Справа № 806/2333/16
Суддя: Шидловський В.Б.
Дата ухвалення: 2017-03-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_____________________________________________
Головуючий у 1-й інстанції: Семенюк М.М.
Суддя-доповідач:Шидловський В.Б.
ПОСТАНОВА

іменем України

"30" березня 2017 р. Справа № 806/2333/16

Житомирський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Шидловського В.Б.

суддів: Капустинського М.М.

Мацького Є.М.,

за участю секретаря судового засідання Гунько Л.В.,

представника позивача: Камінського А.Ф.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Поліссягаз" на постанову Житомирського окружного адміністративного суду від "23" січня 2017 р. у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Поліссягаз" до Коростишівського відділення Житомирської об'єднаної державної податкової інспекції про визнання протиправною та скасування податкової вимоги, зобов'язання вчинити дії ,

ВСТАНОВИВ:

07 листопада 2016 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Поліссягаз" звернулося до суду з позовом, в якому просило:

- визнати протиправною та скасувати податкову вимогу від 04.10.2016 № 25101-06, що винесена Коростишівським відділенням Житомирської ОДПІ;

- зобов'язати Коростишівське відділення Житомирської ОДПІ відобразити в інтегрованій картці обліку Товариства з обмеженою відповідальністю "Поліссягаз" факт сплати збору у вигляді цільової надбавки до діючого тарифу на природний газ в сумі 152222,26 грн. датою фактичної сплати (згідно платіжних доручень № 19 від 23.09.2015 на 64769,90 грн., № 23 від 27.10.2015 на 83000 грн. та № 30 від 30.10.2015 на 4452,66 грн.).

Постановою Житомирського окружного адміністративного суду від 23 січня 2017 року в задоволенні позовних вимог відмовлено повністю.

Не погоджуючись з прийнятою постановою Товариство з обмеженою відповідальністю "Поліссягаз" звернулося до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати вищевказану постанову та прийняти нову, якою позов задовольнити в повному обсязі. В апеляційній скарзі апелянт посилається на незаконність, необ'єктивність та необґрунтованість оскаржуваного рішення, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що є підставою для скасування постанови суду першої інстанції.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, перевіривши законність та обгрунтованість судового рішення, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на таке.

Судом встановлено, що Позивач у 2015 році був платником збору у вигляді цільової надбавки до діючого тарифу на природний газ для споживачів усіх форм власності.

29 жовтня 2016 року ПАТ "Укрінбанк" було одержано платіжне доручення № 23 від 27.10.2015 (а.с.87) Товариства з обмеженою відповідальністю "Поліссягаз" про сплату збору у вигляді цільової надбавки до діючого тарифу на природний газ за вересень 2015 року в сумі 83000 грн.

Як вбачається з витягу з інтегрованої картки Товариства з обмеженою відповідальністю "Поліссягаз" зі збору у вигляді цільової надбавки до діючого тарифу на природний газ для споживачів усіх форм власності (а.с.66-76), в ній сплата збору у розмірі 83000 грн. за платіжним дорученням № 23 від 27.10.2015 не відображена, за платіжними дорученням № 19 від 23.09.2015 в сумі 69112,94 грн. (а.с.85) та № 30 від 30.10.2015 в сумі 4452,66 грн. - відображена; на 31.01.2015 має місце недоїмка 83267,07 грн.

ПАТ "Укрінбанк" кошти у відповідному розмірі за платіжним дорученням № 23 від 27.10.2015 до Державного бюджету України не перерахував.

Відповідачем позивачу надіслана податкова вимога від 04.10.2016 року № 25101-06 (а.с.9), що станом на 03.10.2016 року сума податкового збору за узгодженим грошовим зобов'язанням зі збору у вигляді цільової надбавки до діючого тарифу на природний газ для споживачів усіх форм власності становить 83267,07 грн.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог суд першої інстанції дійшов висновку про правомірність дій відповідача при винесенні податкової вимоги від 04.10.2016 № 25101-06.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до вимог частини третьої статті 159 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення повинно бути законним і обгрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обгрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Однак судом першої інстанції при ухваленні рішення не дотримані вищевказані норми, допущено порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного рішення по справі.

Так, згідно п.п.14.1.153 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України (далі ПК України) підставою для винесення податкової вимоги від 04.10.2016 р. № 25101-06 могла бути лише наявність податкового боргу.

В свою чергу, як встановлено п.п.14.1.175 п.14.1 ст.14 ПК України, податковий борг - сума узгодженого грошового зобов'язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом.

При цьому згідно п.129.6 ст.129 ПК України у випадку незарахування коштів до бюджету з вини банку, такий банк несе відповідальність, а платник податків звільняється від відповідальності за несвоєчасне або перерахування не в повному обсязі таких податків, зборів та інших платежів до бюджетів.

Використані судом дані податкового органу із інтегрованої картки позивача про наявність податкового боргу по збору у вигляді цільової надбавки до діючого тарифу на природний газ. нарахованого до 01.01.2016 р., в сумі 83267,07 грн., не враховували того факту, що позивачем до бюджету було сплачено збір за серпень у розмірі 64 769.60 грн. (23 вересня 2015 року згідно платіжного доручення № 19), та збір за вересень всього в сумі 87452,66 гри. (27 жовтня 2015 року згідно платіжного доручення № 23 на 83000 грн. та 30 жовтня 201 року згідно платіжного доручення №30 на 4452,66 грн.). Вказані кошти не були перераховані до бюджет по вині банку.

Суд першої інстанції, вмотивовуючи судове рішення, дійшов висновку, що діючим законодавством не передбачено, що обов'язок платника податків сплачувати податки та збори вважається виконаним з моменту ініціювання переказу коштів за допомогою платіжного доручення. При цьому судом першої інстанції були взагалі проігноровані приписи п.129.6 ст.129 ПК України, якими спростовується хибний висновок суду.

Натомість судом помилково використано норми Бюджетного кодексу України, але ними, на відміну від Податкового кодексу України, не регулюються питання визначення та погашення податкових зобов'язань зі збору у вигляді цільової надбавки до діючого тарифу на природний газ для споживачів.

Крім того, вказані обставини вже були предметом розгляду в суді. Позивачем заявлялась вимога про скасування податкових повідомлень-рішень від 01.12.2015 року № та № щодо штрафів за затримку сплати збору у вигляді цільової надбавки до діючого тарифу на природний газ для споживачів в жовтні, листопаді 2015 році.

За результатами розгляду справи прийнято постанову Житомирського окружного адміністративного суду від 10.02.2016 р. № 806/5313/15 (набрала законної сили 13.04.2016р.). Судом встановлено, що податкові зобов'язання були виконані вчасно та належним чином, а прострочення переказу платежів відбулось по вині банківської установи.

Відповідно із ст.72 КАС України обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

В порушення ст.72 КАС України суд не прийняв до уваги постанову Житомирського окружного адміністративного суду від 10.02.2016 по справі № 806/5313/15 по тій причині, що з неї не вбачається, що до Державного бюджету України надійшли кошти за платіжним дорученням № 23 від 27.10.2015 р.

Однак, такий висновок суду першої інстанції був помилковим, знову ж таки, через нехтування приписами п.129.6 ст.129 ПК України.

Відповідно до п.129.6 ст.129 ПК України за порушення строку зарахування податків до бюджетів або державних цільових фондів, установлених Законом України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні", з вини банку або органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, в якому відкриваються рахунки платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, такий банк/орган сплачує пеню за кожний день прострочення, включаючи день сплати, та штрафні санкції у розмірах, встановлених цим Кодексом, а також несе іншу відповідальність, встановлену цим Кодексом, за порушення порядку своєчасного та повного внесення податків, зборів, платежів до бюджету або державного цільового фонду. При цьому платник податків звільняється від відповідальності за несвоєчасне або перерахування не в повному обсязі таких податків, зборів та інших платежів до бюджетів та державних цільових фондів, включаючи нараховану пеню або штрафні санкції.

Згідно п.п.129.6 ст.129 ПК України не вважається порушенням строку перерахування податків, зборів, платежів з вини банку порушення, вчинене внаслідок регулювання Національним банком України економічних нормативів такого банку, що призводить до нестачі вільного залишку коштів на такому кореспондентському рахунку. Якщо у майбутньому банк або його правонаступники відновлюють платоспроможність, відлік строку зарахування податків, зборів та інших платежів розпочинається з моменту такого відновлення.

Якщо у майбутньому банк або його правонаступники відновлюють платоспроможність, відлік строку зарахування податків, зборів та інших платежів розпочинається з моменту такого відновлення.

Наведені законодавчі норми свідчать на користь того, що якщо несплата податків до бюджетів відбулась з вини банків, то саме такі банки сплачують пеню, штрафні санкції, а також несуть іншу відповідальність за порушення порядку своєчасного та повного внесення податків, зборів, платежів до бюджету.

За наявності у платника відповідних доказів, що підтверджують виконання усіх; передбачених законодавством умов для визнання його добросовісним платником, обов'язок зі сплати відповідної суми податкового зобов'язання слід визнати виконаним незалежно від фактичного зарахування платежу до бюджетної системи України.

Саме така правова позиція викладена, зокрема, в ухвалах Вищого адміністративного суду України від 26.02.2014 року № К/800/13275/13, від24.04. 2014 року К/800/45057/13, від 15.12.2014 року К/800/45490/14, від 12.03.2015 року №К/800/65943/13, від 18 червня 2015 року К/800/8375/15, від 26 листопада 2015 року К/800/38835/15, від 16 лютого 2016 року к/800/18047/15, від 26 травня 2016 року К/800/49364/14.

Таким чином, судом не враховано, що після встановлення вини банку, згідно вимог п.129.6 та п.129.7 ст. 129 ПК України, фіскальний орган має нараховувати пеню, штрафні санкції та пред'являти вимоги про стягнення податкового боргу не для позивача, а для банку.

Суд першої інстанції зазначає, що платіжне доручення банком не проведено, на єдиний казначейський рахунок кошти не зараховані, на платіжному дорученні № 23 від 27.10.2015 не зазначена дата виконання розрахункового документа, яка має відповідати даті списання коштів з рахунку платника. Відтак не можна вважати дату одержання банком платіжного доручення датою сплати збору.

Однак така позиція є помилковою через неврахування судом таких норм Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні".

Відповідно до п.8.1 ст.8 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" банк зобов'язаний виконати доручення клієнта, що міститься в розрахунковому документі, який надійшов протягом операційного часу банку, в день його надходження.

Положеннями п.22.4 ст.22 Закону "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" передбачено, що під час використання розрахункового документа ініціювання переказу є завершеним: для платника - з дати надходження розрахункового документа на виконання до банку платника.

Проведення самого переказу грошей в силу положень п.1.29 ст.1 Закону "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" є обов'язковою функцією, яку має виконувати платіжна система. Пунктом 30.1 ст.30 зазначеного Закону передбачено, що переказ вважається завершеним з моменту зарахування суми переказу на рахунок отримувача або її видачі йому в готівковій формі.

Згідно з п.32.2 ст.32 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" у разі порушення банком, що обслуговує отримувача, строків завершення переказу цей банк зобов'язаний сплатити отримувачу пеню у розмірі 0,1 відсотка суми простроченого платежу за кожний день прострочення, що не може перевищувати 10 відсотків суми переказу, якщо інший розмір пені не обумовлений договором між ними. В цьому випадку платник не несе відповідальності за прострочення перед отримувачем.

Таким чином, суд першої інстанції, не вважає сплаченими кошти за платіжними дорученнями, наданими банку до виконання (але не виконаними по вині банку) від 23 вересня 2015 року № 1927 на 64 769,60 грн, 27 жовтня 2015 року № 23 на 83 000 грн. та 30 жовтня 2015 року № 30 на 4 452,66 грн.

Тим самим суд фактично поклав обов'язок по статі збору на позивача, замість банку, що прямо суперечить п.129.6 ст.129 ПКУ, адже згідно цієї норми за порушення порядку своєчасного та повного внесення податків, зборів, платежів до бюджету або державного цільового фонду відповідальність покладається на банк, а платник податків звільняється від відповідальності за несвоєчасне або перерахування не в повному обсязі таких податків зборів та інших платежів до бюджетів та державних цільових фондів, включаючи нараховану пеню або штрафні санкції.

Необгрунтованою є також відмова суду у задоволенні вимоги про зобов'язання відповідача відобразити в інтегрованій картці обліку позивача факту сплати збору у вигляді цільової надбавки до діючого тарифу на природний газ в сумі 152222,26 грн. датою фактичної сплати згідно платіжних доручень.

Правомірність позовної вимоги про відображення в інтегрованій картці обліку позивача факту сплати податку/збору підтверджується судовими рішеннями ВАСУ по справах: від 21.05.2015 р. № К/800/11974/15, від 06.04.2016 р. № К/800/47693/15, від 30.05.2016 р. №К/800/42932/15, від 16.02.2016 р. № К/800/18047/15.

В ухвалі від 30.05.2016 р. № К/800/42932/15 суд касаційної інстанції дійшов таких висновків, що картка облікового рахунку, це документ, який знаходиться в оперативному стані і відображає облік нарахованих і сплачених сум платежів до бюджету. Зазначення в ньому суми податку, яка вже фактично сплачена, але в картці зазначена як наявна заборгованість порушує права позивача, оскільки відображає суму не існуючого податкового боргу.

На підставі викладеного, суд апеляційної інстанції дійшов вірного висновку про наявність такого способу захисту порушеного права позивача як зобов'язання податкового органу, в якому платник податків перебуває на податковому обліку, внести зміни до картки особового рахунку платника податків.

Аналогічна правова позиція викладена у рішеннях Вищого адміністративного суду України, зокрема, в ухвалі від 29.09.2014 року № К/800/17917/14, в ухвалі від 21.05.2015 року № К/800/11974/15.

Заперечуючи проти вимог, відповідач посилався на ухвалу ВАСУ від 08.11.2016 р. №К/800/22508/16. в якій предметом позову була вимога про внесення змін до ІКП на підставі можливого прийняття податковим органом рішень про штрафи на підставі даних інтегрованих карток, в яких відсутня інформація про сплату податків через неперерахування по вині банку, чим будуть порушені права позивача в майбутньому. Суд касаційної інстанції дійшов висновку, що можливе прийняття відповідачем на підставі даних інтегрованих карток рішень, якими будуть порушені права позивача, не свідчить про наявність права, яке підлягає захисту, оскільки захисту підлягає тільки порушене право, а не ймовірно порушене у майбутньому.

Однак, по спірній справі позивач просить суд зобов'язати відповідача відобразити в інтегрованій картці обліку факт сплати податку за іншими причинами. В даній справі податкова вимога вже винесена, тобто право позивача вже є порушеним.

Для відновлення порушених права, свободи чи інтересів особи в сфері публічно-правових відносин і підлягають задоволенню вимоги в адміністративному судочинстві.

Судом не враховано, що згідно п.п.17.1.8. ст.17 ПК України платник податків має право вимагати від контролюючих органів проведення перевірки відомостей та фактів, що можуть свідчити на користь платника податків.

Відповідно із п.21.1.2 ст.21 ПК України посадові особи контролюючих органів зобов'язані забезпечувати сумлінне виконання покладених на контролюючі органи функцій.

А згідно п.п.19-1.1.2. ст.19-1 ПК України визначено функції контролюючих органів, до яких віднесено і контроль за своєчасністю подання платниками податків та платниками єдиного внеску передбаченої законом звітності (декларацій, розрахунків та інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків, зборів, платежів), своєчасність, достовірність, повноту нарахування та сплати податків, зборів, платежів.

Суд залишив поза увагою, що незважаючи на встановлені обставини за судовим рішенням по справі № 806/5313/15, яке набрало законної сили, відповідач в порушення п.п.19-1.1.2. ст.19-1 ПК України не вніс змін до інтегрованої картки платника податків та продовжує протиправно вважати несплаченими зобов'язання по збору у вигляді цільової надбавки до діючого тарифу на природний газ для споживачів усіх форм власності при фактичній його сплаті.

Невідображення відповідачем в інтегрованій картці платника встановлених судом фактичних обставин щодо сплати податку призвели до викривлення інформації про стан розрахунків позивача із бюджетом, створили формальні передумови для прийняття податкової вимоги.

Згідно ст.86 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Однак, судом першої інстанції не здійснено повне та об'єктивне дослідження доказів у справі, що призвело до безпідставного неприйняття їх до уваги, та відповідно ухвалення рішення по справі із порушенням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ч.1 ст.202 КАС України підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є, зокрема, порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

За таких обставин колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції слід скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги позивача в повному обсязі, а також стягнути на користь позивача понесені ним судові витрати зі сплати судового збору.

Керуючись ст.ст. 195, 196, 198, 202, 205, 207 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Поліссягаз" задовольнити.

Постанову Житомирського окружного адміністративного суду від "23" січня 2017 р. скасувати, прийняти нову постанову, якою позовні вимоги задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати податкову вимогу від 04.10.2016 р. № 25101-06, що винесена Коростишівським відділенням Житомирської ОДПІ.

Зобов'язати Коростишівське відділення Житомирської ОДПІ відобразити в інтегрованій картці обліку Товариства з обмеженою відповідальністю "Поліссягаз" факт сплати збору у вигляді цільової надбавки до діючого тарифу на природний газ в сумі 152 222,26 грн. датою фактичної їх сплати (згідно платіжних доручень № 19 від 23.09.2015 р. на 64 769,60 грн., №23 від 27.10.2015 р. на 83 000 грн. та № 30 від 30.10.2015 р. на 4 452,66 грн.);

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Житомирської об'єднаної державної податкової інспекції на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Поліссягаз" судові витрати по сплаті судового збору у сумі 5787 грн. 60 коп.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання її в повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя В.Б. Шидловський

судді: М.М. Капустинський

Є.М. Мацький

Повний текст cудового рішення виготовлено "30" березня 2017 р.

Роздруковано та надіслано:р.л.п.

1- в справу:

2 - позивачу: Товариство з обмеженою відповідальністю "Поліссягаз" вул.Більшовицька,55,м.Коростишів,Житомирська область,12501

3- відповідачу: Коростишівське відділення Житомирської об'єднаної державної податкової інспекції вул.Шевченка,1,м.Коростишів,Житомирська область,12501

- ,