Справа № 361/7134/16-а
Суддя: Сердинський В. С.
Дата ухвалення: 2017-03-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

справа № 361/7134/16-а
провадження № 2-а/361/74/17
Постанова

Іменем України

24 березня 2017 року Броварський міськрайонний суд Київської області в складі:

судді - Сердинського В.С.

при секретарі - Латенко Л.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення Броварської міської ради Київської області про визнання бездіяльності субєкта владних повноважень протиправною та зобовязання вчинити певні дії,

установив:

У грудні 2016 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до Управління соціального захисту населення Броварської міської ради Київської області (далі УСЗН) про визнання бездіяльності субєкта владних повноважень протиправною та зобовязання вчинити певні дії.

Позивач зазначав, що він як інвалід війни другої групи має право на пільги, передбачені ст. 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», а саме: на отримання щорічної разової грошової допомоги до 5 травня у розмірі восьми мінімальних пенсій за віком, мінімальний розмір якої визначається ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2016 рік» та ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування».

Проте, у 2016 році йому була виплачена щорічна разова грошова допомога до 5 травня в розмірі, визначеному постановою Кабінету Міністрів України від 02 березня 2016 року № 141 у сумі 2600 грн.

28 жовтня 2016 року він звернувся до відповідача із заявою про перерахунок та виплату йому щорічної разової допомоги до 5 травня як інваліду війни другої групи відповідно до ст. 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», у сумі 6400 грн.

Листом від 02 листопада 2016 року УСЗН повідомила його про те, що виплата щорічної разової допомоги до 5 травня, як інваліду війни другої групи, була здійснена йому правомірно, у відповідності до постанови Кабінету Міністрів України від 02 березня 2016 року № 141 «Деякі питання виплати у 2016 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань».

Вважає такі дії відповідача протиправними та такими, що суперечать діючому законодавству України, оскільки, виходячи із загальних засад пріоритетності законів над іншими нормативно-правовими актами, при вирішенні питання щодо проведення виплат йому, як інваліду війни, застосуванню підлягають норми ст. 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», а не постанова Кабінету Міністрів України від 02 березня 2016 року № 141 «Деякі питання виплати у 2016 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і « «Про жертви нацистських переслідувань».

Враховуючи викладене, просив суд: визнати протиправною бездіяльність Управління соціального захисту населення Броварської міської ради Київської області щодо перерахунку йому щорічної разової допомоги до 5 травня відповідно до ст. 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» за 2016 рік; зобовязати Управління соціального захисту населення Броварської міської ради Київської області здійснити перерахунок, нарахувати та виплатити йому, як інваліду війни другої групи, щорічну разову допомогу до 5 травня відповідно до ст. 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» у розмірі восьми мінімальних пенсій за віком, виходячи із розрахунку мінімальної пенсії за віком, визначеної ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2016 рік» та ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» на момент проведення виплат, з урахуванням раніше виплачених сум, в розмірі 6440 грн.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_2 позовні вимоги підтримала і просила їх задовольнити.

В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_3 проти задоволення позову заперечувала, посилаючись на те, що при нарахуванні ОСОБА_1 щорічної разової допомоги до 5 травня, УПСЗ керувалася порядком визначеним постановою Кабінету Міністрів України від 02 березня 2016 року № 141, яка встановила виплату такої допомоги у розмірі 2600 грн. Зокрема, представник пояснила, що виплата допомоги визначається Кабінетом Міністрів України в межах бюджетних призначень, встановлених Законом України «Про Державний бюджет України».

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 перебуває на обліку в УСЗН, має статус інваліда війни другої групи, що підтверджується посвідченням № 552458 серії Б від 26 травня 2004 року та має право на пільги, передбачені Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Відповідно до листа УЗНС № 01-10.1/415 від 08 грудня 2016 року, ОСОБА_1 у 2016 році виплачена щорічна разова грошова допомога до 5 травня у розмірі 2600 грн., розмір якої встановлений постановою Кабінету Міністрів України від 02 березня 2016 року № 141.

Відповідно до ст. 13 «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», щорічно до 5 травня інвалідам війни виплачується разова грошова допомога у розмірах, які визначаються Кабінетом Міністрів України в межах бюджетних призначень, встановлених законом про Державний бюджет України.

Згідно п. 26 розділу VІ «Прикінцеві і перехідні положення» Бюджетного кодексу України (в редакції Закону України від 28 грудня 2014 року №79-VІІІ) встановлено, що норми і положення, серед іншого, ст. ст. 12, 13, 14, 15, 16 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Таким чином, Законом встановлено право особи на отримання вказаної грошової допомоги, і тим же законом встановлено, що розмір такої допомоги визначатиме Кабінет Міністрів. Розмір щорічної разової грошової допомоги інвалідам війни другої групи до 5 травня Кабінетом Міністрів України визначений у вказаному розмірі, в межах бюджетних призначень, встановлених законом про Державний бюджет України, що не суперечить Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і не порушує конституційних прав позивача на отримання вказаної грошової допомоги у розмірі, встановленому Кабміном в межах його повноважень і у спосіб, встановлений законом, який встановив дане право особи.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

У відповідності до ч. 2 ст. 95 Конституції України, виключно законом про Державний бюджет України визначаються будь-які видатки держави на загальносуспільні потреби, розмір і цільове спрямування цих видатків.

В рішенні Конституційного Суду України № 20-рп/2011 від 26.12.2011 зазначено, що одним з визначальних елементів у регулюванні суспільних відносин у соціальній сфері є додержання принципу пропорційності між соціальним захистом громадян та фінансовими можливостями держави, а також гарантування права кожного на достатній життєвий рівень. Передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Крім того, такі заходи можуть бути обумовлені необхідністю запобігання чи усунення реальних загроз економічній безпеці України, що згідно з частиною першою статті 17 Конституції України є найважливішою функцією держави. Водночас зміст основного права не може бути порушений, що є загальновизнаним правилом. Неприпустимим також є встановлення такого правового регулювання, відповідно до якого розмір пенсій, інших соціальних виплат та допомоги буде нижчим від рівня, визначеного в частині третій статті 46 Конституції України, і не дозволить забезпечувати належні умови життя особи в суспільстві та зберігати її людську гідність, що суперечитиме статті 21 Конституції України.

В рішенні Конституційного Суду України № 3-рп/2012 від 25.01.2012 зазначено, що суди під час вирішення справ про соціальний захист громадян керуються, зокрема, принципом законності. Цей принцип передбачає застосування судами законів України, а також нормативно-правових актів відповідних органів державної влади, виданих на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України, в тому числі нормативно-правових актів Кабінету Міністрів України, виданих у межах його компетенції, на основі і на виконання Бюджетного кодексу України, закону про Державний бюджет України на відповідний рік та інших законів України. Однією з ознак України як соціальної держави є забезпечення загальносуспільних потреб у сфері соціального захисту за рахунок коштів Державного бюджету України виходячи з фінансових можливостей держави, яка зобов'язана справедливо і неупереджено розподіляти суспільне багатство між громадянами і територіальними громадами та прагнути до збалансованості бюджету України. При цьому рівень державних гарантій права на соціальний захист має відповідати Конституції України, а мета і засоби зміни механізму нарахування соціальних виплат та допомоги - принципам пропорційності і справедливості.

Повноваження Кабінету Міністрів України щодо розробки проекту закону про Державний бюджет України та забезпечення виконання відповідного закону пов'язані з його функціями, в тому числі щодо реалізації політики у сфері соціального захисту та в інших сферах. Кабінет Міністрів України регулює порядок та розміри соціальних виплат та допомоги, які фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України, відповідно до Конституції та законів України.

Суд під час вирішення справи про соціальний захист громадян керується, зокрема, принципом законності. Цей принцип передбачає застосування судами законів України, а також нормативно-правових актів відповідних органів державної влади, виданих на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, в тому числі нормативно-правових актів Кабінету Міністрів України, виданих у межах його компетенції‚ на основі і на виконання Бюджетного кодексу України, закону про Державний бюджет України на відповідний рік та інших законів України.

Європейський суд з прав людини в ухвалі від 3 червня 2014 року у справі «Великода проти України» (заява № 43331/12), зазначив, що має зберігатися «справедливий баланс» між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами щодо захисту основоположних прав особи. Європейський суд у дані справі зробив висновок, що відповідні зміни до Закону України про державний бюджет України були внесені відповідно до законної процедури, та відповідали вимозі щодо законності за статтею 1 Першого протоколу, а передавши Кабінету Міністрів України право на встановлення розміру соціальних пільг, Парламент України діяв без порушення положень Конвенції.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Крім того, право встановлювати законодавчі обмеження щодо соціальних виплат узгоджуються з правовою позицією Європейського суду з прав людини, яка полягає в тому, що зменшення розміру пенсійного забезпечення не є порушенням права у розумінні Протоколу №1, оскільки таке зменшення відбувається шляхом внесення законодавчих змін до акту, яким встановлено таке право. Крім того, суд стверджує, що перша і найважливіша вимога ст. 1 Протоколу № 1 є те, що будь-яке втручання з боку державних органів в мирне володіння майном, повинно бути законним і що воно повинне переслідувати законну мету в інтересах суспільства. Будь-яке втручання також повинно бути пропорційним переслідуваній меті. Іншими словами, необхідно знайти справедливий баланс до вимог загальних інтересів спільноти та вимог захисту основних прав особистості. Необхідний баланс не буде знайдений, якщо особі або особам доводиться нести індивідуальний і надмірний тягар. При цьому Суд зазначає, що зменшення розміру пенсії очевидно було обумовлено міркуваннями економічної політики та фінансових труднощів, з якими зіткнулася держава.

Пунктом 1 ч.1 постанови КМУ № 141 від 02 березня 2016 «Деякі питання виплати у 2016 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань» передбачено, що у 2016 році виплату разової грошової допомоги до 5 травня, передбаченої даними Законами, здійснює Міністерство соціальної політики шляхом перерахування коштів на зазначені цілі структурним підрозділам з питань соціального захисту населення обласних, Київської міської державних адміністрацій (далі - органи соціального захисту населення), які через відділення зв'язку або через установи банків перераховують їх на особові рахунки громадян за місцем отримання пенсії (особам, які не є пенсіонерами, - за місцем їх проживання), у таких розмірах: зокрема: інвалідам війни та колишнім малолітнім (яким на момент увязнення не виповнилося 14 років) вязням концентраційних таборів, ґетто та інших місць примусового тримання, визнаним інвалідами загального захворювання, трудового каліцтва та з інших причин: II групи - 2600 гривень.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 отримав щорічну разову допомогу до 05 травня за 2016 рік в розмірі 2600 грн. шляхом перерахування коштів на його поточний рахунок в установі банку («Промінвестбанк»), відповідно до положень Бюджетного кодексу України та постанови Кабінету Міністрів України від 02 березня 2016 року № 141 «Деякі питання виплати у 2016 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань».

Тобто, виплата щорічної разової допомоги до 5 травня позивачу у 2016 році проведена згідно з чинним законодавством України.

За таких обставин, позов ОСОБА_1 є необґрунтованим та задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 7, 8, 9, 10, 11, 71, 86, 94, 99, 100, 159 163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

п о с т а н о в и в:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення Броварської міської ради Київської області про визнання бездіяльності протиправною, зобовязання здійснити перерахунок, нарахування та виплату щорічної разової грошової допомоги до 5 травня за 2016 рік відмовити.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення до Київського апеляційного адміністративного суду. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Сердинський В. С.