Справа № 522/3852/17
Суддя: Домусчі Л. В.
Дата ухвалення: 2017-03-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 522/3852/17
Провадження № 2-а/522/1241/17
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
21 березня 2017 року суддя Приморського районного суду м. Одеси Домусчі Л.В., розглянувши у порядку скороченого провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Приморському районі м. Одеси про визнання дій неправомірними та зобовязання вчинити певні дії,
Позивачка ОСОБА_2 звернулася до суду з вказаним позовом і просить визнати протиправним рішення Управління Пенсійного фонду України в Приморському районі м. Одеси від 11.01.2017 року щодо відмови у проведені перерахунку призначеної їй пенсії у зв'язку з втратою годувальника відповідно до ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 р. № 1789-ХІІ у редакції ЗУ від 08.07.2011 р. № 3668-VІ (у редакції, що діяла на час призначення пенсії) у розмірі 60 відсотків від суми місячної ( чинної) заробітної плати, зазначеної у довідці прокуратури Рівненської області, скасувати рішення органу пенсійного фонду від 01.02.2017 року №18; зобов'язати провести такий перерахунок та виплатити з 01.01.2016 року пенсію по втраті годувальника без обмежень максимального розміру.
Вимоги обґрунтовує тим, що вона отримує пенсію у зв'язку з втратою годувальника з 2007 року відповідно до ст. 50-1 ЗУ Про прокуратуру від 05.11.1991 року № 1789-ХІІ. ЇЇ чоловік ОСОБА_3 працював в органах прокуратури Рівненської області на посаді старшого помічника прокурора району та набув право на пенсію за вислугою років, у зв'язку з цим пенсію йому було призначено відповідно до ст. 50-1 ЗУ Про прокуратуру від 05.11.1991 року № 1789-ХІІ. Після смерті чоловіка їй відповідно до ч. 16 ст. 50-1 ЗУ Про прокуратуру було призначено пенсію у зв'язку з втратою годувальника у розмірі 60 % середнього місячного заробітку за посадою, яку займав ОСОБА_3 на час виходу на пенсію. 30.01.2017 р. позивачка звернулася до відповідача із заявою про проведення з 01.01.2016 року перерахунку розміру її пенсії у зв'язку з підвищенням розміру посадових окладів працівників прокуратури. До свого звернення додала відповідну довідку про заробітну плату. Відповідач листом відмовив у здійсненні такого перерахунку. Вважає такі дії протиправними, оскільки при перерахунку пенсії працівникам прокуратури має застосовуватися норма, що визначає розмір пенсії у відсотках, яка діяла на момент призначення пенсії, а тому внесені Законом України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» № 3668-УІ зміни до статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» №1789-ХІІ щодо розміру пенсії у відсотках стосуються порядку призначення пенсії прокурорам і слідчим у разі реалізації ними права на пенсійне забезпечення, а не перерахунку вже призначеної пенсії, що і змусило звернутись з позовом до суду.
Ухвалою суду від 28.02.2017 року було відкрито скорочене провадження у справі.
До суду 16.03.2017 року надійшли письмові заперечення управління ПФУ в Приморському районі м. Одеси, згідно яких позовні вимоги ОСОБА_2 не визнали та вважають такими, що задоволенню не підлягають. У запереченнях відповідача зазначено, що рішення органу пенсійного фонду є правомірним, оскільки на теперішній час перерахунок призначених пенсій працівникам прокуратури не передбачено, при цьому відмова у такому перерахунку пенсії позивача не призвели до зменшення розміру її пенсії, яку вона отримувала до цього, а тому не є звуженням обсягу вже набутих нею прав та/або позбавлення її права на соціальне забезпечення.
Суддя, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного.
З матеріалів справи вбачається, що чоловік позивачки ОСОБА_1 ОСОБА_3 працював в органах прокуратури Рівненської області на посаді старшого прокурора прокуратури району та з 1996 року перебував на обліку в УПФУ в Приморському районі м. Одеси як отримувач пенсії, призначеної відповідно до ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» у розмірі 90% з середнього заробітку старшого прокурора району Рівненської області.
Після смерті ОСОБА_3 відповідно до ч. 16 ст. 50-1 ЗУ Про прокуратуру ОСОБА_1 було призначено пенсію у зв'язку з втратою годувальника у розмірі 60 % середнього місячного заробітку за посадою, яку займав ОСОБА_3 на час виходу на пенсію (посвідчення серії С №155016 від 28.12.2006 року).
При зверненні 30.01.2017 року до УПФ України в Приморському районі м. Одеси із заявою про перерахунок пенсії відповідно до ст.50-1 Закону України «Про прокуратуру» у звязку з підвищенням розміру посадових окладів працівників прокуратури, отримала рішення №18 про відмову у проведенні такого перерахунку.
У згаданому рішенні від 01.02.2017 року УПФ в Приморському районі м. Одеси зазначило, що Законом України «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» від 28.12.2014 року №76-VІІІ внесено змін до ст.. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» та ч.18 викладено у новій редакції. Також, положення ч.18 вищевказаної статті втратили чинність з набрання чинності Законом №1697- VІІ, а саме, з 15.07.2015 року. Тобто на час підвищення посадових окладів працівникам прокуратури постановою КМУ №1013 від 09.12.2015 року та на час звернення за перерахунком пенсії на підставі ч.18 ст. 50-1 Закону «Про прокуратуру» №1789-ХІІ, зазначена норма втратила чинність. Згідно з ч.20 ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» №1697 умови та порядок перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури визначаються КМУ, а останнім не визначено такого перерахунку, тому підстав для проведення перерахунку призначеної пенсії відсутні.
Вимогами ч.1 ст.2 КАС України передбачено, що завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.
Керуючись положеннями вищевказаних законів, Кодексом та контекстом Конституції України можна зробити висновок, що однією з найважливіших тенденцій розвитку сучасного законодавства України є розширення сфери судового захисту, в тому числі судового контролю за правомірністю і обґрунтованістю рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень.
Згідно до вимог ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ст.50-1 Закону України «Про прокуратуру» №1789-ХП , яка була чинною на час призначення позивачу пенсії, Членам сімей прокурора або слідчого (батькам, дружині, чоловіку, дітям, які не досягли 18 років або старшим цього віку, якщо вони стали інвалідами до досягнення ними 18 років, а тим, які навчаються, - до закінчення навчальних закладів, але не довше ніж до досягнення ними 23-річного віку), які були на його утриманні на момент смерті, призначається пенсія на випадок втрати годувальника, за наявності у нього стажу роботи в органах прокуратури не менше 10 років, у розмірі 60 відсотків від середньомісячного (чинного) заробітку на одного члена сім'ї, 80 відсотків - на двох і більше членів сім'ї.
Частиною 13 ст.50-1 Закону України «Про прокуратуру» №1789-ХП передбачено, що держава взяла на себе обов'язок забезпечити не лише нарахування але й перерахунок пенсії працівникам прокуратури виходячи з розміру місячного заробітку за відповідною посадою, з якої особа вийшла на пенсію, станом на час звернення за перерахунком.
Призначені працівникам прокуратури пенсії перераховувалися у зв'язку з підвищенням заробітної плати відповідних категорій прокурорсько-слідчих працівників. Перерахунок призначених пенсій провадився з першого числа місяця, що йде за місяцем, у якому настали обставини, що тягнуть за собою зміну розміру пенсії. Якщо при цьому пенсіонер набув права на підвищення пенсії, різницю в пенсії за минулий час може бути виплачено йому не більш як за 12 місяців. Перерахунок пенсій провадився з урахуванням фактично отримуваних працівником виплат і умов оплати праці, що існували на день його звільнення з роботи (ч.18 ст.50-1 Закону України «Про прокуратуру»).
Разом з тим, Законом України від 28 грудня 2014 р. №76-VIII «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» внесено зміни до ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» та частину вісімнадцяту викладено у такій редакції: «Умови та порядок перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури визначаються Кабінетом Міністрів України».
15 липня 2015 року набув чинності Закон України «Про прокуратуру» згідно Розділу ХІІ Прикінцевих положень якого визнано такими, що втратили чинність із набранням чинності цим Законом положення: Закон України «Про прокуратуру», крім пункту 8 частини першої статті 15, частини четвертої статті 16, абзацу першого частини другої статті 46 2, статті 47, частини першої статті 49, частини п'ятої статті 50, частин третьої, четвертої, шостої та одинадцятої статті 50-1, частини третьої статті 51 2, статті 53 щодо класних чинів (їх дія поширюється на осіб, яким присвоєно класні чини до набрання чинності цим Законом), статті 55 щодо посвідчення працівника прокуратури, статті 2 у частині підстав звільнення з посади Генерального прокурора України, а також статті 13 щодо функціонування в системі органів прокуратури міських, районних, міжрайонних, районних у містах прокуратур, яка втрачає чинність з 15 грудня 2015 року.
Отже, на час звернення позивача до відповідача із заявою про перерахунок пенсії (30 січня 2017 р.) частини 13 та 18 статі 50-1Закону України «Про прокуратуру» втратили чинність.
Згідно з п.19 ст.86 Закону України «Про прокуратуру» № 1697-VII від 14 жовтня 2014 року пенсія у зв'язку з втратою годувальника призначається непрацездатним членам сім'ї прокурора або слідчого, які були на його утриманні на момент смерті (при цьому дітям пенсія призначається незалежно від того чи були вони на утриманні годувальника), за наявності у померлого годувальника стажу роботи в органах прокуратури не менше 10 років у розмірі 60 відсотків середньомісячного (чинного) заробітку на одного члена сім'ї 70 % - на двох і більше членів сім'ї. До непрацездатних членів сім'ї померлого прокурора або слідчого належать особи, зазначенні у статті 36 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» .
Відповідно до вимог ч.20 ст.86 Закону України «Про прокуратуру» № 1697-VII від 14 жовтня 2014 року (чинної на час виникнення спірних правовідносин) умови та порядок перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури визначаються Кабінетом Міністрів України, а тому вказані зміни до законодавства не позбавляють позивача права на перерахунок пенсії, який був йому гарантований ст.50-1 Закону України «Про прокуратуру» при призначені пенсії, проте визначення умов та порядку перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури покладено на Кабінет Міністрів України.
На час звернення позивача за перерахунком пенсії Кабінетом Міністрів України відповідний нормативно-правовий акт не прийнято.
Норми законодавства щодо умов та порядку перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури на час розгляду даної адміністративної справи є чинними і не визнані неконституційними, а тому підлягають до застосування всіма юридичними та фізичними особами.
Конституційний Суд України у своєму Рішенні від 9 лютого 1999 року №1-рп/99 у справі за конституційним зверненням Національного банку України щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 58 Конституції України (справа про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів) зазначив, що за загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі.
Цей же принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.
Також, у відповідності до вимог ст.13 Закону України «Про Конституційний Суд України» лише Конституційний Суд України приймає рішення та дає висновки у справах щодо конституційності законів та інших правових актів Верховної Ради України, актів Президента України, актів Кабінету Міністрів України, правових актів Верховної Ради Автономної Республіки Крим.
На час звернення позивача за перерахунком пенсії норми законодавства щодо умов та порядку перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури не визнані неконституційними.
Конституційний Суд України у п.2.1 рішення №20-рп/2011 від 26 грудня 2011 року зазначив, що зміна механізму нарахування певних видів соціальних виплат та допомоги є конституційно допустимою до тих меж, за якими ставиться під сумнів сама сутність змісту права на соціальний захист.
У пункті 2.2. вказаного рішення зазначено, що Кабінет Міністрів України повноважний вживати заходів щодо забезпечення прав і свобод людини і громадянина та проводити політику у сфері соціального захисту (пункти 2, 3 статті 116) ( 254к/96-ВР ). У Рішенні від 02 березня 1999 р. №2-рп/99 (v002p710-99) у справі про комунальні послуги Конституційний Суд України вказав, що здійснення в цілому політики соціального захисту не належить до виключних повноважень Верховної Ради України; політика соціального захисту є складовою частиною внутрішньої соціальної політики держави, забезпечення її проведення, відповідно до пункту 3 статті 116 Конституції України (254к/96-ВР), здійснюється Кабінетом Міністрів України. Кабінет Міністрів України як вищий орган у системі органів виконавчої влади наділений конституційними повноваженнями спрямовувати і координувати діяльність міністерств, інших органів виконавчої влади, до яких належить і Пенсійний фонд України. Відповідно до Положення про Пенсійний фонд України (384/2011) бюджет Пенсійного фонду України затверджує Уряд України. Таким чином, Кабінет Міністрів України є органом, який забезпечує проведення державної політики у соціальній сфері, а Пенсійний фонд України - органом, який реалізує таку політику, в тому числі за рахунок коштів Державного бюджету України.
При розв'язанні спірних правовідносин судовою колегією також враховується й правова позиція Європейського суду з прав людини, викладена в ухвалі «Великода проти України» від 03.06.2014 року, в якому Суд зазначив, що законодавчі норми можуть змінюватися, передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Зміна механізму нарахування певних видів соціальних виплат та допомоги є конституційно допустимою до тих меж, за якими ставиться під сумнів сама сутність змісту права на соціальний захист.
Крім того, у зазначеному рішенні Європейський суд став на бік держави України та, між іншим, наголосив на складній економічній ситуації в країні, а також на необхідності пошуку саме державою Україна додаткових інструментів її подолання шляхом раціонального використання бюджетних коштів та необхідності збереження «справедливого балансу» між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами щодо захисту прав і свобод окремої особи.
Відповідно до вимог ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а в адміністративних справах про протиправність рішень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення та надання відповідних доказів покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Отже, в адміністративному процесі, як виняток із загального правила, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень встановлена презумпція його винуватості. Презумпція винуватості покладає на суб'єкта владних повноважень обов'язок аргументовано, посилаючись на докази, довести правомірність свого рішення, дії чи бездіяльності та спростувати твердження позивача про порушення його прав, свобод чи інтересів. Такий обов'язок відсутній, якщо відповідач визнає позов. Відповідач, який є суб'єктом владних повноважень, свою правову позицію доказав та обґрунтував її.
З огляду на вищенаведене, у спірних правовідносинах відповідач здійснював свої повноваження в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України, а тому позовні вимоги ОСОБА_1 є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.
Керуючись ст. ст. 7-9, 11, 71, 94, 158, 160, 162, 163, 167, 183-2 КАС України, суд
У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Приморському районі м. Одеси про визнання дій неправомірними та зобовязання вчинити певні дії - відмовити.
Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення в частині визнання дій протиправними. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.
Суддя Домусчі Л.В.