Справа № 522/2103/17
Суддя: Домусчі Л. В.
Дата ухвалення: 2017-03-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Провадження №2-а/522/1111/17
Справа №522/2103/17
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 березня 2017 року

Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді Домусчі Л.І.,

за участю секретаря Шевчик В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до, інспектора патрульної поліції 2-їроти 3-го батальйону Управління патрульної поліції у м.Одесі Департаменту патрульної поліції ОСОБА_2 , за участю третьої особи на боці відповідача без самостійних вимог щодо предмету спору- Департаменту патрульної поліції Національної поліції України про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності від 28.03.2016р.-,

ВСТАНОВИВ:

Позивач 01.02.2017р. звернувся до Приморського районного суду м. Одеси, як адміністративного суду, з адміністративним позовом до інспектора патрульної поліції 2-їроти 3-го батальйону Управління патрульної поліції у м.Одесі Департаменту патрульної поліції ОСОБА_2 , за участю третьої особи на боці відповідача без самостійних вимог щодо предмету спору- Департаменту патрульної поліції Національної поліції України про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності.

В судове засідання зявився позивач та пояснив, що 24.01.2017 року о 23 год. 23 хв. він керував транспортним засобом TOYOTA CAMRY державний номер НОМЕР_1, його зупинив інспектор УПП ОСОБА_3 та виніс постанову про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 126 КУпАП.

В судове засідання зявилась представник Управління патрульної поліції м. Одеса - ОСОБА_4 надала суду письмові заперечення. При цьому пояснила, що інспектором Шебалдіним В.А. було зупинено транспортний засіб, яким керував ОСОБА_1 з причин відсутності у нього заднього бамперу на автомобілі, що є порушенням ПДР. Інспектор Шебалдін В.А. звернувся до ОСОБА_5 з вимогою передати йому водійське посвідчення, свідоцтво про реєстрації транспортного засобу та поліс обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, проте останній поліс так і не предявив.

В судове засідання не зявився інспектор Шебалдін В.А., хоча був повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову з наступних підстав.

Судом встановлено, що інспектором УПП у м. Одеса ОСОБА_3 24.01.2017 року було винесено постанову серії ЕАА №053011 про притягнення ОСОБА_1. Який керував транспортним засобом TOYOTA CAMRY державний номер НОМЕР_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 126 КУпАП та накладено на нього штраф у розмірі 425 гривень, а саме за відсутність полісу обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Представником третьої особи було надано витяг із централізованої бази даних МТСБУ від 24.01.2017 року про відсутність полісу обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів на автомобіль НОМЕР_2.

Так, відповідно до ч.І ст. 126 КУпАП України передбачена відповідальність за керування транспортним засобом особою, яка немає при собі або не пред 'явила для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа на транспортний засіб, а також поліса (договору) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Згідно з ч. 5 ст. 14 Закону України «Про дорожній рух», учасники дорожнього руху зобовязані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Статтею 31 Закону України «Про Національну поліцію» зазначено, що поліція може застосовувати превентивні заходи, серед яких: перевірка документів особи; опитування особи: зупинення транспортного засобу; застосування технічних приладів і технічних засобів, ще мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису.

Згідно ст. 32 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейський має право вимагати в особи пред'явлення нею документів, що посвідчують особу, та/або документів, що підтверджують відповідне право особи, у випадках, зокрема, - якщо існує достатньо підстав вважати, що особа вчинила або має намір вчинити правопорушення; - якщо особа перебуває в місці вчинення правопорушення або дорожньо-транспортної пригоди, іншої надзвичайної події; - якщо зовнішні ознаки особи чи транспортного засобу або дії особи дають достатні підстави вважати, що особа причетна до вчинення правопорушення, транспортний засіб може бути знаряддям чи об'єктом вчинення правопорушення.

Відповідно до ст.16 Закону України «Про дорожній рух» водій зобов'язаний мати при собі та на вимогу поліцейського, а водії військових транспортних засобів - на вимогу посадових осіб військової інспекції безпеки дорожнього руху Військової служби правопорядку у Збройних Силах України, пред'являти для перевірки посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб, а у випадках, передбачених законодавством, - страховий поліс (сертифікат) про укладення договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Відповідно ст.53 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» посадові особи відповідних підрозділів Національної поліції, що мають право здійснювати контроль за дотриманням правил дорожнього руху, перевіряють документи водія транспортного засобу, які підтверджують наявність чинного договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Відповідно до п. 21.1 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно- правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" з урахуванням положень пункту 21.3 цієї статті на території України забороняється експлуатація транспортного засобу (за винятком транспортних засобів, щодо яких не встановлено коригуючий коефіцієнт в залежності від типу транспортного засобу) без поліса обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, чинного на території України, або поліса (сертифіката) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, укладеного в іншій країні з уповноваженою організацією із страхування цивільно-правової відповідальності, з якою МТ СБУ уклало угоду про взаємне визнання договорів такого страхування. Пункт 21.2 цього ж Закону закріплює, що контроль за наявністю договорів обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється відповідними підрозділами Національної поліції при складанні протоколів щодо порушень правил дорожнього руху та оформленні матеріалів дорожньо-транспортних пригод.

Приписи п. 21.3 ст. 21 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно- правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» закріплюють, що при використанні транспортного засобу в дорожньому русі особа, яка керує ним. зобов'язана мати при собі страховий поліс (сертифікат). Страховий поліс пред'являється посадовим особам органів, зазначених у пункті 21.2 цієї статті, на їх вимогу. Аналогічне положення закрій пене в пп «г» п. 2.1 Правил дорожнього руху.

Підпунктом «ґ» пункту 2.1 ПДР передбачено обов'язок водія мати при собі, зокрема поліс (сертифікат) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власник:-: наземних транспортних засобів. Водії, які відповідно до законодавства звільняються від обов'язкового страхування цивільно-правової- відповідальності власників наземних транспортних засобів на території України, повинні мати при собі відповідні підтвердні документи (посвідчення).

Відповідно до п.п. «а» пункту 2.4 ПДР на вимогу працівника міліції водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також пред'явити для перевірки документи, зазначені в пункті 2.1.

Вказані норми визначають, що водій зобов'язаний мати при собі та на вимогу відповідних посадових осіб пред'являти для перевірки страховий поліс (сертифікат) про укладення договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, а у випадку звільнення від такого обов'язкового страхування - відповідні підтверджуючі документи (посвідчення).

Тверження позивача про те, що контроль за наявністю поліса обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється Національною поліцією тільки при складанні протоколів щодо порушень правил дорожнього руху та оформленні матеріалів дорожньо-транспортних пригод, не є дійсним, оскільки такого застереження (або виключення) Правила дорожнього руху не містять.

Наведеними положеннями чинного законодавства закріплений безумовний обов'язок при використанні транспортного засобу в дорожньому русі особи, яка керує ним, мати при собі поліс (сертифікат).

Тобто працівники поліції вправі здійснювати контроль за наявністю у водія поліса (договору) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів як при складенні протоколів щодо порушень правил дорожнього руху та оформленні матеріалів дорожньо-транспортних пригод, так і при зупинці транспортного засобу за наявності для того законних підстав.

Нагрудною камерою патрульного, яка працювала у період часу, коли було виявлене адміністративне правопорушення зафіксовано, та суду надано диск із записом, з якого вбачається, що позивач дійсно не надав поліс обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів та розяснював йому всі права.

Єдиний порядок дорожнього руху на всій території України, відповідно до Закону України "Про дорожній рух", встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року №1306 (із змінами та доповненнями). Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Відповідно до ст. 280 КУпАП, орган при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати, крім того чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона притягненню до адміністративної відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопор/тпення. є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа), встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до ст. 252 КУпАП та п. 10 «Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі» затвердженої наказом МВС № 1395 від 07.11.2015 р., поліцейський оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Факт порушення ПДР позивачем підтверджується відеозаписом № з нагрудної камери РБЖЗ00008_0008 інспектора патрульної поліції ОСОБА_3

Щодо правомірності дій відповідача під час розгляду справи про адміністративне правопорушення.

Частиною другою ст. 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до п.З ч. 1 ст. 23 Закону України «Про національну поліцію» від

02.07.2015№ 580-VIII (в редакції на момент виникнення спірних відносин) поліцейський вживає заходів з метою виявлення кримінальних, адміністративних правопорушень; припиняє виявлені кримінальні та адміністративні правопорушення.

Згідно п.11 ч.І ст.23 цього ж закону поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Відповідно до ст.52 Закону України «Про дорожній рух» контроль у сфері безпеки дорожнього руху здійснюється Кабінетом Міністрів України, місцевими органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування, Національною поліцією, іншими спеціально уповноваженими на те державними органами (державний контроль), а також міністерствами, іншими центральними органами виконавчої влади (відомчий контроль).

Статтею 222 КУпАП встановлені повноваження органів Національної поліції щодо розгляду справ про адміністративні правопорушення.

Так, органи Національної поліції розглядають справи, в тому числі: про порушення правил дорожнього руху, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту (зокрема, частини перша, друга, третя, п'ята і шоста статті 121, статті 121-1, 121-2, частини перша, друга і третя статті 122, частина перша статті 123, статті 124-1 - 126 КУпАП).

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

За загальним правилом ст.254 КУпАП про вчинення адміністративного правопорушення складається протокол уповноваженими на те посадовою особою або представником громадської організації чи органу громадської самодіяльності.

Разом з тим, ч.З ст.254 КУпАП встановлено, що протокол не складається у випадках, передбачених статтею 258 цього Кодексу.

Згідно вказаної нормист.258 КУпАП протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі.

Протоколи не складаються і в інших випадках, коли відповідно до закону штраф накладається і стягується, а попередження оформлюється на місці вчинення правопорушення.

У випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу.

Слід зауважити, що відповідно до ч. 5 ст. 258 КУпАП якщо під час складання постанови у справі про адміністративне правопорушення особа оспорить допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається, то уповноважена посадова особа зобов'язана скласти протокол про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 256 цього Кодексу, крім випадків притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення,

передбаченого статтею 185-3 цього Кодексу, та правопорушень у сфері забезпечення дорожнього руху, у тому числі зафіксованих в автоматичному режимі.

Відповідно до КУпАП, Закону України «Про національну поліцію», з метою встановлення нормативно-правового регулювання здійснення проваджень уповноваженими особами Національної поліції України у справах про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, Наказом МВС України від 07.11.2015 № 1395, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України від 10.11.2015 року за № 1408/27853, затверджено Інструкцію з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорооіснього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі.

Вказана Інструкція визначає процедуру оформлення поліцейськими патрульної поліції матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорооіснього руху, зафіксовані не в автоматичному реоісимі (пЛ р.І Інструкції №1395).

Згідно п.4 р.І Інструкції № 1395 у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.

Згідно п.5 Розділу IV Інструкції № 1395 . Постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, складається у письмовій формі (заповнюється відповідно до вимог пункту 8 розділу XIII цієї Інструкції) або за наявності технічної можливості в електронній формі у вигляді стрічки, яка роздруковується за допомогою спеціальних технічних пристроїв, із зазначенням відомостей, що відповідають пунктам постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього рух;, не в автоматичному режимі, наведеної у додатку 5 до цієї Інструкції.

Постанова виноситься у разі виявлення адміністративних правопорушень ; забезпечення безпеки дорожнього руху, передбачених статтями 80 і 81 (частинами першою, другою, третьою, п'ятою і шостою статті 121, статтями 121-1. 121-2 частинами першою, другою і третьою статті122, частиною першою стара? 123, статтею 124-1. статтями 125, 126, частинами першою, другою і третьою статті 127, статтями 128.12: статтею 132-1, частинами шостою і одинадцятою статті 133-1, частинами першою, другою і третьою статті 140 КУпАП.

У відповідності до п.1 р.ІІІ Інструкції № 1395 справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення, за місцем проживання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, за місцем реєстрації транспортного засобу та на місці вчинення адміністративного правопорушення.

Щодо посилання позивача на рішення Конституційного суду України № 5-рп/2015 від 26 травня 2015р. у справі за конституційним поданням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 276 Кодексу України про адміністративні правопорушення, слід зазначити, що зміни до ст. 258 КУпАП, якими надано можливість працівникам Національної поліції не складати протоколи про адміністративні правопорушення, та Інструкція № 1395, якою врегульовано порядок оформлення адміністративних правопорушень саме у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, набрали чинності пізніше, ніж було прийняте вищевказане рішення Конституційного Суду України і вказаним нормативним актам не надавалось тлумачення Конституційним Судом України.

Отже, приписи рішення Конституційного Суду України по справі № 1-11/2015 від

26.05.2015року повинні застосовуватись з урахуванням законодавчих змін, що відбулися у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, внесених Законом України від 14.07.2015 року № 596-VII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення регулювання відносин у сфері забезпечення дорожнього руху» та вищевказаною Інструкцією, які у свою чергу передбачають можливість винесення постанови саме на місці вчинення адміністративного правопорушення.

Тобто під час винесення оскаржуваної постанови відповідач мав право винести постанову на місці вчинення адміністративного правопорушення без складання протоколу про адміністративне правопорушення, навіть у випадку незгоди особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, з допущенним нею порушенням.

Посилання позивача на те, що відповідач не мав права виносити оскаржувану постанову на місці вчинення адміністративного правопорушення, є безпідставними та неаргументованими, оскільки позивач помилково тлумачить рішення Конституційного суду України на свою користь.

Отже відповідач в даному випадку правомірно розглянув справу на місці зупинки автомобілю, а тому при винесенні постанови інспектором не було вчинено дій щодо порушення вимог щодо процедури розгляду справи та не було проігноровано порядок встановлений ст.ст. 278,279 КУпАП.

Крім того, позивач також вказав на те, що відповідач позбавив його можливості скористатися у повному обсязі своїми правами передбаченими ст. 268 КУпАП.

Так, згідно вимог ч. 1 ст. 268 КУпАП особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження: оскаржити постанову по справі. Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності':

Але позивачем не викладені обставини і не зазначені докази з приводу того, в чому полягає позбавлення відповідачем його можливості скористатися у повному обсязі своїми правами передбаченими ст. 268 КУпАП.

Крім того, це спростовується відеозаписом з нагрудної камери.

Також позивач зазначає, що відповідачем було проігноровано вимоги ч.2 ст.ЗЗ

КУпАП. Але відповідно до ЗУ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення регулювання відносин у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху» від 14.07.2015 року

6) частину другу статті 33 доповнили словами "крім випадків накладення стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксованому в автоматичному режимі". Тобто при накладенні стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху не враховуються положення ч,2 ст 33 КУпАП, а саме характер вчиненого правопорушення , особа порушника, ступінь його вини , майновий стан, обставини, що помякшують чи обтяжують відповідальність.

Варто зазначити, відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких грунтуються її вимоги та заперечення. Так дійсно на субєкта владних повноважень ч. 2 ст. 72 КАС України покладено обовязок доказування в даній категорії адміністративних справ, проте, ч. 2 ст. 106 КАС України встановлено, що на підтвердження обставин, якими обґрунтовуються позовні вимоги, позивач надає докази, а в разі неможливості - зазначає докази, які не може самостійно надати, із зазначенням причин неможливості подання таких доказів. В той же час позивач, заперечуючи відсутність в його діях складу правопорушення, та ствердоісуючи про порушення з боку інспектора його прав, всупереч ч.2 ст. 106 КАС України не надав суду доказів на спростування обставин викладених в оскаржуваній постанові про адміністративне правопорушення, на підтвердження обставин, якими обгрунтовуються позовні вимоги.

Згідно ч.4 ст.128 КАС України у разі неприбуття відповідача, належним чином повідомленого про дату, час і місце судового розгляду, без поважних причин розгляд справи може не відкладатися і справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів.

Всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.

Виходячи із змісту статті 3 та пункту 2 частини 1 статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України, відносини, що склалися між сторонами є публічно-правовими.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає необхідним відмовити у задоволені позову по справі.

На підставі викладеного і керуючись ст..19 Конституції Украіни, ст.ст. 4, 6, 7, 8, 17, 18, 19, 69, 70, 71, 128, 158, 159, 160, 161, 162, 163 КАС України, ст. 1, 2, 9, 23, ч.3 ст. 122,126, 222, 245, 247, 251, 252, 254, 258, 268, 280, 288 КУпАП, суд

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити ОСОБА_1 у задоволенні адміністративного позову.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Одеського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання її копії.

Суддя Домусчі Л.В.

21.03.2017