Справа № 806/828/17
Суддя: Попова Оксана Гнатівна
Дата ухвалення: 2017-03-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 березня 2017 року Житомир справа № 806/828/17

категорія 12.3

Суддя Житомирського окружного адміністративного суду Попова О. Г., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Житомирській області про стягнення 19 465,20 грн.,-

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до суду із адміністративним позовом, в якому просить стягнути з Головного управління Національної поліції в Житомирській області компенсацію за затримку розрахунку при звільненні в розмірі 19 465,20 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що з ним в день звільнення, 20.12.2016 року, не було проведено остаточного розрахунку всіх належних йому сум, а також не була виплачена одноразова грошова (вихідна) допомога у день звільнення. Посилаючись на приписи статей 116, 117 Кодексу законів про працю України, позивач просить стягнути середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у сумі 19 465,20 грн.

Представник позивача до суду прибув, подав заяву про розгляд справи в порядку письмового провадження.

Представник відповідача до суду не прибув, надав письмові заперечення, в яких просив у позові відмовити та справу розглядати без участі представника ГУНП у Житомирській області. Відповідач у письмових запереченнях на позов не визнає позовні вимоги, посилаючись на те, що на спірні правовідносини не поширюється ст.117 Кодексу законів про працю України, а мають застосовуватися норми спеціального законодавства. Зазначає, що відповідачем були замовлені кошти одразу після звільнення позивача та при їх надходженні з Національної поліції України вони були виплачені ОСОБА_1, тому, на думку відповідача, відсутня вина Головного управління Національної поліції в Житомирській області щодо не нарахування та невиплати одноразової грошової допомоги позивачу після звільнення.

Враховуючи неявку сторін, розгляд справи проведено у письмовому провадженні відповідно до приписів ст. 41, ст.122 КАС України.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги слід задовольнити, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 згідно із наказом Головного управління Національної поліції в Житомирській області від 20 грудня 2016 року №326 о/с звільнений за п.2 ч.1 ст.77 (через хворобу) Закону України "Про Національну поліцію" з 20 грудня 2016 року, вислуга років на день звільнення складає 21 рік 01 місяць 25 днів (а.с.8).

На підставі Постанови Кабінету Міністрів України №154 від 02.03.2016 в Головним управлінням Національної поліції в Житомирській області на початку січня 2017 року було зроблено заявку до Національної поліції України щодо коштів для виплати позивачу одноразової грошової допомоги при звільненні, та виплачено вищевказану допомогу лише 23 лютого 2017 року, що не заперечується відповідачем та також підтверджується випискою по рахунку ОСОБА_1 за період 01.09.2016 по 28.02.2017 (а.с. 10).

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд враховує наступне.

Відповідно до статті 3 Кодексу законів про працю України законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.

Водночас, питання проходження служби в Національній поліції України визначено Законом України "Про Національну поліцію" №580-VIII від 02.07.2015.

Статтею 77 вказаного Закону врегульовано питання звільнення зі служби в поліції.

Грошове забезпечення поліцейських Національної поліції врегульовано ст.94 зазначеного Закону та Постановою Кабінету Міністрів України № 988 від 11.11.2015 "Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції".

Проте зазначеними нормативними актами не визначено порядку проведення розрахунку при звільненні зі служби в поліції.

За загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини або коли про це йдеться у спеціальному законі.

Аналогічну правову позицію наведено у постанові Верховного Суду України від 17.02.2015 у справі №21-8а15, а тому суд критично оцінює заперечення відповідача щодо неможливості застосування трудового законодавства до даних правовідносин.

Статтею 116 Кодексу законів про працю України встановлено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок.

Частиною 1 статті 117 КЗпП України зазначається, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Згідно п.20 Постанови Пленуму ВСУ №13 від 24.12.1999 "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці", установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

Судом встановлено, що у день звільнення позивачу не було виплачено всіх сум, що йому належать, зокрема не виплачено одноразову грошову допомогу при звільненні.

На момент звільнення позивача та проведення із ним остаточного розрахунку була чинною і підлягала застосуванню Постанова КМУ №393 від 17.07.1992р. "Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їхніх сімей", відтак, відповідач зобов'язаний був нарахувати та виплатити позивачу грошову допомогу при звільненні.

Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100 затверджено Порядок обчислення середньої заробітної плати (далі - Порядок № 100).

Відповідно до п. 2 Порядку № 100 обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв'язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки. У всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час.

Задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню (п.6 Постанови Пленуму ВСУ №13 від 24.12.1999).

Відповідно до довідки про заробітну плату ОСОБА_1 №206/29/01-2017 від 01 лютого 2017 року, грошове забезпечення за жовтень 2016 року складає 7 413,08 грн., за листопад 2016 року - 11 139, 69 грн. Усього - 18 552,77 грн. (а.с. 9).

Згідно довідки про доходи від 22 березня 2017 року №1 590/29/01-2017, заробітна плата за жовтень 2016 року та листопад 2016 року становить 18 552,77 грн., кількість робочих днів згідно графіка роботи за жовтень та листопад 2016 року - 61, середньоденна заробітна плата складає 304 грн. 14 коп. (а.с. 19).

Середній заробіток у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні за період з 21 грудня 2016 року по 23 лютого 2017 року становить 19 769,10 грн. (304,14 грн. х 65 днів).

Частиною 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Відповідно до ч. 2 ст. 11 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.

З метою повного та належного захисту порушеного права позивача, суд виходить за межі позовних вимог та зазначає, що розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні ОСОБА_1 з 21.12.2016 по 23.02.2017 становить 19 769,10 грн.

Статтею 86 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Згідно з ч.1 ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України, В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Враховуючи обґрунтованість позовних вимог та підтвердження викладених позивачем обставин наявними у матеріалах справи доказами, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню.

Керуючись статтями 11, 41, 122, 158-163, 167, 186, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд ,

постановив:

Позов задовольнити.

Стягнути з Головного управління Національної поліції в Житомирській області на користь ОСОБА_1 компенсацію за затримку розрахунку при звільненні за період з 21 грудня 2016 року по 23 лютого 2017 року в розмірі 19 769,10 грн.

Постанова суду першої інстанції, якщо інше не встановлено Кодексом адміністративного судочинства України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано.

Апеляційна скарга подається до Житомирського апеляційного адміністративного суду через Житомирський окружний адміністративний суд, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя О.Г. Попова

Повний текст постанови виготовлено: 30 березня 2017 р.