Справа № 219/569/17
Суддя: Давидовська Т. В.
Дата ухвалення: 2017-03-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 219/569/17 2-а/219/63/2017
Артемівський міськрайонний суд Донецької області
П О С Т А Н О В А

Іменем України

20 березня 2017 року м. Бахмут

Артемівський міськрайонний суд Донецької області у складі

головуючого судді Давидовської Т.В.,

за участю секретаря судового засідання Наумової А.І.,

позивача ОСОБА_1,

представника відповідача Томарової А.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до відповідача - Бахмутського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області,

про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії,

встановив:

27 січня 2017 року ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1.) звернувся з адміністративним позовом до Бахмутського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області (далі - Фонд) про визнання неправомірними дій щодо відмови у проведенні перерахунку розміру призначеної у 2001 році виходячи із розміру 90% від суми заробітної плати чинної на час роботи на посаді працівника прокуратури, визначеної у довідці пенсії прокуратури Донецької області №18-57-1906 від 05 грудня 2016 року без обмеження суми пенсійної виплати; зобов'язання здійснити перерахунок і виплату призначеної ОСОБА_1 в повному розмірі без обмежень суми пенсійної виплати на підставі ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» з розрахунку 90% від середнього заробітку згідно довідки прокуратури Донецької області №18-57-1906 від 05 грудня 2016 року, починаючи з 01 січня 2016 року за 12 місяців.

Як на підставу позовних вимог позивач посилається на ті обставини, що по 2011 рік працював в органах прокуратури Донецької області та 12 вересня 2011 року був звільнений за власним бажанням у зв'язку з виходом на пенсію за вислугу років. У вересні 2011 року відповідно до ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру», йому призначена пенсія в розмірі 90% від суми заробітної плати та з цього часу перебуває на обліку у Бахмутському об'єднаному управлінні Пенсійного фонду України Донецької області. Стверджує, що 28 грудня 2016 року звернувся до Фонду із заявою про перерахунок пенсії на підставі довідки прокуратури Донецької області №18-57-190 від 05 грудня 2016 року, проте Фонд рішенням №4 від 04 січня 2017 року відмовив йому у перерахунку з мотивів відсутності законодавчих підстав для здійснення таких дій. Зазначені дії Фонду, на думку позивача, є протиправними як такі, що суперечать Конституції України та Законам України.

Позивач у судовому засіданні позов підтримав у повному обсязі, просив його задовольнити. Представник відповідача у судовому засіданні та письмових запереченнях просила у задоволенні позовних вимог відмовити, посилаючись на їх необґрунтованість та безпідставність. Зокрема, відповідач зазначив, що оскільки згідно п.5 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» №213 від 02 березня 2015 року скасовано пенсійне забезпечення та пп.1. п.3 розділу ХІІ Прикінцевих положень Закону України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року №1697-VІІ скасовано положення закону, які передбачали право позивача на перерахунок пенсії, вважає, що Фонд діяв в межах законодавства та правових підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 немає.

У судовому засіданні також було досліджено матеріали пенсійної справи ОСОБА_1

Дослідивши матеріали справи та пенсійної справи, представлені сторонами документи, вислухавши пояснення сторін, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 до 2011 рік працював в органах прокуратури Донецької області та 12 вересня 2011 року був звільнений за власним бажання у зв'язку з виходом на пенсію за вислугу років (а.с.16-17).

Рішенням № 4 від 04 січня 2017 року, позивачу було відмовлено у перерахунку призначеної пенсії з посиланням на те, що згідно п.5 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» №213 від 02 березня 2015 року скасовано пенсійне забезпечення та пп.1. п.2 розділу ХІІ Прикінцевих положень Закону України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року №1697-VІІ скасовано положення закону, які передбачали право позивача на перерахунок пенсії (а.с.14).

Приймаючи рішення суд виходить з наступного.

Як вбачається з позовної заяви, позивач зазначає, що перерахунок його пенсії у зв'язку із збільшенням посадових окладів працівникам прокуратури відповідач повинен здійснити на підставі положень статті 50-1 Закону № 1789-ХІІ в редакції, яка діяла на час призначення пенсії.

Умови та порядок перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури визначаються Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до підпункту 1 пункту 3 розділу ХІІ Прикінцеві положення Закону № 1697-VII, набрав чинності з 15 липня 2015 року (далі - Закон № 1697-VII), визнано таким, що втратив чинність Закон № 1789-ХІІ, крім, зокрема, частин третьої, четвертої, шостої та одинадцятої статті 50-1.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що положення частини 18 статті 50-1 Закону № 1789-ХІІ, які визначали умови та порядок перерахунку пенсії працівникам прокуратури у зв'язку з підвищенням заробітної плати, втратили чинність з дня набрання чинності Законом № 1697-VII, а саме, з 15 липня 2015 року.

Отже, на час підвищення посадових окладів працівникам прокуратури постановою Кабінету Міністрів України «Про упорядкування структури заробітної плати, особливості проведення індексації та внесення змін до деяких нормативно-правових актів» № 1013 від 09.12.2015 року (набрала чинності з 01.12.2015 року), та на час звернення позивача до пенсійного органу за перерахунком пенсії на підставі статті 50-1 Закону № 1789-ХІІ, зазначена норма втратила чинність.

Діюче законодавство України не містить положень, які б дозволяли застосовувати нормативно-правові акти, які втратили чинність. При цьому Закони № 76-VII, № 213-VIIІ та № 1697-VII не визнані неконституційними, тому підлягають застосуванню.

Закон № 1697-VII не містить норми, яка б визначала умови та порядок перерахунку пенсій у зв'язку з підвищенням заробітної плати відповідних категорій прокурорсько-слідчих працівників.

Відповідно до частини 20 статті 86 Закону № 1697-VII, умови та порядок перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури визначаються Кабінетом Міністрів України.

На час звернення позивача до органу пенсійного фонду з заявою про перерахунок пенсії та до теперішнього часу Кабінетом Міністрів України не визначений порядок перерахунку пенсій працівникам прокуратури.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Оскільки відповідач є територіальним органом виконавчої влади, який в своїй діяльності керується Конституцією України, законами України, указами Президента, постановами Верховної Ради України, актами Кабінету міністрів, які прийняті відповідно до Конституції та законів України, іншими нормативно-правовими актами, він не мав підстав здійснювати перерахунок пенсії позивачу на умовах та в порядку, закріплених нормою, що втратила чинність, а тому висновок суду першої інстанції щодо неправомірності дій відповідача про відмову в перерахунку пенсії у зв'язку зі збільшенням посадових окладів працівникам прокуратури, не ґрунтується на нормах діючого закону, чим порушено принцип законності, закріплений статтею 9 КАС України.

Крім іншого, право на пенсію позивач реалізував в 2011 році та нарахування його пенсії здійснюється у розмірах, встановлених статтею 50-1 Закону № 1789-ХІІ, в редакції чинній на час її призначення. Проте, право на перерахунок пенсії виникає, за загальним правилом, або у зв'язку зі збільшенням стажу, або збільшенням розміру заробітної плати (що має місце в межах спірних правовідносин) та може бути реалізовано на підставі тих норм, які діють на час виникнення обставин для такого перерахунку з урахуванням часу звернення до відповідного органу.

Водночас суд зазначає, що у своїй постанові від 21.06.2016 в справі № 21-5612а15 Верховний Суд України висловив правову позицію, відповідно до якої відмовив у перерахунку пенсії, оскільки не просто були підвищені посадові оклади, а визначені нові розміри та умови оплати праці. Ураховуючи, що в спірних правовідносинах за постановою Кабінету Міністрів України від 09 грудня 2015 № 1013 не відбулось підвищення заробітної плати працівників прокуратури, взагалі відсутні будь-які матеріальні та правові підстави для здійснення перерахунку пенсії позивача.

Щодо позовної вимоги здійснити перерахунок пенсії без обмеження її максимального розміру суд зазначає, що згідно абз. 6 ч. 15 ст. 86 Закону № 1697-VII максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, встановлених для осіб, які втратили працездатність. Тимчасово, у період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року, максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати 10740 гривень. Зазначені норми законодавства не визнані неконституційними, тому підлягають застосуванню до спірних правовідносин.

Посилання позивача на приписи ст.58 Конституції України не беруться до уваги, оскільки нові норми законодавства не поширюють свою дію на час до того, як вони набрали чинності. Право ж на перерахунок пенсії слід визначати за такими правилами перерахунку, які закріплені в законодавстві та чинні на час виникнення права на перерахунок.

Кодексом адміністративного судочинства України також встановлено пріоритет міжнародного договору над національним законодавством: якщо міжнародним договором, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, встановлені інші правила, ніж ті, що встановлені законом, то застосовуються правила міжнародного договору (частина шоста статті 9).

Відповідно до практики Європейського Суду з прав людини, зокрема, в справі Кечко проти України Суд зауважив, що в межах свободи дій держави визначати, які надбавки виплачувати своїм робітникам з державного бюджету. Держава може вводити, призупиняти чи закінчити виплату таких надбавок, вносячи відповідні зміни в законодавство (пункт 23).

У справі Ейрі проти Ірландії,рішення від 09 жовтня 1979 року № 1, Європейський суд з прав людини констатував, що здійснення соціально-економічних прав людини значною мірою залежить від становища в державах, особливо фінансового. Такі положення поширюються й на питання допустимості зменшення соціальних виплат, про що зазначено Європейським судом з прав людини у справі «Кйартан Асмундсон проти Ісландії» рішення від 12 жовтня 2004, скарга N 60669/00.

Ураховуючи викладене, суд дійшов висновку, що відповідач правомірно відмовив позивачу в перерахунку пенсії у відповідності до статті 50-1 Закону України «Про Прокуратуру» (у редакції, що діяла станом на дату призначення пенсії), у розмірі 90% від місячного заробітку, зазначеного у довідці, виданій прокуратурою, без обмеження її максимального розміру, відповідно до довідки прокуратури Донецької області №18-57-1906 від 05 грудня 2016 року. Відтак вимоги про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії задоволенню не підлягають.

Судові витрати присудити відповідачу за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних у відповідності до положень ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України.

Крім того, відповідачем заявлено клопотання про залишення адміністративного позову без розгляду у відповідності до ст. 100 Кодексу адміністративного судочинства України з тих підстав, що, на його думку, позивачем пропущений шестимісячний строк звернення до суду, оскільки про порушення свого права позивач дізнався у грудні 2015 року з часу набрання сили постанови Кабінету Міністрів України №1013. Вказане клопотання не підлягає задоволенню враховуючи ті обставини, що позивач дізнався про порушення свого права у січні 2017 року після отримання вішенням № 4 від 04 січня 2017 рокупро відмову у перерахунку пенсії і іншого сторонами не доведено. З огляду на зазначене, суд приходить до висновку, що позивач звернувся до адміністративного суду в межах шестимісячного строку, який встановлений ст. 99 Кодексу адміністративного судочинства України.

З огляду на викладене, керуючись статтями 11, 17-18, 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

постановив:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Бахмутського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії - відмовити.

Апеляційна скарга на постанову суду може бути подана до Донецького апеляційного адміністративного суду через Артемівський міськрайонний суд Донецької області протягом 10 днів від дня її проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законноїсили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Головуючий суддя Т

/span.І .Давидовська