Справа № 462/9623/13-а
Суддя: Горбатюк С.А.
Дата ухвалення: 2017-03-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"22" березня 2017 р. м. Київ К/800/52568/15

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в складі:

Головуючого, суддіГорбатюка С.А. (доповідач)
СуддівЄрьоміна А.В.
Мороз Л.Л.
провівши у порядку письмового провадження касаційний розгляд адміністративної справи за позовом ОСОБА_4 до Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради, треті особи - ОСОБА_5, Львівська міська рада про визнання незаконним та скасування розпорядження за касаційною скаргою ОСОБА_5 на постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 24 листопада 2015 року

в с т а н о в и л а:

У грудні 2013 року ОСОБА_4 в Залізничному районному суді м. Львова пред'явила позов до Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради (далі - Залізнична районна адміністрація), треті особи - ОСОБА_5, Львівська міська рада про визнання незаконним та скасування розпорядження.

Просила визнати незаконним та скасувати розпорядження Залізничної районної адміністрації від 04 жовтня 2013 року № 603 "Про самочинне будівництво, здійснене гр. ОСОБА_4.".

Постановою Залізничного районного суду м. Львова від 06 червня 2014 року у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 24 листопада 2015 року постанову Залізничного районного суду м. Львова від 06 червня 2014 року скасовано та прийнято нову постанову, якою позов задоволено.

Визнано протиправним та скасовано розпорядження Залізничної районної адміністрації від 04 жовтня 2013 року № 603 "Про самочинне будівництво, здійснене гр. ОСОБА_4.".

Не погоджуючись з рішенням суду апеляційної інстанції третя особа - ОСОБА_5 подала касаційну скаргу.

Посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково з огляду на таке.

Судами встановлено, що розпорядженням Залізничної районної адміністрації від 04 жовтня 2013 року № 603 "Про самочинне будівництво, здійснене гр. ОСОБА_4.", зобов'язано ОСОБА_4, співвласницю будинку АДРЕСА_1 у термін до 15 грудня 2013 року демонтувати фундамент під огорожу довжиною 7,70 м. з трьома металевими стовпцями та сім металевих стовпців під огорожу довжиною 9,60 м., самочинно влаштовані на землях комунальної власності міста у подвір'ї будинку АДРЕСА_1 (пункт 2). При невиконанні ОСОБА_4 пункту 2 даного розпорядження Львівському комунальному підприємству "Богданівка" доручено у термін до 30 грудня 2013 року підготувати та передати в юридичний відділ Залізничної районної адміністрації відповідні документи для заявлення позову в суд про примусове виконання пункту 2 даного розпорядження (пункт 3).

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції дійшов висновку, що при прийнятті оскаржуваного розпорядження від 04 жовтня 2013 року № 603 Залізнична районна адміністрація діяла на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені законодавством України, оскільки фундамент під огорожу довжиною 7,70 м. з трьома металевими стовпцями та сім металевих стовпців під огорожу довжиною 9,60 м. влаштовані самочинно на землях комунальної власності АДРЕСА_1, а отже, з порушенням встановленого законом порядку, без належного дозволу та рішення відповідних органів.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та приймаючи нове рішення про задоволення позову, суд апеляційної інстанції, посилаючись, зокрема на підпункт 4.5.1 пункту 4.5 Положення про Залізничну районну адміністрацію, затвердженого рішенням виконавчого комітету міської ради від 06 січня 2012 року № 5 (далі - Положення), у своєму рішенні вказав на те, що оскаржуване розпорядження прийняте за відсутності у відповідача у спірних відносинах необхідного обсягу повноважень на зобов'язання особи у примусовому (розпорядчому, наказному) порядку знести самочинне будівництво та підмінив таким чином суд.

Апеляційний суд також, пославшись на пункти 4.8, 5.1, 5.3 Положення, зазначив, що голова районної адміністрації уповноважений лише своїм розпорядженням може затвердити відповідний висновок міжвідомчої комісії при районній адміністрації з рекомендаціями, а не зобов'язувати особу розпорядженням демонтувати (знести) самочинне будівництво.

Проте, з такою правовою позицією апеляційного суду колегія суддів не погоджується, оскільки вона не ґрунтується на повно та всебічно встановлених обставинах у справі й не відповідає вимогам чинного законодавства.

Відповідно до статті 159 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин справи в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до частини першої статті 376 Цивільного кодексу України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Тобто, об'єктом самочинного будівництва може бути житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно.

Статтею 2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" передбачено, що нерухоме майно - земельні ділянки, а також об'єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких неможливе без їх знецінення та зміни призначення.

Таким чином, огорожа, яка не є нерухомим майном, не може вважатись самочинним будівництвом.

Разом з тим, поняття "самочинне будівництво" належить відрізняти від поняття "самочинне встановлення малої архітектурної форми".

Статтею 21 Закону України "Про благоустрій населених пунктів" визначено, що елементами (частинами) об'єктів благоустрою є, зокрема, малі архітектурні форми. Мала архітектурна форма - це елемент декоративного чи іншого оснащення об'єкта благоустрою. До малих архітектурних форм належать, зокрема, огорожі, ворота, ґрати. Розміщення малих архітектурних форм здійснюється відповідно до цього Закону за рішенням власника об'єкта благоустрою з дотриманням вимог законодавства, державних стандартів, норм і правил.

Пунктом 2 частини першої статті 13 Закону України "Про благоустрій населених пунктів" встановлено, що до об'єктів благоустрою населених пунктів належать прибудинкові території.

Ухвалою Львівської міської ради від 21 квітня 2011 року № 376 затверджено Правила благоустрою м. Львова.

Згідно з пунктами 1.1, 1.2 Правил благоустрою м. Львова ці Правила є нормативно-правовим актом, який встановлює порядок благоустрою та утримання об'єктів благоустрою м Львова, визначає правові, економічні, екологічні, соціальні та організаційні засади благоустрою міста, які спрямовані на створення умов, сприятливих для життєдіяльності людини. Правила є обов'язковими для виконання на території м. Львова всіма органами державної влади, підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності та підпорядкування, посадовими особами міської ради, об'єднаннями громадян, а також громадянами, у тому числі іноземцями та особами без громадянства.

Відповідно до пункту 12.2.6 Правил благоустрою м. Львова самочинно встановлені малі архітектурні форми (далі - МАФ) підлягають демонтажу без попереднього судового розгляду. Демонтаж, перевезення та зберігання самочинно збудованих МАФ здійснює особа, яка самочинно встановила МАФ, за власні кошти або відповідна районна адміністрація з подальшим відшкодуванням власниками витрат на демонтаж перевезення та зберігання самочинно збудованих МАФ їх власниками. Якщо у процесі демонтажу не звернулися зацікавлені особи і не надали документи, що засвідчують право власності на МАФ, то МАФ демонтується і перевозиться на майданчик тимчасового зберігання і знаходиться там до прийняття остаточного рішення відповідно до законодавства України.

Пунктом 1.10 Правил благоустрою м. Львова визначено, що мала архітектурна форма - штучний архітектурно-об'ємний елемент (лави, урни, зупинки громадського транспорту, паркани, огорожі тощо);

самочинне встановлення (малої архітектурної форми, відкритого літнього майданчика, засобу зовнішньої реклами) - це встановлення малої архітектурної форми, відкритого літнього майданчика, засобу зовнішньої реклами, дозвіл на встановлення яких не видавався або закінчився і не був продовжений у передбачені терміни або був скасований у встановленому порядку.

Таким чином, суд апеляційної інстанції дійшов помилкового висновку, що фундамент під огорожу з трьома металевими стовпцями та сім металевих стовпців під огорожу є самочинним будівництвом.

Приймаючи рішення судом апеляційної інстанції не було досліджено обставин справи, що мають значення для правильного вирішення спору.

Частиною другою статті 227 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, які унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

На підставі викладеного, керуючись статтями 210, 220, 222, 227, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 задовольнити частково.

Постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 24 листопада 2015 року скасувати, а справу за позовом ОСОБА_4 до Залізничного районної адміністрації Львівської міської ради, треті особи - ОСОБА_5, Львівська міська рада про визнання незаконним та скасування розпорядження направити на новий апеляційний розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала є остаточною, оскарженню не підлягає і може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, у строк та у порядку, визначеними статтями 237, 238, 2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді Горбатюк С.А.

Єрьомін А.В.

Мороз Л.Л.