Справа № 331/7732/16-а
Суддя: Швець В.В.
Дата ухвалення: 2017-03-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
УХВАЛА

28 березня 2017 року м. Київ К/800/9548/17

Суддя Вищого адміністративного суду України Швець В.В., перевіривши касаційну скаргу ОСОБА_1 - представника ОСОБА_2 на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 7 грудня 2016 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 2 березня 2017 року у справі за позовом Жовтневого (Олександрійський) районного відділу у місті Запоріжжі управління Державної міграційної служби України в Запорізькій області до ОСОБА_2 про примусове видворення за межі України,

в с т а н о в и в :

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 7 грудня 2016 року, залишеною без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 2 березня 2017 року, позов задоволено. Прийнято постанову примусово видворити за межі України громадянина Республіки Узбекистан ОСОБА_2. Надано дозвіл на затримання відповідача із поміщенням до Чернігівського пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України, на строк не більше 6 місяців.

У касаційній скарзі ставиться вимога про скасування судових рішень та ухвалення нового - про залишення позову без розгляду. Вказується, що судами неповно з'ясовані обставини справи, які мають суттєве значення для правильного вирішення спору.

Вивчивши зміст касаційної скарги, суддя приходить до висновку про відмову у відкритті касаційного провадження з таких підстав.

Правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, порядок їх в'їзду в Україну та виїзду з України визначається Законом України від 22 вересня 2011 року № 3773-VI «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» (далі - Закон № 3773-VI).

За приписами статті 26 цього Закону, іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров'я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України), з подальшим повідомленням протягом 24 годин прокурору про підстави прийняття такого рішення. У рішенні про примусове повернення зазначається строк, протягом якого іноземець або особа без громадянства повинні виїхати з України. Зазначений строк не повинен перевищувати 30 днів з дня прийняття рішення.

Іноземець або особа без громадянства зобов'язані самостійно залишити територію України у строк, зазначений у рішенні про примусове повернення (частина п'ята вказаної статті Закону № 3773-VI).

Отже, примусовому видворенню іноземця чи особи без громадянства повинні передувати дві обставини: перша - прийняття рішення відповідним компетентним органом про примусове повернення та друга - ухилення від виїзду після прийняття рішення про повернення або наявність обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення.

Судами встановлено, що 26 березня 2016 року відповідачем прийнято рішення № 1 про примусове повернення з України громадянина Республіки Узбекистан ОСОБА_2, яким зобов'язано добровільно покинути територію України у термін до 23 квітня 2016 року.

Враховуючи наведене, суди прийшли до обґрунтованого висновку про правомірність рішення відповідача від 26 березня 2016 року № 1 про примусове повернення відповідача в країну походження.

Відповідно до пункту 5 частини п'ятої статті 214 Кодексу адміністративного судочинства України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені в ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

За змістом цієї норми касаційна скарга повинна містити не лише посилання на помилкове застосування норм матеріального права при вирішенні справи та порушення судами норм процесуального права, а і пояснення, яким чином такі порушення вплинули на правильність вирішення справи.

Виходячи зі змісту касаційної скарги та оскаржених судових рішень, дана касаційна скарга є необґрунтованою, а викладені в ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи, оскільки особа, яка її подала, не наводить підстав, які б дозволили вважати, що суди неправильно застосували норми матеріального та процесуального права.

Керуючись статтями 211, 213, пунктом 5 частини п'ятої статті 214 Кодексу адміністративного судочинства України,

у х в а л и в :

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 - представника ОСОБА_2 на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 7 грудня 2016 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 2 березня 2017 року у справі за позовом Жовтневого (Олександрійський) районного відділу у місті Запоріжжі управління Державної міграційної служби України в Запорізькій області до ОСОБА_2 про примусове видворення за межі України.

Касаційну скаргу та додані до неї матеріали повернути особі, яка її подала.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя В.В. Швець