Справа № 806/2951/16
Суддя: Капинос Оксана Валентинівна
Дата ухвалення: 2017-03-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 березня 2017 року м.Житомир справа № 806/2951/16

категорія 2.1

Житомирський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Капинос О.В.,

секретар судового засідання Господарчук І.В., Недашківська Н.В.,

за участю: позивача ОСОБА_2,

представника відповідача Корчевної І.М., Андрушка О.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_2 до Управління охорони здоров'я Житомирської обласної державної адміністрації про зобов'язання вчинити дії, скасування наказу, стягнення моральної шкоди та шкоди завданої здоров'ю, честі та гідності 1000 000,00 грн.,

встановив:

ОСОБА_2 звергувся до суду з позовом, в якому, з урахуванням заяви про уточнення та збільшення позовних вимог, просить:

- зобов"язати відповідача, керівництво Управління охорони здоров'я Житомирської обласної державної адміністрації належно, та неупереджено, за його участі, розглянути скарги: від 12.09.2016, від 20.09.2016, від 16.10.2016, від 01.11.2016 та від 23.11.2016 згідно вимог Закону України "Про звернення громадян", усунути недоліки в роботі медичних закладів та медичних керівників області, а також недоліки в роботі управління, створити комісію для розгляду його скарги на дії лікарів нейрохірургічного відділення обласної клінічної лікарні "ім.О.Ф.Гербачевського" та керівництва даної лікарні;

- визнати наказ №199 від 02.03.2016 недійсним, комісію, створену обласним управлінням охорони здоров"я на підставі наказу від 02.03.2016 №199 незаконною, такою, що не мала повноважень для розгляду скарг його родини;

- зобов"язати керівництво обласного управління охорони здоров"я відмінити рішення даної комісії, як незаконне і заборони надалі використовувати дане рішення, посилатися на нього в своїх відповідях;

- зобов"язати обласне управління охорони здоров"я довести до відома тих, кому направлялися копії протоколу даної комісії, інформацію про те, що рішення даної комісії є протизаконним та неправомірним, також як і сама комісія;

- зобов"язати обласне управління охорони здоров"я провести переатестацію лікарів нейрохірургічного відділення "Обласної клінічної лікарні ім.О.Ф.Гербачевського" ОСОБА_6 та ОСОБА_7 та відсторонити їх від лікарської практики на час проведення кримінального провадження відкритого по його заяві, а також на час розгляду його судових позовів по факту нанесення даними особами значної шкоди його здоров"ю;

- стягнути з Управління охорони здоров'я Житомирської обласної державної адміністрації моральну шкоду та шкоду, завдану його здоров"ю, честі та гідності в розмірі 1000000 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що неодноразово звертався із зверненнями до керівництва Управління охорони здоров'я Житомирської обласної державної адміністрації та зі скаргами на дії медиків, однак управління проігнорувало його звернення. Ні на одне зі звернень не отримав відповіді, тому вважає це неповагою до нього як до громадянина України. Зазначає, що за вказівкою МОЗ наказом обласного управління охорони здоров"я №199 від 02.03.2016 було створено незаконну комісію по розгляду його скарг до Народного депутата Веселової Н.В. та уповноваженого Президента з прав людей з інвалідністю Сушкевича В.М. Вважає таку комісію незаконною, такою, що не мала повноважень для розгляду скарг його родини, а відповідно і рішення прийняте нею також незаконним. Вказав, що дії управління нанесли серйозну шкоду його здоров'ю, честі та гідності у зв'язку з чим для захисту своїх справ звернувся до суду.

В судовому засіданні позивач позов підтримав, просив задовольнити його у повному обсязі.

Представники відповідача в судовому засіданні проти позову заперечували. Пояснили, що всі звернення позивача були розглянуті належним чином в межах повноважень Управління з наданням йому відповідей. Крім того, зміст наданих відповідей свідчить, що були вжиті відповідні заходи для усунення порушення його прав. Стосовно вимоги про відшкодування моральної шкоди вказали, що позивач не надав жодного доказу на підтвердження факту заподіяння йому моральної шкоди у вигляді будь - яких моральних страждань, а також відсутній будь - який зв'язок між нібито бездіяльністю відповідача та станом як морального, так і фізичного здоров'я ОСОБА_2. На підставі зазначеного вважають позовні вимоги необґрунтованими та такими що не підлягають задоволенню.

Заслухавши пояснення позивача та представників відповідача, суд дійшов висновку, що у задоволенні позову слід відмовити, з огляду на таке.

З матеріалів справи вбачається, що 12.09.2016 ОСОБА_2 звернувся до начальника Управління охорони здоров"я Житомирської обласної державної адміністрації із заявою щодо надання висновку та рекомендації з приводу операції, проведеної йому 27.07.2016.(а.с.7)

20.09.2016 позивач звернувся на урядову гарячу лінію із скаргою, адресованою в.о. міністра охорони здоров'я України Супрун У.Н., щодо направлення комісії Міністерства охорони здоров'я в Управління охорони здоров'я Житомирської облдержадміністрації для об'єктивного розгляду ситуації, що склалася по відношенню медицини м.Житомира до нього. (а.с.20)

16.10.2016 позивач звернувся на урядову гарячу лінію із скаргою, адресованою Прем'єр-міністру України Гройсману В.Б. стосовно направлення його на лікування за кордон та направлення комісії Міністерства охорони здоров'я в Управління охорони здоров'я Житомирської облдержадміністрації для об'єктивного розгляду його скарги. (а.с.21)

01.11.2016 ОСОБА_2 звернувся до начальника Управління охорони здоров'я Житомирської обласної державної адміністрації з письмовим зверненням, в якому просив знайти можливість відправити його до Києва в Інститут нейрохірургії на консультативне обстеження за рахунок бюджету, на транспорті обласного Управління охорони здоров'я. (а.с.8)

23.11.2016 позивач звернувся на урядову гарячу лінію із скаргою , адресовану Прем'єр-міністру України Гройсману В.Б. , на медицину м.Житомира та обласне управління охорони здоров'я, з приводу організації прийому пацієнтів. (а.с.22)

Також, з матеріалів справи вбачається, що 19.11.2015 позивач звернувся на урядову гарячу лінію із заявою, адресованою народному депутату України Веселовій Н.В. стосовно надання належної медичної допомоги членам його родини, встановлення групи інвалідності гр. ОСОБА_1, а також корупції в діях керівництва закладів охорони здоров'я Житомирської області. (а.с.81)

З листа МОЗ України від 17.12.2015 адресованому Голові комітету ВР України з питань охорони здоров'я Богомолець О.В. вбачається, що МОЗ доручило Управлінню охорони здоров'я Житомирської ОДА розглянути порушені у зверненні питання та вжити відповідних заходів. (а.с.7)

02.03.2016, з метою розгляду звернення до народного депутата України Веселової Н.В. та листа Міністерства охорони здоров'я ОСОБА_2, Департаментом охорони здоров'я ЖОДА видано наказ №199, яким наказано створити комісію спеціалістів Управління охорони здоров'я та засідання провести у присутності скаржника.

На комісії відбувся розгляд звернення ОСОБА_2 до народного депутата України Веселової Н.В. та уповноваженого Президента України з прав людей з інвалідністю Сушкевича В.М., у присутності самого ОСОБА_2 та результат розгляду звернення викладено у протоколі. (а.с.82-84).

Позивач, вважаючи, що Управлінням проігноровано його скарги та вважаючи наказ №199 від 02.03.2016, створений на підставі нього та склад комісії незаконним, звернувся до суду.

Відповідно до ст. 40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов'язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Питання практичної реалізації громадянами України наданого їм статтею 40 Конституції України права регламентовано Законом України "Про звернення громадян" від 02.10.1996 №393/96-ВР (зі змінами та доповненнями) (далі - Закон №393).

Преамбулою Закону N393 передбачено, що цей Закон регулює питання практичної реалізації громадянами України наданого їм Конституцією України права вносити в органи державної влади, об'єднання громадян відповідно до їх статуту пропозиції про поліпшення їх діяльності, викривати недоліки в роботі, оскаржувати дії посадових осіб, державних і громадських органів. Закон забезпечує громадянам України можливості для участі в управлінні державними і громадськими справами, для впливу на поліпшення роботи органів державної влади і місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, для відстоювання своїх прав і законних інтересів та відновлення їх у разі порушення.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про звернення громадян" громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об'єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов'язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

Статтею 3 вказаного Закону роз'яснено, що під зверненнями громадян слід розуміти викладені в письмовій або усній формі пропозиції (зауваження), заяви (клопотання) і скарги. Даною статтею також надано тлумачення зазначених термінів.

Пропозиція (зауваження) - звернення громадян, де висловлюються порада, рекомендація щодо діяльності органів державної влади і місцевого самоврядування, депутатів усіх рівнів, посадових осіб, а також висловлюються думки щодо врегулювання суспільних відносин та умов життя громадян, вдосконалення правової основи державного і громадського життя, соціально-культурної та інших сфер діяльності держави і суспільства.

Заява (клопотання) - звернення громадян із проханням про сприяння реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством їх прав та інтересів або повідомлення про порушення чинного законодавства чи недоліки в діяльності підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, народних депутатів України, депутатів місцевих рад, посадових осіб, а також висловлення думки щодо поліпшення їх діяльності. Клопотання - письмове звернення з проханням про визнання за особою відповідного статусу, прав чи свобод тощо.

Скарга - звернення з вимогою про поновлення прав і захист законних інтересів громадян, порушених діями (бездіяльністю), рішеннями державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, об'єднань громадян, посадових осіб.

Частиною 1 ст. 5 Закону № 393 передбачено, що звернення адресуються органам державної влади і місцевого самоврядування, підприємствам, установам, організаціям незалежно від форм власності, об'єднанням громадян або посадовим особам, до повноважень яких належить вирішення порушених у зверненнях питань.

Згідно частини 1 статті 14 Закону № 393 органи державної влади і місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, об'єднання громадян, посадові особи зобов'язані розглянути пропозиції (зауваження) та повідомити громадянина про результати розгляду.

За змістом ч. 1 ст. 15 Закону № 393 органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об'єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов'язані об'єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань).

Згідно ст.19 Закону органи державної влади і місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, об'єднання громадян, засоби масової інформації, їх керівники та інші посадові особи в межах своїх повноважень зобов'язані: об'єктивно, всебічно і вчасно перевіряти заяви чи скарги; у разі прийняття рішення про обмеження доступу громадянина до відповідної інформації при розгляді заяви чи скарги скласти про це мотивовану постанову; на прохання громадянина запрошувати його на засідання відповідного органу, що розглядає його заяву чи скаргу; відміняти або змінювати оскаржувані рішення у випадках, передбачених законодавством України, якщо вони не відповідають закону або іншим нормативним актам, невідкладно вживати заходів до припинення неправомірних дій, виявляти, усувати причини та умови, які сприяли порушенням; забезпечувати поновлення порушених прав, реальне виконання прийнятих у зв'язку з заявою чи скаргою рішень; письмово повідомляти громадянина про результати перевірки заяви чи скарги і суть прийнятого рішення; вживати заходів щодо відшкодування у встановленому законом порядку матеріальних збитків, якщо їх було завдано громадянину в результаті ущемлення його прав чи законних інтересів, вирішувати питання про відповідальність осіб, з вини яких було допущено порушення, а також на прохання громадянина не пізніш як у місячний термін довести прийняте рішення до відома органу місцевого самоврядування, трудового колективу чи об'єднання громадян за місцем проживання громадянина; у разі визнання заяви чи скарги необґрунтованою роз'яснити порядок оскарження прийнятого за нею рішення; інформувати населення про хід цієї роботи, не допускати безпідставної передачі розгляду заяв чи скарг іншим органам; особисто організовувати та перевіряти стан розгляду заяв чи скарг громадян, вживати заходів до усунення причин, що їх породжують, систематично аналізувати та інформувати населення про хід цієї роботи.

Відповідно до ст.20 Закону № 393 звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п'ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п'яти днів.

Отже, розгляд і вирішення звернень громадян передбачає вчинення відповідних дій щодо опрацювання та з'ясування змісту звернення, підготовку відповіді на нього, реєстрацію відповіді у відповідному журналі і безпосередньо надіслання відповіді адресату в межах строку, передбаченого законодавством.

З аналізу вищенаведених норм вбачається, що заяви (клопотання) громадян, розглядаються і вирішуються по суті у місячний термін з наданням заявнику письмової відповіді про результати розгляду звернення, окрім тих, які не потребують додаткового вивчення, для яких законом встановлений строк розгляду - невідкладно, але не пізніше п'ятнадцяти днів від дня їх отримання.

Відповідно до п.14,15 Положення про Управління охорони здоров"я Житомирської обласної державної адміністрації, затвердженого розпорядженням голови Житомирської обласної державної адміністрації від 03.08.2015 №229, Управління охорони здоров"я Житомирської обласної державної адміністрації є структурним підрозділом Житомирської обласної державної адміністрації, підзвітне та підконтрольне голові Житомирської облдержадміністрації та Міністерству охорони здоров"я.

Відповідно до п.14 Положення Управління охорони здоров"я Житомирської обласної державної адміністрації забезпечує у визначений законом строк розгляд звернень громадян та їх об"єднань, уживає заходів до усунення причин , що породжують скарги громадян про порушення їх прав і законних інтересів, здійснює контроль за цією роботою у закладах охорони здоров"я.

Відповідно до ч. 2 ст. 7 Закону України "Про звернення громадян" якщо питання, порушені в одержаному органом державної влади, місцевого самоврядування, підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, об'єднаннями громадян або посадовими особами звернення, не входять до їх повноважень, воно в термін не більше п'яти днів пересилається ними за належністю відповідному органу чи посадовій особі, про що повідомляється громадянину, який подав звернення. У разі, якщо звернення не містить даних, необхідних для прийняття обґрунтованого рішення органом чи посадовою особою, воно в той же термін повертається громадянину з відповідними роз'ясненнями.

З матеріалів справи вбачається, що 12.09.2016 ОСОБА_2 звернувся до начальника Управління охорони здоров"я Житомирської обласної державної адміністрації із заявою щодо надання висновку та рекомендації з приводу операції, проведеної йому 27.07.2016.(а.с.7)

При цьому, в ході розгляду справи встановлено, що сама операція, з приводу якої звернувся позивач, була проведена в Комунальною установою "Обласна клінічна лікарня ім. О.Ф. Гербачевського" Житомирської обласної ради.

Тому, дане звернення Управлінням було направлено для розгляду до КУ "Обласна клінічна лікарня ім. О.Ф. Гербачевського" Житомирської ОР.

З матеріалів справи вбачається, що листом від 23.09.2016 №01/2708 головного лікаря КУ "Обласної клінічної лікарні ім. О.Ф. Гербачевського" Житомирської ОР, у відповідь на звернення ОСОБА_2 від 12.09.2016, останньому запропоновано надати МРТ та рентген знімки до та після оперативного втручання та висновки спеціалістів, для надання об"єктивної відповіді. (а.с.47)

Також Управлінню охорони здоров'я Житомирської ОДА листом від 23.09.2016 лікарня повідомила про результати розгляду звернення ОСОБА_2 (а.с.46)

Відповідь на дане звернення позивачем отримано, що в судовому засіданні ним не заперечувалося. Однак позивач вказав, що не отримав письмового висновку лікарів по результатам проведеної йому операції, тобто тієї інформації, яку він запитував.

Щодо даних доводів позивача, суд зазначає таке.

Як пояснили в судовому засіданні представники відповідача такий висновок лікарями може бути наданий виключно за умови, коли позивачем будуть надані для огляду і відповідного дослідження оригінали висновку МРТ та рентген знімків, про що позивачу було повідомлено. Однак, позивач відмовився надавати оригінали необхідних документів, а направив на електронну адресу лікарні лише їх сканкопії, які не дають можливості зробити відповідних медичних висновків. Тобто, у лікарів була відсутня об'єктивна можливість надати інформацію, яку запитував позивач.

При цьому в судовому засіданні позивач не заперечував тієї обставини, що оригіналів висновку МРТ та рентген знімків лікарні на її запит він не надавав.

Таким чином, суд приходить до висновку, що відповідь позивачу на його звернення від 12.09.2016 щодо надання письмового висновку та рекомендацій відносно операції, яка йому була проведена, надана в межах повноважень та обґрунтовано, тобто з урахуванням наявної у відповідача інформації.

Що стосується звернення від 01.11.2016 про направлення позивача на медичну консультації до Інституту нейрохірургії в м.Київ на автомобілі Управління за рахунок бюджетних коштів.

Як пояснили в судовому засіданні представники відповідача та вбачається з матеріалів справи, за дорученням Управління розгляд даного звернення було проведено КУ "Обласна клінічна лікарня ім. О.Ф. Гербачевського" Житомирської ОР. Крім того, пояснили, що відповідний автомобіль для транспортування пацієнтів за рахунок бюджетних коштів Управлінням може бути наданий лише на вимогу лікувальних закладів області та за наявності відповідного направлення пацієнта на медичне лікування чи обстеження.

Так, як вбачається з матеріалів справи, наказом Управління охорони здоров'я Житомирської ОДА від 29.12.2015 № 1526 встановлено порядок роботи та використання спеціальних та спеціалізованих транспортних засобів КУ "Автобаза санітарного транспорту обласних лікувально-профілактичних закладів" Житомирської обласної ради (а.с. 102-105).

Зокрема, пп.5.4 п.5 вказаного наказу передбачено, що керівники закладів охорони здоров'я, які обслуговуються спеціальними та спеціалізованими транспортними засобами КУ "Автобаза санітарного транспорту обласних лікувально-профілактичних закладів" Житомирської обласної ради, зобов"язані виїзди в райони області, а також виїзди за межі області, транспортними засобами здійснювати за погодженням з Управлінням охорони здоров"я облдержадміністрації. Крім того, пп.5.5 п.5 даного наказу керівників закладів охорони здоров'я зобов'язано при виробничій необхідності виділення додаткових спеціальних та спеціалізованих транспортних засобів подавати обґрунтовані письмові заявки в КУ "Автобаза санітарного транспорту обласних лікувально-профілактичних закладів" Житомирської обласної ради.

Так, у матеріалах справи міститься лист в.о.головного лікаря КУ "Обласної клінічної лікарні ім. О.Ф. Гербачевського" Житомирської ОР від 09.11.2016 №01-311, адресований ОСОБА_2, в якому у відповідь на звернення останнього, запропоновано прибути до консультативно-діагностичної поліклініки обласної клінічної лікарні для комісійного огляду спеціалістів та вирішення питання про необхідне подальше лікування. (а.с.55)

Про розгляд звернення позивача від 01.11.2016 свідчить також лист головного лікаря КУ "Обласної клінічної лікарні ім. О.Ф. Гербачевського" від 09.11.2016 адресований начальнику Управління охорони здоров"я Житомирської ОДА, в якому останнього повідомлено про результат розгляду звернення ОСОБА_2 (а.с.54)

В судовому засіданні представники відповідача пояснили, що ОСОБА_2 не звертався до КУ "Обласна клінічна лікарня ім. О.Ф. Гербачевського" Житомирської ОР для комісійного огляду спеціалістів та вирішення питання про необхідне подальше лікування, а відповідно і для отримання направлення для подальшого обстеження в Інституті нейрохірургії в м.Києві, тому від лікувального закладу відповідна заявка на виділення автомобіля для ОСОБА_2 не надходила. Тобто, в Управління була відсутня підстава для виділення такого автомобіля для транспортування позивача в м.Київ за кошти обласного бюджету.

При цьому суд звертає увагу, що позивачем в судовому засіданні не заперечувався той факт, що він не звертався до КУ "Обласна клінічна лікарня ім. О.Ф. Гербачевського" Житомирської ОР для комісійного огляду спеціалістів та за отриманням відповідного направлення на подальше обстеження в Інституті нейрохірургії.

Таким чином, суд вважає, що звернення позивача від 01.11.2016 року відповідачем було розглянуто в межах повноважень, у спосіб, передбачений законом, та з урахуванням всіх обставин.

Що стосується розгляду скарги від 16.10.2016.

Як вбачається з матеріалів справи 16.10.2016 позивач звернувся на урядову гарячу лінію із скаргою в електронному вигляді, адресованою Прем'єр-міністру України Гройсману В.Б. стосовно направлення його на лікування за кордон та направлення комісії Міністерства охорони здоров'я в Управління охорони здоров'я Житомирської облдержадміністрації для об'єктивного розгляду його скарги. (а.с.21)

Як пояснили в судовому засіданні представники відповідача порядок направлення громадян на лікування за кордон визначений Положенням про порядок направлення громадян на лікування за кордон, затверджене Постановою Кабінету Міністрів України №991 від 08.12.1995 та наказом Міністерства охорони здоров'я № 307 від 06.06.2008.

Зокрема, п.1 даного Положення передбачено, що питання направлення громадян на лікування за кордон порушують обласні, центральні районні (міські) лікарні, які надсилають до МОЗ Автономної Республіки Крим, управлінь (відділів) охорони здоров'я обласних, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій детальний витяг з історії хвороби, надрукований у двох примірниках, обґрунтування доцільності лікування за кордоном, а також довідки про склад сім'ї хворого. Зазначені органи охорони здоров'я у разі визнання ними необхідності такого лікування надсилають ці документи МОЗ України або видають їх хворому (чи за його дорученням - іншій особі) для подання цьому Міністерству.

Згідно п.2 Положення рішення про доцільність лікування за кордоном приймається Комісією з питань направлення на лікування за кордон (далі - Комісія) на підставі висновку головного спеціаліста відповідного профілю МОЗ. Обов'язковою умовою прийняття Комісією позитивного рішення повинне бути складене головним спеціалістом відповідного профілю МОЗ обґрунтування щодо неможливості ефективного лікування хворого в Україні та підтвердження медичним закладом зарубіжної країни можливості надання відповідної спеціалізованої допомоги.

На підставі рішення Комісії видається відповідний наказ МОЗ.

Відповідно до п.3 Наказу Міністерства охорони здоров"я "Про забезпечення порядку направлення громадян на лікування за кордон" від 06.06.2008 №307 головним позаштатним спеціалістам МОЗ України наказано, при наданні висновку про необхідність направлення хворого на лікування за кордон обґрунтовувати причину направлення та конкретно вказувати рекомендовані зарубіжні клініки.

Отже для направлення пацієнта за кордон необхідний відповідний висновок уповноваженого органу.

Тому, з метою дотримання відповідних процедур для вирішення поставленого у звернення позивача питання, дане звернення було спрямоване до Управління охорони здоров'я Житомирської ОДА, яким доручено розглянути заяву ОСОБА_2 КУ "Обласна клінічна лікарня ім. О.Ф. Гербачевського" Житомирської ОР.

Також з матеріалів справи вбачається, що на дане звернення позивачу була надана відповідь КУ "Обласна клінічна лікарня ім. О.Ф. Гербачевського" Житомирської ОР від 18.11.2016 №01/3200, у якій запропоновано позивачу з"явитись до обласного позаштатного нейрохірурга для вирішення питання направлення на лікування за кордон. Про розгляд даного звернення було проінформовано начальника Управління охорони здоров"я Житомирської ОДА. (а.с.69-70)

Як пояснили в судовому засіданні представники відповідача, позивач не звертався до обласного позаштатного нейрохірурга, що ним не заперечується, а отже в як в Управління так і у КУ "Обласна клінічна лікарня ім. О.Ф. Гербачевського" Житомирської ОР були відсутні підстави для порушення питання про направлення ОСОБА_2 на лікування за кордон. Що стосується направлення комісії для перевірки діяльності Управління охорони здоров'я Житомирської ОДА, пояснили, що дане питання не входить до повноважень Управління.

При цьому слід зазначити, що з матеріалів справи вбачається, що Управлінням охорони здоров"я ЖОДА 05.12.2016 видано направлення до Головного позаштатного нейрохірурга МОЗ України, академіка НАМН, професора Педаченка Є.Г. щодо консультації ОСОБА_2 для вирішення питання направлення його на лікування за кордон.(а.с.114)

При цьому таке направлення було надіслано позивачу та отримане ним, що й самим позивачем в судовому засіданні не заперечувалось.

Крім цього, позивачем не заперечувався факт не звернення його по даному направленню до відповідних закладів охорони здоров'я.

З огляду на що, суд вважає, що у даному випадку у діях відповідача відсутні порушення закону, а отже заява позивача Управлінням розглянута в межах повноважень та у спосіб, передбачений законом.

Що стосується зобов"язання розглянути звернення від 20.09.2016 та 23.11.2016.

Як вбачається з матеріалів справи, 20.09.2016 позивач звернувся на урядову гарячу лінію із скаргою в електронному вигляді, адресованою в.о. Міністра охорони здоров"я України Супрун У.Н., щодо направлення комісії Міністерства охорони здоров"я в Управління охорони здоров'я Житомирської облдержадміністрації для об'єктивного розгляду ситуації, що склалася по відношенню медицини м.Житомира до нього.

23.11.2016 позивач звернувся на урядову гарячу лінію із скаргою, адресованою Прем'єр-міністру України Гройсману В.Б., на медицину м.Житомира та обласне управління охорони здоров'я, з приводу організації прийому пацієнтів. (а.с.22)

Відповідно до п.16,17 Положення про Міністерство охорони здоров'я, затверджено Указом Президента України від 13 квітня 2011 року № 467/2011 МОЗ України здійснює свої повноваження безпосередньо, а також через структурні підрозділи з питань охорони здоров'я місцевих державних адміністрацій.

Водночас, відповідно до ч.1 ст.16 Закону скарга на дії чи рішення органу державної влади, органу місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, об'єднання громадян, засобів масової інформації, посадової особи подається у порядку підлеглості вищому органу або посадовій особі.

Згідно ст.7 Закону забороняється направляти скарги громадян для розгляду тим органам або посадовим особам, дії чи рішення яких оскаржуються.

Отже, Управлінні охорони здоров"я Житомирської облдержадміністрації не було уповноважене розглядати згадані звернення ОСОБА_2, оскільки заявник оскаржував його дії, що суперечить вимогам Закону України "Про звернення громадян".

Про дані обставини позивача та Медичний департамент МОЗ України було повідомлено листом від 07.12.2016 №Б-2905.(а.с.24)

Тобто, виходячи з аналізу норм чинного законодавства, суд зазначає, що оскільки розгляд питання щодо направлення комісії Міністерства охорони здоров"я та скарги на медицину м.Житомира не належить до повноважень останнього, тому вимоги позивача щодо зобов"язання Управління охорони здоров"я розглянути його зведення з даного приводу є безпідставними.

З огляду на викладене, суд вважає, що розгляд звернень, скарг позивача відбувся у передбаченому законом порядку, порушень в ході розгляду справи якого, судом не встановлено.

Що стосується вимог позивача щодо зобов"язання відповідача розглянути скарги за його участі суд зазначає таке.

Відповідно до п.4 ст.18 Закону громадянин, який звернувся із заявою чи скаргою до органів державної влади, місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об'єднань громадян, засобів масової інформації, посадових осіб, має право бути присутнім при розгляді заяви чи скарги.

Відповідно до ст. 19 Закону України "Про звернення громадян" органи державної влади і місцевого самоврядування , підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, об'єднання громадян, засоби масової інформації, їх керівники та інші посадові особи в межах своїх повноважень зобов'язані на прохання громадянина запрошувати його на засідання відповідного органу, що розглядає його заяву чи скаргу.

Однак, як вбачається із зазначених заяв, позивач не звертався до відповідача з проханням бути присутнім при розгляді його скарг чи звернень, а отже у відповідача був відсутній обов'язок запрошувати позивача на їх розгляд.

Враховуючи викладене, суд вважає, що вимоги позивача з даного приводу є безпідставними.

Що стосується позовних вимог щодо визнання недійсним наказу №199 від 02.03.2016, комісії, створеної обласним управлінням охорони здоров"я на підставі наказу та зобов"язання відмінити рішення комісії.

З матеріалів справи вбачається, що 19.11.2015 позивач звернувся на урядову гарячу лінію із заявою, яка адресована Народному депутату України Веселовій Н.В., стосовно надання належної медичної допомоги членам його родини, встановлення групи інвалідності гр. ОСОБА_1, а також корупції в діях керівництва закладів охорони здоров"я Житомирської області.

З листа МОЗ України від 17.12.2015 адресованому Голові комітету ВР України з питань охорони здоров'я Богомолець О.В. вбачається, що МОЗ доручило Управлінню охорони здоров"я Житомирської ОДА розглянути порушені у зверненні питання та вжити відповідних заходів. (а.с.7)

02.03.2016, з метою розгляду звернення до Народного депутата України Веселової Н.В. та на виконання листа Міністерства охорони здоров"я від 17.12.2015, Департаментом охорони здоров"я ЖОДА видано наказ №199, яким наказано створити комісію спеціалістів управління охорони здоров"я та засідання провести у присутності скаржника.(а.с.79-81)

Комісію створено у складі 7-ми спеціалістів.

Як зазначалося вище, відповідно до п.14 Положення Управління охорони здоров"я Житомирської обласної державної адміністрації підзвітне та підконтрольне голові Житомирської облдержадміністрації та Міністерству охорони здоров"я.

Частиною 1 ст. 6 Кодексу адміністративного судочинства України, встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Неодмінною ознакою порушення права особи є зміна стану її суб'єктивних прав та обов'язків, тобто припинення чи неможливість реалізації її права та/або виникнення додаткового обов'язку.

Отже, рішення, дія чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень є такими, що порушують права і свободи особи в тому разі, якщо, по-перше, такі рішення, дія чи бездіяльність прийняті владним суб'єктом поза межами визначеної законом компетенції, а по-друге, оспорюванні рішення, дія чи бездіяльність є юридично значимими, тобто такими, що мають безпосередній вплив на суб'єктивні права та обов'язки особи шляхом позбавлення можливості реалізувати належне цій особі право або шляхом покладення на цю особу будь-якого обов'язку.

В контексті наведеного суд відмічає, що оскаржуваний наказ не є таким, що порушує права позивача та інтереси шляхом обмежень у реалізації його прав чи безпідставного покладення на нього необґрунтованих обов'язків та не призведе до поновлення порушеного права позивача, оскільки такий наказ вичерпав свою дію фактом його виконання.

Враховуючи те, що спірний наказ ніяким чином не впливає на права та обов"язки позивача, суд вважає, що підстави для його скасування відсутні, а вимоги з даного приводу безпідставними.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що на засіданні комісії відбувся розгляд звернення ОСОБА_2 до Народного депутата України Веселової Н.В. та Уповноваженого Президента України з прав людей з інвалідністю Сушкевича В.М., у присутності самого ОСОБА_2 , за результатами чого складено протокол. (а.с.82-84).

Суд відхиляє доводи позивача стосовно того, що на засідання комісії прибули не всі її учасники, оскільки це не вплинуло на сам порядок розгляду його звернення та на результати його розгляду.

Зі змісту протоколу вбачається, що комісією були розглянуті всі питання, викладені у зверненні ОСОБА_2, та в межах компетенції надано вичерпні та зрозумілі відповіді. Водночас стосовно тих питань, що не належать до компетенції Управління, комісією також було надано роз"яснення позивачу, що зафіксовано у протоколі.

При цьому, суд зазначає, що висновки, складені у протоколі за результатами розгляду звернення позивача не є рішенням суб"єкта владних повноважень у розумінні вимог чинного законодавства.

Суд відмічає, що в згаданому протоколі засідання комісії лише зафіксовано хід такого засідання та його висновки носять виключно рекомендаційних характер.

Враховуючи викладене, вимоги позивача з даного приводу суд вважає необґрунтованими, безпідставними та надуманими.

Таким чином, суд приходить до висновку, що в ході розгляду справи не знайшов свого підтвердження факт порушення відповідачем прав позивача, з огляду на що доводи позивача з даного приводу є безпідставними.

Що стосується вимоги про стягнення відповідача моральної шкоди у розмірі 1000 000 грн.

За правилами ст. 23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає:1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Тобто, право на відшкодування моральної шкоди знаходиться у прямому причинно-наслідковому зв"язку із встановленням факту вини з боку особи чи органу, які порушили права позивача.

Разом з тим, судом не встановлено порушення відповідачем прав позивача. Крім того, позивачем не доведено належним доказами заподіяння відповідачем йому душевних страждань.

З огляду на що суд вважає цю позну вимогу також безпідставною.

Що стосується позовної вимоги про зобов"язання відповідача провести переатестацію лікарів нейрохірургічного відділення "Обласної клінічної лікарні ім.О.Ф.Гербачевського" ОСОБА_6 та ОСОБА_7 та відсторонити їх від лікарської практики на час проведення кримінального провадження відкритого по його заяві, а також на час розгляду його судових позовів по факту нанесення даними особами значної шкоди його здоров"ю, то суд вважає, що вирішення даного питання є правом, а не обов"язком управління та відноситься виключно до його повноважень, тобто є дискреційними повноваженнями.

Згідно з Рекомендації № R (80) 2 комітету Міністрів державам-членам стосовно реалізації адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів Ради Європи 11 травня 1980 року на 316-й нараді заступників міністрів, під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Тобто, під дискреційним повноваженням розуміють таке повноваження, яке надає певний ступінь свободи адміністративному органу при прийняті рішення, тобто, коли у межах, які визначені Законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибрати один з кількох варіантів рішення.

Таким чином, суд не може втрутитись у внутрішню компетенцію відповідача та зобов'язувати його до вчинення відповідних дій, а отже ці вимоги позивача є безпідставними.

У відповідності до частин 1-2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Суд вважає, що відповідачем в ході розгляду справи, як суб'єктом владних повноважень, доведено належними та допустимими доказами правомірність своїх дій.

Водночас, доводи та докази подані позивачем, не підтверджують обставини, на які він посилається в обґрунтування позовних вимог та були спростовані відповідем.

З огляду на зазначене, суд дійшов висновку, що викладені у позовній заяві вимоги є не обґрунтованими, а тому не підлягають задоволенню.

Керуючись статтями 86,94,158-162,186,254 Кодексу адміністративного судочинства України,

постановив:

В задоволенні позову відмовити.

Постанова набирає законної сили у строк та у порядку, що визначені статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України, і може бути оскаржена до Житомирського апеляційного адміністративного суду через Житомирський окружний адміністративний суд у порядку, визначеному статтею 186 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя О.В. Капинос

Повний текст постанови виготовлено: 29 березня 2017 р.