Справа № 804/12869/13-а
Суддя: Борисенко І.В.
Дата ухвалення: 2017-03-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"28" березня 2017 р. К/800/52691/14

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:
головуючого суддіБорисенко І.В.
суддів Голубєвої Г.К.
за участю секретаря та представників сторін: від позивача від відповідача-1 від відповідача-2 від третьої особиОСОБА_3 ОСОБА_4 не з'явився ОСОБА_5 ОСОБА_5 ОСОБА_5,
розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпро-Альфа-Плюс» на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 29.11.2013 та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 30.09.2014 у справі № 804/12869/13-а за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпро-Альфа-Плюс» до 1. Державної податкової інспекції в Амур-Нижньодніпровському районі м. Дніпропетровська; 2. Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області; третя особа: Міністерство доходів і зборів України про визнання протиправними дій, визнання незаконними та скасування податкових повідомлень-рішень, зобов'язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Дніпро-Альфа-Плюс» звернулося з адміністративним позовом, в якому просить:

- визнати незаконним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 21.03.2013 за № ;

- визнати незаконним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 21.03.2013 за № ;

- визнати незаконним та скасувати рішення Головного Управління Міндоходів в Дніпропетровській області від 25.07.2013 за вих. № 1359/10/1025;

- визнати протиправними дії Державної податкової інспекції у Амур-Нижньодніпровському районі м. Дніпропетровська щодо визначення в акті перевірки від 04.03.2013 № 1359/10/1025 відомостей про відсутність у контрагента позивача - ТОВ «Матадор» об'єктів оподаткування по господарським операціям;

- визнати нечинним у повному обсязі акт від 04.03.2013 № 823/22-6/21942746;

- визнати протиправними дії Державної податкової інспекції у Амур-Нижньодніпровському районі м. Дніпропетровська щодо самостійного коригування податкового зобов'язання податкової звітності та податкового кредиту ТОВ «Дніпро-Альфа плюс» з податку на додану вартість та податку на прибуток в податковому обліку;

- визнати протиправними дії Державної податкової інспекції у Амур-Нижньодніпровському районі м. Дніпропетровська щодо виключення з бази даних «Деталізована інформація по платнику податку на додану вартість щодо результатів автоматизованого співставлення податкових зобов'язань та податкового кредиту в розрізі контрагентів на рівні ДПС України» сум податкового кредиту та податкових зобов'язань з податку на додану вартість та податку на прибуток по взаємовідносинам ТОВ «Дніпро-Альфа-Плюс» з ТОВ «Матадор»;

- зобов'язати Державну податкову інспекцію у Амур-Нижньодніпровському районі м. Дніпропетровська відновити протиправно відкориговані показники сум податкового кредиту та податкових зобов'язань з податку на додану вартість та податку на прибуток по взаємовідносинам ТОВ «Дніпро-Альфа плюс» та ТОВ «Матадор» у базі даних «Деталізована інформація по платнику податку на додану вартість щодо результатів автоматизованого співставлення податкових зобов'язань та податкового кредиту в розрізі контрагентів на рівні ДПС України».

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 29.11.2013 закрито провадження у даній справі в частині позовних вимог про визнання незаконним та скасування рішення Головного управління Міндоходів в Дніпропетровській області від 25.07.2013 № 1359/10/1025, визнання протиправними дій Державної податкової інспекції у Амур-Нижньодніпровському районі м. Дніпропетровська щодо визначення в акті перевірки від 04.03.2013 № 1359/10/1025 відомостей про відсутність у позивача об'єктів оподаткування за господарськими операціями з Товариством з обмеженою відповідальністю «Матадор» та визнання нечинним в повному обсязі акта від 04.032013 № 823/22-6/21942746.

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 29.11.2013, залишеною без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 30.09.2014, в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погоджуючись з названими судовими рішеннями, Товариство з обмеженою відповідальністю «Дніпро-Альфа-Плюс» подало касаційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 29.11.2013 в частині відмови в задоволенні позову про визнання незаконним і скасування податкового повідомлення-рішення від 21.03.2013 № і податкового повідомлення-рішення від 21.03.2013 № та скасувати ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 30.09.2014 і прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі, оскільки вважає, що постанову суду першої інстанції та ухвалу суду апеляційної інстанції було прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Дніпро-Альфа-Плюс» подало заяву про зміну вимог касаційної скарги, в якій просить скасувати оскаржувані судові рішення і направити справу на новий розгляд.

На підставі розпорядження керівника апарату від 14.11.2016 № 1192 та відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 15.11.2016 справа № 804/12869/13-а була перерозподілена на суддю Борисенко І.В.

В судовому засіданні представником відповідача-1 заявлено клопотання про заміну відповідача-1 (Державної податкової інспекції в Амур-Нижньодніпровському районі м. Дніпропетровська) його правонаступником - Державною податковою інспекцією в Амур-Нижньодніпровському районі м. Дніпропетровська Головного управління ДФС у Дніпропетровській області.

Також, в судовому засіданні представником відповідача-2 заявлено клопотання про заміну відповідача-2 (Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області) його правонаступником - Головним управлінням ДФС у Дніпропетровській області.

Крім того, в судовому засіданні представником третьої особи заявлено клопотання про заміну третьої особи (Міністерство доходів і зборів України) її правонаступником - Державною фіскальною службою України.

Суд касаційної інстанції, розглянувши заявлені клопотання, дійшов висновку про їх обґрунтованість та необхідність їх задоволення.

Переглянувши судові рішення в межах касаційної скарги, перевіривши повноту встановлення судовими інстанціями фактичних обставин справи та правильність застосування ними норм матеріального та процесуального права, Вищий адміністративний суд України дійшов висновку про наявність підстав для задоволення касаційної скарги, з огляду на таке.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що Державною податковою інспекцією у Амур-Нижньодніпровському районі м. Дніпропетровська проведено документальну позапланову невиїзну перевірку Товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпро-Альфа-Плюс» з питань дотримання вимог податкового законодавства щодо нарахування та сплати податку на додану вартість та податку на прибуток за господарськими операціями з Товариством з обмеженою відповідальністю «Матадор» за період з 01.03.2012 по 31.10.2012, за результатами якої складено акт від 04.03.2013 № 823/22-6/21942746.

На підставі акта перевірки Державною податковою інспекцією у Амур-Нижньодніпровському районі м. Дніпропетровська прийнято податкові повідомлення-рішення від 21.03.2013 № про збільшення грошового зобов'язання з податку на прибуток підприємств в сумі 97032,00 грн. за основним платежем та в сумі 24258,00 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями, та від 21.03.2013 № про збільшення грошового зобов'язання з податку на додану вартість в сумі 80568,00 грн. за основним платежем та в сумі 20147,00 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями.

У зв'язку з тим, що Державною податковою інспекцією у Амур-Нижньодніпровському районі м. Дніпропетровська допущено технічну помилку у податковому повідомленні-рішенні від 21.03.2013 № , а саме: щодо суми основного платежу, позивачу надіслано податкове повідомлення-рішення від 21.03.2013 № з виправленою сумою грошового зобов'язання за основним платежем - 80586,00 грн.

Підставою для визначення позивачу грошового зобов'язання з податку на прибуток підприємств слугували висновки, викладені в акті перевірки, про порушення вимог пп. 14.1.27, ст. 138, ст. 140, ст. 142, ст. 143, пп. 135.5.4 п. 135.5 ст. 135 Податкового кодексу України.

Підставою для визначення позивачу грошового зобов'язання з податку на додану вартість слугували висновки, викладені в акті перевірки, про порушення вимог ст. 185, ст. 188, п. 198.3, п. 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України.

В акті перевірки зазначено, що між позивачем (замовником) та ТОВ «Матадор» (виконавцем) укладено договори про надання автотранспорту та надання послуг від 01.03.2012 № 27 та від 01.06.2012 № 53, за якими замовник замовляє, а виконавець надає автотранспорт потрібної категорії і надає послуги з перевезення пасажирів і вантажів у відповідності до усної заявки замовника.

Між позивачем (покупцем) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Матадор» (продавцем) укладено договір купівлі-продажу товару від 09.08.2012 № 134, за яким продавець поставляє покупцю товар, а останній приймає його та оплачує.

Податковий орган фактично вважає, що позивач неправомірно відніс до витрат, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, та до складу податкового кредиту витрати та податок на додану вартість, відповідно, за операціями з придбання позивачем товарів і послуг у ТОВ «Матадор», оскільки господарські операції між позивачем та ТОВ «Матадор» реально не вчинялись. При цьому, податковий орган посилається на висновки, викладені в акті від 21.12.2012 № 7200/224/31820299 «Про результати документальної позапланової невиїзної перевірки фінансово-господарської діяльності з питань дотримання вимог податкового законодавства ТОВ «Матадор» під час здійснення господарських відносин з ТОВ «Інфотерм» за червень 2011 року, ТОВ «Олімп» за вересень 2011 року, ПП «СВ Гермес» за березень 2011 року, ПВП «Форест» за червень 2011 року, ТОВ «Кафепродакшн» за січень 2011 року, ТОВ «Пасіфік» за вересень 2011 року, БПП «Сура» за вересень 2011 року, ТОВ «Хімагросервіс» за листопад 2011 року, про відсутність у ТОВ «Матадор» виробничого обладнання, складських та торговельних приміщень, транспорту та торговельного обладнання, сировини, матеріалів для здійснення основного виду діяльності. Окрім того, в акті перевірки ТОВ «Матадор» містяться посилання на акти перевірок його контрагентів, в яких викладено висновки про нереальне вчинення ними господарських операцій.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що позивачем на вимогу суду надано копії первинних документів (договори, акти виконаних робіт, податкові накладні, платіжні доручення), але не надано документів, що підтверджують фактичну передачу та транспортування товарів від постачальника, факту зберігання товару з моменту придбання до моменту його подальшого продажу, факту здійснення навантажувально-розвантажувальних робіт, транспортування товару споживачам.

Колегія суддів касаційної інстанції не може погодитися з такими висновками судів попередніх інстанцій, оскільки вважає їх передчасними та такими, що зроблені без всебічного та об'єктивного дослідження усіх обставин справи, з огляду на таке.

Згідно зі ст.1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» господарською операцією є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства. Відповідно, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Вимога щодо реальних змін майнового стану платника податків (як обов'язкова ознака господарської операції) випливає також з норм Податкового Кодексу України.

Відповідно до п.138.1 ст.138 Податкового кодексу України витрати, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, складаються, зокрема з витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 - 138.9, підпунктами 138.10.2 - 138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї статті.

Підпунктом 138.1.1. п.138.1 ст.138 Податкового кодексу України передбачено, що витрати операційної діяльності включають собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та інші витрати беруться для визначення об'єкта оподаткування з урахуванням пунктів 138.2, 138.11 цієї статті, пунктів 140.2 - 140.5 статті 140, статей 142 і 143 та інших статей цього Кодексу, які прямо визначають особливості формування витрат платника податку.

Згідно з п.138.2. ст.138 Податкового кодексу України витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Відповідно до пп. 139.1.9. п. 139.1 ст. 139 Податкового кодексу України не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Згідно з п.198.3 ст.198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку. Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Відповідно до п.198.6 ст.198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу. У разі коли на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

Згідно з п.201.10 ст.201 Податкового кодексу України податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Зважаючи на наведені норми законів, колегія суддів зазначає, що витрати платника податків мають бути фактично здійснені як компенсація вартості товарів і послуг, які придбаваються таким платником податку для їх подальшого використання у власній господарській діяльності, і підтверджені належним чином оформленими первинними документами, що передбачають реальні господарські операції, які відображаються в податковому обліку та які повинні спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Водночас висновки про нереальність господарських операцій з придбання платником податку товарів і послуг мають підтверджуватися належними, допустимими та достатніми доказами і не можуть ґрунтуватися на припущеннях.

У податковому обліку понесені витрати на придбання мають бути підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими документами, які містять відомості про господарську операцію, підтверджують її фактичне здійснення, а податковий кредит обов'язково має бути підтверджено ще й податковою накладною, виписаною платником податку на додану вартість.

Тому, суди повинні надавати належну оцінку усім таким доказам кожному окремо та у їх сукупності.

Суди повинні дослідити зміст усіх господарських операцій з придбання товарів і послуг, порядок їх вчинення. З метою дослідження фактичного придбання товарів і послуг у межах господарської діяльності необхідно було належним чином дослідити первинні бухгалтерські документи, складені щодо господарських операцій, надати їм оцінку, з'ясувати, чи розкривають первинні документи зміст операцій поставки товарів і послуг та оцінити такі докази окремо та у сукупності з іншими доказами у справі.

Позивач наголошував на тому, що придбаний ним у ТОВ «Матадор» товар (меблі) фактично отриманий ним за актом виконаних робіт та відповідно до специфікації, оприбуткований і з моменту оприбуткування постійно використовується позивачем у господарській діяльності як основні засоби. Товар не зберігався і в подальшому позивачем не реалізовувався, а одразу почав використовуватися позивачем. Факт транспортування меблів підтверджується товарно-транспортною накладною, наявною в матеріалах справи.

Судами попередніх інстанцій належно не досліджено питання щодо фактичного вчинення позивачем спірної господарської операції з придбання товару (меблів), не досліджено наявних в матеріалах справи первинних документів, не конкретизовано такі документи, не з'ясовано порядок поставки товарів, мети їх придбання позивачем, не надано оцінки доводам позивача, якими він обґрунтовував факт реального вчинення спірних господарських операцій.

Суди повністю не встановили обставин, якими податковий орган обґрунтовував зафіксовані в акті перевірки порушення позивачем вимог закону, не дослідили ці обставини та не надали їм оцінки. Зокрема, залишилась не з'ясованою суть всіх зафіксованих в акті перевірки порушень позивачем вимог Податкового кодексу України, що визначені у податковому повідомленні-рішенні від 21.03.2013 № як підстави для збільшення позивачу грошового зобов'язання з податку на прибуток підприємств, а саме: ст.140 (особливості визнання витрат подвійного призначення), ст.142 (особливості визначення складу витрат на виплати фізичним особам згідно з трудовими договорами та договорами цивільно-правового характеру), ст.143 (особливості віднесенні до складу витрат сум внесків на соціальні заходи), пп.135.5.4 п.135.5 ст.135 (склад інших доходів платника податку) Податкового кодексу України, та не встановлено, чи фактично позивачем були вчинені такі порушення.

Відповідно до ч.2 ст.227 Кодексу адміністративного судочинства України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, які унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Під час нового розгляду справи судам слід взяти до уваги вищевикладене, встановити повно і правильно обставини відповідно до заявлених позовних вимог та предмету доказування у справі та, в залежності від встановленого й у відповідності до норм матеріального та процесуального права, вирішити даний спір.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 220, 221, 223, 227, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

УХВАЛИВ:

1. Допустити заміну відповідача-1 (Державної податкової інспекції в Амур-Нижньодніпровському районі м. Дніпропетровська) його правонаступником - Державною податковою інспекцією в Амур-Нижньодніпровському районі м. Дніпропетровська Головного управління ДФС у Дніпропетровській області.

2. Допустити заміну відповідача-2 (Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області) його правонаступником - Головним управлінням ДФС у Дніпропетровській області.

3. Допустити заміну третьої особи (Міністерство доходів і зборів України) її правонаступником - Державною фіскальною службою України.

4. Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпро-Альфа-Плюс» задовольнити.

5. Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 29.11.2013 та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 30.09.2014 скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

6. Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя І.В. Борисенко
СуддіГ.К. Голубєва
В.П. Юрченко