Справа № 702/16/17
Суддя: Діденко Т. І.
Дата ухвалення: 2017-03-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/702/53/17
Справа № 702/16/17
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 березня 2017 року м. Монастирище

Монастирищенський районний суд Черкаської області в складі:

головуючого - судді Діденко Т.І.,

з участю: секретаря - Прилуцької О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду адміністративну справу за позовом Уманського об»єднаного управління Пенсійного фонду України Черкаської області до Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Черкаській області про визнання незаконними дій державного виконавця та скасування постанови про стягнення коштів на витрати виконавчого провадження,

в с т а н о в и в :

Позивач звернувся до суду з адміністративним позовом до відповідача про визнання незаконними дій державного виконавця та скасування постанови про стягнення коштів на витрати виконавчого провадження.

Підставою для звернення вважає те, що 28.12.2016 (вх. № 5774/05-30) Уманським об'єднаним управлінням Пенсійного фонду України Черкаської області отримано постанову головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Черкаській області від 21.12.2016 про стягнення з управління коштів на витрати виконавчого провадження № 53020644 з примусового виконання виконавчого листа № 702/848/16-а, виданого Монастирищенським районним судом про стягнення з Уманського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області судового збору на користь ОСОБА_1 в сумі 1102,40 грн.

Дії державного виконавця є незаконними, свідчать про порушення норм чинного законодавства, а постанова від 21.12.2016 підлягає скасуванню з наступних підстав.

21.12.2016 державним виконавцем винесена постанова про стягнення з управління коштів на витрати виконавчого провадження № 53020644.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про виконавче провадження", виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ч. 2 ст. 42 Закону України "Про виконавче провадження", витрати органів державної виконавчої служби та приватного виконавця, пов'язані з організацією та проведенням виконавчих дій щодо забезпечення примусового виконання рішень, є витратами виконавчого провадження.

Відповідно до п. 2 Розділу 6 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 № 512/5, витрати виконавчого провадження стягуються з боржника на підставі постанови виконавця про їх стягнення, у якій зазначаються види та суми витрат виконавчого провадження.

Розмір та види витрат виконавчого провадження встановлюються Міністерством юстиції України.

Наказом Міністерства юстиції від 29.09.2016 № 2830/5 "Про встановлення видів та розмірів витрат виконавчого провадження" затверджено види та розміри витрат виконавчого провадження.

Відповідно до гі. 7 Розділу II Наказу № 2830/5, приватний виконавець визначає розмір витрат виконавчого провадження на підставі документів про закупівлю (придбання) відповідних товарів і послуг.

Отже, розмір витрат виконавчого провадження залежить від вчинених дій державним виконавцем з примусового виконання рішення та визначається на основі відповідних договорів про закупівлю товарів і послуг.

При цьому витрати мають бути понесені державним виконавцем в результаті вчинення заходів з примусового виконання рішення в межах конкретного виконавчого провадження.

На порушення зазначеного, державним виконавцем в оскаржуваній постанові не наведено доказів щодо понесення ним витрат на товари та послуги в розмірі визначеному згідно розрахунку витрат виконавчого провадження.

Так, згідно розрахунку витрат на проведення виконавчих дій, державним виконавцем понесені в тому числі і поштові витрати на надсилання 10 рекомендованих листів та 5 рекомендованих листів з повідомленням про вручення.

Однак, відповідно до ч. 1 ст. 28 Закону України "Про виконавче провадження", копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження (далі - документи виконавчого провадження) доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простою кореспонденцією або доставляються кур'єром, крім постанов про відкриття виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу, повідомлення стягувану про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, які надсилаються рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

Документи виконавчого провадження державним органам, органам місцевого самоврядування, банкам, іншим фінансовим установам, підприємствам, установам, організаціям, посадовим чи службовим особам можуть надсилатися у формі електронних документів (ч. 2 ст.28).

Таким чином поштові витрати на пересилання 10 рекомендованих листів та 5 рекомендованих листів з повідомленням про вручення не відповідає витратам, які передбачені законодавством.

Не наведено державним виконавцем і доказів щодо понесення витрат по заправці катриджа, тонера для принтерів, використання 84 аркушів паперу А4 та обслуговування комп'ютерної техніки під час здійснення заходів з примусового виконання рішення в межах даного виконавчого провадження.

Пунктом 6 розрахунку витрат в оскаржуваній постанові зазначено: витрати за внесення по користуванню ЄДРВП відповідно до наказу МЮУ № 3348/5 від 29.12.2012 в сумі 36,00 грн. Однак, пунктом 1 зазначеного Наказу плата по користуванню ЄДРВП встановлена на рівні 12,72 грн.

Отже, калькуляція витрат, визначена в постанові державного виконавця про стягнення коштів на витрати виконавчого провадження від 21.12.2016 по ВП № 53020644 не відповідає чинному законодавству та є необгрунтованою.

Згідно ч. 1 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження», рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Крім того, відповідно до ч. 6 ст. 181 КАС України, адміністративні справи з приводу рішень, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби щодо виконання ними рішень судів у справах, передбачених пунктами 1-4 частини першої статті 18 цього Кодексу, розглядаються місцевим загальним судом як адміністративним судом, який видав виконавчий лист.

Зазначена норма була викладена в даній редакції згідно Закону України від 17.11.2011 № 4054 «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення окремих положень адміністративного судочинства», який набрав чинності 31.12.2011.

Окрім того, правова позиція щодо підсудності зазначеної категорії справ була висловлена і Вищим адміністративним судом України.

Постановою Пленуму Вищого адміністративного суду України від 12.09.2014 № 10 «Про внесення доповнення до постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 13.12.2010 № 3 «Про практику застосування адміністративними судами законодавства у справах з приводу оскарження рішення, дій чи бездіяльності державної виконавчої служби», зі змінами і доповненнями, внесеними згідно з постановами Пленуму Вищого адміністративного суду України від 21.05.2012 № 5, від 14.09.2012 № 10 та від 30.09.2013 № 14» п. 9 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 13.12.2010 № 3 було доповнено абзацом другим, згідно якого, місцевим загальним судам як адміністративним судам також предметно підсудні адміністративні справи з приводу оскарження постанов державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби про стягнення виконавчого збору, витрат на проведення виконавчих дій та накладення штрафу в ході виконання ними ухвалених цими судами рішень (пункт 5 частини першої статті 18 КАС України ).

Управління оскаржує постанову державного виконавця відділу примусового і виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Черкаській області про стягнення з боржника коштів на витрати виконавчого провадження від 21.12.2016 ВП № 53020644 з примусового виконання виконавчого листа №702/848/16-а, виданого 27.09.2016 Монастирищенським раойнним судом.

Позивач просить визнати дії головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Черкаській області щодо винесення постанови про стягнення коштів на витрати виконавчого провадження № 53020644 в сумі 200, 00 грн. незаконними. Скасувати постанову відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Черкаській області про стягнення з боржника коштів на витрати виконавчого провадження від 21.12.2016 по ВП № 53020644.

09.02.2017 року відповідач - Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Черкаській області, подав в суд заперечення, в якому не визнає позов повністю та користується своїм правом, що встановлене у ч. 2 ст. 51 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідно до якої, крім прав та обов'язків, визначених у статті 49 цього Кодексу, відповідач має право подати заперечення проти адміністративного позову.

Щодо суті позовної заяви:

Порядок стягнення витрат виконавчого провадження регулюється Законом України «Про виконавче провадження» (№ 1404-VIII) та Інструкцією з організації примусового виконання рішень (у редакції наказу Міністерства юстиції України від 29.09.2016 № 2832/5).

Відповідно до ч. 1 ст. 42 Закону України «Про виконавче провадження» (№ 1404- VIII), кошти виконавчого провадження складаються з:

1) виконавчого збору, стягнутого з боржника в порядку, встановленому статтею 27 цього Закону, або основної винагороди приватного виконавця;

2) авансового внеску стягувана;

3) стягнутих з боржника коштів на витрати виконавчого провадження.

Відповідно до ч. 2 ст. 42 Закону України «Про виконавче провадження» (№ 1404- VIII), витрати органів державної виконавчої служби та приватного виконавця, пов'язані з організацією та проведенням виконавчих дій щодо забезпечення примусового виконання рішень, є витратами виконавчого провадження.

Відповідно до ч. З ст. 42 Закону України «Про виконавче провадження» (№ 1404- VIII), витрати виконавчого провадження органів державної виконавчої служби здійснюються за рахунок коштів Державного бюджету України та коштів виконавчого провадження, зазначених у пунктах 2 і 3 частини першої цієї статті.

Витрати виконавчого провадження приватних виконавців здійснюються за рахунок авансового внеску стягувача, стягнутих з боржника коштів на витрати виконавчого провадження.

Розмір та види витрат виконавчого провадження встановлюються Міністерством юстиції України.

Відповідно до ч. 4 ст. 42 Закону України «Про виконавче провадження» (№ 1404- VIII), на стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум згідно з вимогами цього Закону або у випадку повернення виконавчого документа стягувану чи закінчення виконавчого провадження у разі необхідності примусового стягнення з боржника витрат виконавчого провадження виконавцем виноситься постанова про їх стягнення.

Відповідно до п. 2 розділу 6 Інструкції з організації примусового виконання рішень (у редакції наказу Міністерства юстиції України від 29.09.2016 № 2832/5), витрати виконавчого провадження стягуються з боржника на підставі постанови виконавця про їх стягнення, у якій зазначаються види та суми витрат виконавчого провадження. Постанова про стягнення витрат виконавчого провадження надсилається сторонам виконавчого провадження не пізніше наступного робочого дня після її винесення.

Розмір та види витрат виконавчого провадження встановлюються Міністерством юстиції України.

В контексті положень п. 2 розділу VI Інструкції № 512/5 (в редакції, що діє з 05.10.2016) слід зазначити, що постанова про стягнення витрат виконавчого провадження виноситься у випадку закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 7, 9, 11, 14 і 15 ч.1 ст. 39 Закону. В даному випадку, виконавче провадження підлягає до закінчення на підставі п. 9 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» (№ 1404-VIII), а тому, державним виконавцем винесено постанову про стягнення витрат на проведення виконавчих дій.

Пунктом 20 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження» від 26.12.2003 № 14 встановлено, що відповідно до статей 45, 46 Закону України «Про виконавче провадження», витрати виконавчого провадження та виконавчий збір стягуються за постановою державного виконавця з боржника, якщо останній не виконав рішення добровільно в установлений для цього строк і воно було виконане примусово. Однак, дана постанова Пленуму не може бути застосована до правовідносин, які розглядає Черкаський окружний адміністративний суд, з огляду на ту обставину, що дана постанова Пленуму приймалась на підставі старого Закону України «Про виконавче провадження» (№ 606-ХІУ), де був передбачений інший порядок виконання, зокрема, було передбачено строк на самостійне виконання рішення суду. Лише якщо боржник не виконував рішення суду у встановлений державним виконавцем строк, останній, розпочинав примусове виконання із стягненням виконавчого збору та витрат. Наразі, новий Закон передбачає негайне примусове виконання рішення суду боржником без надання будь-яких строків на самостійне виконання. Отже, боржник не бажаючи нести відповідні затрати на сплату виконавчого збору та витрат на проведення виконавчих дій, має виконувати своє зобов'язання до надходження виконавчого документа до органу державної виконавчої служби.

Постанова про стягнення коштів на витрати виконавчого провадження від 21.12.2016 винесена у виконавчому провадженні № 53020644. Станом на дату прийняття постанови, діяв наказ Міністерства юстиції України від 23.09.2016 № 2779/5 «Про внесення змін до наказу Міністерства юстиції України від 29.12.2010 № 3348/5», відповідно до якого, плату за завершене виконавче провадження, інформація про яке вноситься до Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень, встановлено у розмірі 36,00 грн. Дана сума і наведена у розрахунку оскаржуваної постанови.

24.02.2016 Начальником Головного територіального управління юстиції у Черкаській області Кравченко О.В. затверджено розрахунок витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій. Обгрунтованість розміру відповідних витрат встановлено саме у даному документі, в якому і містяться відомості про документи щодо закупівлі відповідних товарів та послуг.

Наказом Міністерства юстиції України від 29.09.2016 № 2830/5 затверджено Види та розмір витрат виконавчого провадження.

На підставі розрахунку Головного територіального управління юстиції у Черкаській області, 24.10.2016 начальником Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Черкаській області Гайдар A.B. затверджено розрахунок витрат на проведення виконавчих дій, що використовується у Відділі.

Слід зазначити, що оскільки нормативними актами передбачено винесення постанови про стягнення витрат під час розподілу стягнутих коштів з боржника або при закінченні виконавчого провадження з визначених підстав, державним виконавцем така постанова виноситься з урахуванням ще не здійснених затрат, однак, таких, що неминуче настануть. Мова йде про винесення постанови про закінчення виконавчого провадження, направлення такої постанови до суду та до сторін, виділення у окреме виконавче провадження постанови про стягнення для її подальшого примусового виконання та інше. У зв'язку із цим, неминуче у постанові про стягнення витрат, буде зазначена певна кількість витрат, що ще не понесена органом державної виконавчої служби.

Наразі, відповідач продовжує нести витрати виконавчого провадження, оскільки, на підготовку письмових заперечень та доданих документів до заперечень, витрачено 35 аркушів.

Відповідач просить врахувати, що позивач просить визнати дії державного виконавця щодо винесення постанови незаконними та скасувати оскаржувану постанову, однак, враховуючи положення п. 1 ч. 2 ст. 162 Кодексу адміністративного судочинства України, вважаємо, що належним способом захисту порушеного права позивача в даному випадку буде визнання оскаржуваних постанов протиправними та їх скасування. Визнання незаконними дій як спосіб захисту прав - не передбачено.

Відповідно до п. З ст.. 74 Закону України «Про виконавче провадження» начальник відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, при здійсненні контролю за рішеннями, діями державного виконавця під час виконання рішень має право у разі, якщо вони суперечать вимогам закону, своєю постановою скасувати постанову або інший процесуальний документ (або їх частину), винесені у виконавчому провадженні державним виконавцем, зобов'язати державного виконавця провести виконавчі дії в порядку, встановленому цим Законом.

На виконанні у відділі примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Черкаській області перебувало виконавче провадження № 53020644 з виконання виконавчого листа Монастирищенського районного суду Черкаської області № 702/848/16-а від 27.09.2016 про стягнення з Уманського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області судовий збір на користь ОСОБА_1 в сумі 1102,40 грн.

Начальник відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Черкаській області Гайдар A.B. у відповідності до п. З ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» 24.01.2017 здійснив перевірку виконавчого провадження № 53020644, про що виніс відповідну постанову, якою скасував оскаржувану постанову головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Горбатюк В.П. про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження від 21.12.2016.

Отже, станом на сьогодні відсутній предмет спору.

Відповідач просить закрити провадження у справі.

Представник позивача ОСОБА_5 позов підтримав повністю, просить його задоволити.

Представник відповідача про час та місце розгляду справи повідомлений у встановленому порядку, просить розглянути справи без нього, про що вказав в запереченні від 14.02.2017.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що в задоволенні позовних вимог до відповідача необхідно відмовити повністю з врахуванням наступного.

Судом встановлено, що начальник відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Черкаської області постановою від 24.01.2017 скасував постанову головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Горбатюк В.П. про стягнення з боржника коштів на витрати виконавчого провадження від 21.12.2016, яка є предметом даного позову, та . зобов»язав головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Черкаської області Горбатюк В.П. привести виконавче провадження у відповідність до вимог чинного законодавства та внести відповідні записи до Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень.

Суд вважає, що відповідач діяв правомірно, в межах правового поля та наданих йому повноважень, тому в задоволенні позовних вимог позивачеві необхідно відмовити повністю, оскільки відсутній предмет спору.

Керуючись .ст. 7, 8, 9, 10, 11, 71, 181, 185-187, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження», суд

п о с т а н о в и в :

Відмовити повністю в задоволенні адміністративного позову Уманського об»єднаного управління Пенсійного фонду України Черкаської області до Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Черкаській області про визнання незаконними дій державного виконавця та скасування постанови про стягнення коштів на витрати виконавчого провадження.

Постанова може бути оскаржена протягом 10 днів з дня отримання копії цієї постанови до Київського апеляційного адміністративного суду через Монастирищенський районний суд Черкаської області.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Т.І.Діденко

Повний текст постанови виготовлений 03.04.2017.

Провадження № 2-а/702/53/17

Справа № 702/16/17

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(вступна та резолютивна частини)

31 березня 2017 року м. Монастирище

Монастирищенський районний суд Черкаської області в складі:

головуючого - судді Діденко Т.І.,

з участю: секретаря - Прилуцької О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду адміністративну справу за позовом Уманського об»єднаного управління Пенсійного фонду України Черкаської області до Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Черкаській області про визнання незаконними дій державного виконавця та скасування постанови про стягнення коштів на витрати виконавчого провадження,

п о с т а н о в и в :

Відмовити повністю в задоволенні адміністративного позову Уманського об»єднаного управління Пенсійного фонду України Черкаської області до Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Черкаській області про визнання незаконними дій державного виконавця та скасування постанови про стягнення коштів на витрати виконавчого провадження.

Постанова може бути оскаржена протягом 10 днів з дня отримання копії цієї постанови до Київського апеляційного адміністративного суду через Монастирищенський районний суд Черкаської області.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Т.І.Діденко