Справа № 161/13414/16-а
Суддя: Черпіцька Л.Т.
Дата ухвалення: 2017-03-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
30 березня 2017 р. К/800/6703/17
У Х В А Л А

Суддя Вищого адміністративного суду України Черпіцька Л.Т.

розглянувши матеріали касаційної скарги Виконавчого комітету Луцької міської ради на постанову Луцького міськрайонного суду Волинської області від 07 грудня 2016 р. та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 30 січня 2017 р. у справі №161/13414/16-а за позовом ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Луцької міської ради про визнання протиправним та скасування рішення, -

в с т а н о в и в :

Позивач звернувся до суду з позовом про визнання протиправним та скасування рішення від 07.10.2016 року №620-4 «Про демонтаж тимчасової споруди на вул. Конякіна, 39».

Постановою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 07 грудня 2016 р., залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 30 січня 2017 р., позовні вимоги задоволено.

У касаційній скарзі заявник ставить питання про скасування ухвалених у справі судових рішень, мотивуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Згідно з частиною третьою статті 211 КАС України підставами касаційного оскарження є порушення судом норм матеріального чи процесуального права.

У відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити з таких підстав.

Задовольняючи позовні вимоги, суди попередніх інстанцій виходили з того, що згідно ч.2 ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно нотаріально посвідченого договору дарування від 19.09.2014 року позивач ОСОБА_1 стала власником кіоску № 15, що розташований на території автостанції №1 по вул. Конякіна, 39 в м. Луцьку, загальною площею 11,2 кв.м. і такий об'єкт зареєстрований у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №27030269 від 19.09.2014 р., про, що позивач листом від 12.07.2016 року, який знаходиться в матеріалах справи, повідомив відповідача, тобто, до прийняття оскаржуваного рішення.

Оскільки право власності на вказане нерухоме майно ніким не оспорено, не скасовано у встановлений законом порядок, тому спірний кіоск позивачем набутий в порядку та спосіб передбачений законом.

Згідно п. 1 рішення виконавчого комітету Луцької міської ради від 07.10.2016 р. № 620-4 «Про демонтаж тимчасової споруди на пр. Конякіна, 39», зобов'язано фізичну особу-підприємця ОСОБА_2 протягом 7 днів з дня ухвалення рішення демонтувати тимчасову споруду на вул. Конякіна, 39 (кіоск «Гурман» на території автостанції №1) та відновити благоустрій.

Однак, на момент прийняття оскаржуваного рішення власником кіоску є позивач ОСОБА_1, а не ОСОБА_2.

Таким чином, у відповідача не було правових підстав зобов'язувати ОСОБА_2 протягом 7 днів з дня ухвалення рішення демонтувати спірну споруду, оскільки останній жодного відношення до вказаного об'єкту не має.

Крім того, виконання оскаржуваного рішення є неможливим без руйнування та знищення будівлі книжкового кіоску «Гурман», наслідком чого відповідно до п. 4 ч. 1 ст.346 ЦК України є припинення права власності на нього у позивача, що є порушенням ст.41 Конституції України.

Судами також враховано, що повноваження міських рад та їх виконавчих органів у сфері благоустрою населених пунктів визначені ст. 10, 40 Закону України «Про благоустрій населених пунктів».

Отже, компетенція органів місцевого самоврядування та їх виконавчих органів не поширюється на прийняття рішень, наслідком яких є звільнення території міста від нерухомого майна, яке перебуває у приватній власності, примусове припинення права власності на таке майно.

За таких обставин, суди дійшли висновку, що рішення Виконавчого комітету Луцької міської ради від 07.10.2016 р. № 620-4 «Про демонтаж тимчасової споруди на пр. Конякіна, 39» ухвалено з порушенням закону, прав позивача, як власника нерухомого майна та охоронюваних законом його інтересів, а тому є протиправним і підлягає скасуванню.

Відповідно до пункту 5 частини 5 статті 214 КАС України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені в ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

За змістом цієї норми касаційна скарга повинна містити посилання на помилкове та/або неправильне застосування норм матеріального права при вирішенні справи та/або порушення судами норм процесуального права (у разі оскарження судового рішення по суті - пояснення, яким чином такі порушення вплинули на правильність вирішення справи).

Виходячи зі змісту касаційної скарги та оскаржуваних судових рішень, ця касаційна скарга є необгрунтованою, а викладені в ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи, оскільки заявник не наводить підстав, які б дозволили вважати, що суд неправильно застосував норми матеріального або процесуального права.

Керуючись ст.ст. 211, 213, п.5 ч.5 ст. 214 КАС України, -

у х в а л и в :

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Виконавчого комітету Луцької міської ради на постанову Луцького міськрайонного суду Волинської області від 07 грудня 2016 р. та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 30 січня 2017 р.

Копію ухвали разом з доданими до касаційної скарги матеріалами направити скаржнику.

Ухвала набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути переглянута Верховним Судом України в порядку, визначеному Кодексом адміністративного судочинства України.

Суддя Л.Т. Черпіцька