційний суд виходив з того, що позивачем не надано доказів заподіяння діями (бездіяльністю) відповідачів моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру. Враховуючи, що пенсійні виплати позивачу нараховані не були, а тому вимоги щодо компенсації втрати частини доходу також є безпідставними.

З такими висновками апеляційного суду колегія суддів погоджується і вважає, що вони відповідають нормам матеріального та процесуального права та фактичним обставинам справи.

Мотиви та доводи, наведені у касаційних скаргах, висновки судів не спростовують і є безпідставними, оскільки з часу прийняття рішення Конституційним Судом України від 07.10.2009р. втратили силу передбачені законом обмеження щодо виплати пенсій особам, які виїхали за межі України, а не приведення інших законів у відповідність із зазначеним рішенням Конституційного Суду України не може бути підставою для невиплати належної особі пенсії.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 19.05.2015р. (справа №21-168а15) та від 08.12.2015р. (справа №21-5440а15).

Підстави для задоволення позовних вимог з 07.10.2009р. відсутні, оскільки в ході розгляду справи судами встановлено, що із заявою про поновлення виплати пенсії позивач звернувся лише 29.03.2012р.

Відповідно до статті 244-2 КАС України висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Відповідно до частини 1 статті 224 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

За наведених обставин колегія суддів приходить до висновку, що апеляційним судом правильно встановлено обставини справи та ухвалено рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому касаційні скарги слід залишити без задоволення, а судове рішення - без змін.

Керуючись статтями 210, 220, 223, 224, 230, 231, 254 Кодексу адміністративного судочинства України,-

у х в а л и л а:

Касаційні скарги ОСОБА_4 та Головного управління Пенсійного фонду України в Автономній Республіці Крим відхилити, а постанову Севастопольського апеляційного адміністративного суду від 10.07.2013р. у даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили в порядку статті 254 КАС України і може бути переглянута Верховним Судом України з підстав та в порядку передбаченому главою 3 розділу IV КАС України.

Судді: О.П. Стародуб

С.С. Пасічник

В.В. Швець