Справа № 814/1630/16
Суддя: Коваль М.П.
Дата ухвалення: 2017-03-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
----------------------
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 березня 2017 р.м.ОдесаСправа № 814/1630/16

Категорія: 8.3 Головуючий в 1 інстанції: Гордієнко Т. О.
Одеський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді - Коваля М.П.,

суддів - Домусчі С.Д.,

- Кравець О.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 17 січня 2017 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Державної податкової інспекції у Центральному районі м. Миколаєва Головного управління Державної фіскальної служби у Миколаївській області про скасування податкового повідомлення - рішення, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до Державної податкової інспекції у Центральному районі м. Миколаєва Головного управління Державної фіскальної служби у Миколаївській області про скасування податкового повідомлення-рішення від 29.06.2016 року № 5660-13 про визначення суми податкового зобов'язання за платежем: транспортний податок з фізичних осіб у розмірі 25000 грн.

Постановою Миколаївського окружного адміністративного суду від 17 січня 2017 року у задоволенні заявлених позивачем вимог відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, позивач подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити заявлені вимоги, наголошуючи, зокрема, на порушенні судом першої інстанції норм матеріального права, що призвело до неправильного її вирішення.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 22.06.2013 року за позивачем зареєстровано автомобіль марки LAND ROVER RANGE ROVER SPORT, 2013 року випуску, номерний знак НОМЕР_1, об'єм двигуна 2993 см. куб.

Позивач отримала податкове повідомлення-рішення від 29.06.2016 року № 5660-13, яким їй визначено суму податкового зобов'язання з транспортного податку у розмірі 25000 грн.

Не погоджуючись із вказаним податковим повідомленням - рішенням, позивач звернулась до суду з даним позовом.

Вирішуючи спірне питання, суд першої інстанції дійшов висновку, що оскаржуване податкове повідомлення - рішення винесено відповідачем правомірно, пославшись на те, що автомобіль, що належить позивачу є об'єктом оподаткування транспортним податком.

Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції, з яких виходив останній відмовляючи у задоволенні заявлених позивачем вимог, з огляду на викладене.

Відповідно до п. 8.1 ст. 8 Податкового кодексу України в Україні встановлюються загальнодержавні та місцеві податки та збори.

За правилами пп. 10.1.1 п. 10.1 ст. 10 Податкового кодексу України до місцевих податків належать, зокрема, податок на майно.

Відповідно до ст. 265 Податкового кодексу України (у редакції Закону України від 28.12.2014 року № 71-VIII, що діє з 01.01.2015 року) податок на майно складається з: податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки; транспортного податку; плати за землю.

Отже, транспортний податок згідно з Податковим кодексом України є місцевим податком.

Водночас, особливість місцевих податків полягає в тому, що вони за законом не можуть бути встановлені безпосередньо рішенням Верховної Ради України.

Верховна Рада України може встановлювати тільки перелік дозволених до встановлення місцевими радами місцевих податків і дозволених граничних параметрів таких податків, а власне, встановлення місцевих податків, із дотриманням встановлених Верховною Радою критеріїв - є компетенцією відповідних місцевих рад.

Так, відповідно до п. 8.3 ст. 8 Податкового кодексу України (у редакції, чинній у період, за який позивачу виставлено податкове зобов'язання) до місцевих належать податки та збори, що встановлені відповідно до переліку і в межах граничних розмірів ставок, визначених цим Кодексом, рішеннями сільських, селищних, міських рад та рад об'єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, у межах їх повноважень і є обов'язковими до сплати на території відповідних територіальних громад..

Аналогічні вимоги містить п. 12.3 ст. 12 Податкового кодексу України, у наведеній редакції, відповідно до якого сільські, селищні, міські ради та ради об'єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, в межах своїх повноважень приймають рішення про встановлення місцевих податків та зборів.

Також, відповідно до п. 10.3 ст. 10 Податкового кодексу України, у цій же редакції, місцеві ради в межах повноважень, визначених цим Кодексом, вирішують питання відповідно до вимог цього Кодексу щодо встановлення податку на майно (в частині податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки) та встановлення збору за місця для паркування транспортних засобів, туристичного збору.

Встановлення місцевих податків виключно відповідними рішеннями місцевих рад закріплено також п. 24 ч. 1 ст. 26 Закону «Про місцеве самоврядування в Україні» від 21.05.1997 року № 280/97-ВР.

Так, пунктом 24 частини 1 статті 26 наведеного Закону встановлено, що виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються питання встановлення місцевих податків і зборів відповідно до Податкового кодексу України.

Тобто, безпосереднє встановлення місцевих податків (а, отже, і транспортного податку) віднесено Податковим кодексом України до компетенції відповідних сільських, селищних, міських рад у межах їх повноважень, а Верховна Рада не може безпосередньо своїм рішенням запровадити такі податки як місцеві на відповідних територіях.

При цьому, встановлення місцевих податків та зборів здійснюється у порядку, визначеному Податковим кодексом України (пп. 12.3.1 п. 12.3 ст. 12 Податкового кодексу України).

Так, згідно пп. 12.3.2 п. 12.3 ст. 12 Податкового кодексу України при прийнятті рішення про встановлення місцевих податків та зборів обов'язково визначаються об'єкт оподаткування, платник податків і зборів, розмір ставки, податковий період та інші обов'язкові елементи, визначенні статтею 7 цього Кодексу з дотриманням критеріїв, встановлених розділом XII цього Кодексу для відповідного місцевого податку чи збору.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено під час апеляційного розгляду, виставляючи позивачу оскаржуване податкове повідомлення - рішення про сплату транспортного податку з фізичних осіб за 2016 рік, відповідач виходив з того, що об'єктом оподаткування транспортним податком є легкові автомобілі, з року випуску яких минуло не більше п'яти років (включно) та середньоринкова вартість яких становить понад 750 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року.

Проте, таке визначення відповідачем бази оподаткування транспортним податком не відповідає рішенню Миколаївської міської ради про встановлення місцевих податків та зборів на території міста Миколаєва, що діяло протягом 2016 року.

Так, як встановлено судом апеляційної інстанції, з 01 січня 2016 року та по час винесення відповідачем оскаржуваного податкового повідомлення - рішення діє рішення Миколаївської міської ради від 18.06.2015 року № 48/9 «Про внесення змін та доповнень до рішення Миколаївської міської ради від 07.07.2011 року № 7/3 «Про встановлення місцевих податків та зборів на території міста Миколаєва».

Згідно п.п. 3.1, 3.2., 3.3, 3.4 наведеного рішення платниками транспортного податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які мають зареєстровані в Україні згідно з чинним законодавством власні легкові автомобілі, що відповідно до підпункту 3.2.1 пункту 3.2 цього Положення є об'єктами оподаткування. Об'єктом оподаткування є легкові автомобілі, які використовувалися до 5 років і мають об'єм циліндрів двигуна понад 3000 куб. см. Базою оподаткування є легковий автомобіль, що є об'єктом оподаткування відповідно до підпункту 3.2.1 пункту 3.2 цього Положення. Ставка податку встановлюється з розрахунку на календарний рік у розмірі 25000 гривень за кожен легковий автомобіль, що є об'єктом оподаткування відповідно до підпункту 3.2.1 пункту 3.2 цього Положення.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що у відповідача не було підстав для визначення позивачу податкового зобов'язання з транспортного податку за 2016 рік виходячи з об'єкта оподаткування, що не визначений відповідним рішенням ради, а в даному випадку, рішенням Миколаївської міської ради.

Положення п. 267.2 ст. 267 Податкового кодексу України щодо транспортного податку, на які посилається відповідач, за відсутності внесення відповідних змін до рішення місцевої ради про встановлення місцевих податків на відповідній території, не може застосовуватись відповідачем, оскільки, як вже зазначалось колегією суддів, за правилами ПК України безпосереднє встановлення місцевих податків (а, отже, і транспортного податку), в обов'язковому порядку із визначенням об'єкту оподаткування, віднесено Податковим кодексом України до компетенції відповідних сільських, селищних, міських рад у межах їх повноважень, а Верховна Рада не може безпосередньо своїм рішенням запровадити такі податки як місцеві на відповідних територіях.

Більш того, колегія суддів наголошує, що відповідно до пп. 4.1.9 п. 4.1 ст. 4 Податкового кодексу України податкове законодавство України ґрунтується на таких принципах, зокрема, як стабільність - зміни до будь-яких елементів податків та зборів не можуть вноситися пізніш як за шість місяців до початку нового бюджетного періоду, в якому будуть діяти нові правила та ставки. Податки та збори, їх ставки, а також податкові пільги не можуть змінюватися протягом бюджетного року.

Водночас, вимоги до об'єкта оподаткування (як елемента транспортного податку) було змінено Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2016 році» від 24 грудня 2015 року № 909-VIII, який набрав чинності 01.01.2016 року.

Так, пп. 267.2.1 п. 267.2 ст. 267 Податкового кодексу України викладено у наступній редакції: об'єктом оподаткування є легкові автомобілі, з року випуску яких минуло не більше п'яти років (включно) та середньоринкова вартість яких становить понад 750 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року.

Саме вказані положення ПК України були застосовані відповідачем при винесенні оскаржуваного податкового повідомлення - рішення.

Проте, зміни до об'єкта оподаткування транспортним податком внесено пізніш як за шість місяців до початку нового бюджетного періоду (2016 рік), в якому такі нові правила застосовуються.

Базовий податковий (звітний) період у відповідності до п.п. 267.5.1 п. 267.5 ст. 267 ПК України дорівнює календарному року.

Враховуючи, що бюджетний період для всіх бюджетів становить один календарний рік, який починається 1 січня кожного року і закінчується 31 грудня того ж року, бюджетним періодом, в якому починає застосовуватися транспортний податок до об'єктів оподаткування, визначених відповідно до Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2016 році» від 24 грудня 2015 року № 909-VIII, є 2017 рік.

Відповідно до ст. 7 Податкового кодексу України об'єкт оподаткування є обов'язковим елементом будь-якого податку, що дозволяє дійти висновків, що при внесенні змін до об'єкту оподаткування такі зміни повинні застосовуватись з урахуванням приписів пп. 4.1.9 п. 4.1 ст. 4 Податкового кодексу України.

На підставі наведеного у сукупності, колегія суддів вважає, що податкове повідомлення - рішення відповідача про визначення позивачу транспортного податку за 2016 рік є протиправним та підлягає скасуванню.

Зазначені обставини помилково не були встановлені судом першої інстанції та їм не надано належну правову оцінку.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 202 КАС України підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є: неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання, а так само розгляд і вирішення справи неповноважним судом; участь в ухваленні постанови судді, якому було заявлено відвід на підставі обставин, які викликали сумнів у неупередженості судді, і заяву про його відвід визнано судом апеляційної інстанції обґрунтованою; ухвалення чи підписання постанови не тим суддею, який розглянув справу.

Враховуючи викладене, оскільки судом першої інстанції при розгляді справи неповно з'ясовано обставини, що мають значення для справи, неправильно застосовано норми матеріального права, що призвело до її неправильного вирішення по суті, колегія суддів вважає, що судове рішення, відповідно до вимог ст. 202 КАС України, підлягає скасуванню з прийняттям по справі нової постанови про задоволення заявлених вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 195, 197, 198, 202, 205, 207, 212, 254 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 17 січня 2017 року - задовольнити.

Постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 17 січня 2017 року - скасувати.

Прийняти нову постанову, якою адміністративний позов ОСОБА_2 до Державної податкової інспекції у Центральному районі м. Миколаєва Головного управління Державної фіскальної служби у Миколаївській області про скасування податкового повідомлення - рішення - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення Державної податкової інспекції у Центральному районі м. Миколаєва Головного управління Державної фіскальної служби у Миколаївській області від 29.06.2016 року № 5660-13, яким ОСОБА_2 визначено суму податкового зобов'язання за платежем транспортний податок з фізичних осіб у сумі 25000 грн.

Стягнути з Державної податкової інспекції у Центральному районі м. Миколаєва Головного управління Державної фіскальної служби у Миколаївській області () за рахунок її бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2) сплачений нею судовий збір в розмірі 551,20 грн. за квитанцією ПриватБанк від 12.08.2016 року № 0.0.598739052.1 та в розмірі 606,32 грн. за квитанцією АТ «ОТП Банк» № 1277DE1BCD від 02.02.2017 року.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили через 5 днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 20 днів після набрання законної сили безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя: М.П. Коваль

Суддя: С.Д. Домусчі

Суддя: О.О. Кравець