Справа № 813/783/17
Суддя: Брильовський Роман Михайлович
Дата ухвалення: 2017-03-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

про закриття провадження в адміністративній справі

30 березня 2017 року № 813/783/17

Львівський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Брильовського Р.М.,

при секретарі Новак Л.М.

за участю:

представника позивача - ОСОБА_1

представника відповідача 2 - ОСОБА_2

представника третьої особи - ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові справу за адміністративним позовом ОСОБА_4 до Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції у Львівській області, Львівської міської ради за участю третьої особи - ОСОБА_5 про визнання протиправними дії, скасування дозволу та декларації,-

в с т а н о в и в :

На розгляд Львівського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_4 до Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції у Львівській області, Львівської міської ради за участю третьої особи - ОСОБА_5, в якому просить:

- визнати протиправними дії інспекції ДАБК Львівської міської ради щодо видачі дозволу № 383/06 від 15.06.2006р. на виконання будівельних робіт та скасувати як незаконний дозвіл інспекції ДАБК Львівської міської ради № 383/06 від 15.06.2006р. на виконання будівельних робіт щодо реконструкції квартири № 2 в житловому будинку на вул. Матейка, 4а у м. Львові.

- визнати протиправними дії Департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції у Львівській області щодо реєстрації декларації про готовність до експлуатації об'єкта, який належить до І - III категорії складності, стосовно реконструкції квартири № 2 в житловому будинку на вул. Матейка, 4а у м. Львові та скасувати як незаконну реєстрацію Декларації про готовність до експлуатації об'єкта, який належить до І - III категорії складності, яка зареєстрована Департаментом державної архітектурно-будівельної інспекції у Львівській області 24 лютого 2016 року за № ЛВ 67.В судовому засіданні представник третьої особи заявив клопотання про закриття провадження у справі, оскільки дану справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Представник позивача щодо клопотання про закриття провадження у справі відніс на розсуд суду.

Представник відповідача підтримав клопотання про закриття провадження у справі.

Суд вирішуючи клопотання про закриття провадження у справі виходив наступного.

Відповідно до положень статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України, справа адміністративної юрисдикції (адміністративна справа) - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Частина друга статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачає, що до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Відповідно до пункту 1 частини 2 статті 17 КАС юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема спори фізичних чи юридичних осіб із субєктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності. Вжитий у цій процесуальній нормі термін «субєкт владних повноважень» позначає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхню посадову чи службову особу, інший субєкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень (пункт 7 частини першої статті 3 КАС).

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), відповідно, прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

Згідно позовних вимог вбачається, що спір стосується не стільки правомірності дій Інспекції щодо видачі дозволу на виконання будівельних робіт, скільки правомірності здійснення реконструкції квартири № 2 на 2-ому поверсі двоповерхового будинку № 4а, що знаходиться по вулиці Матейка в місті Львові, оскільки в ході реконструкції приєднано частину сходової клітки, що перебуває у спільній власності позивача та третьої особи ОСОБА_5

Крім того, предметом спору є захист порушених житлових прав позивача, оскільки позивач вважає, що сходова клітка є спільною власністю, а захоплення її частини є порушенням права позивача, що передбачене статтею 41 Конституції України. Зазначений спір не пов'язаний із захистом прав, свобод чи інтересів позивача у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади (або місцевого самоврядування), а має приватноправовий характер, що виключає розгляд справи у порядку адміністративного судочинства.

Пунктом 1 частини 1 статті 15 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають справи щодо, зокрема, захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин у порядку цивільного судочинства.

Таким чином, під час вирішення такого спору з'ясуванню підлягають обставини щодо підстав набуття права власності на спірне майно, у зв'язку з чим зазначені вимоги є приватноправовими та втрачають ознаки публічно-правового спору, оскільки по суті позивач доводить своє право на нерухоме майно та вимагає усунути обставини, що перешкоджають реалізації права власності на спірне майно.

Отже, в даному випадку має місце спір про право, який підлягає розгляду в порядку цивільного, а не адміністративного судочинства.

Так, відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 12 жовтня 1978 року у справі "ОСОБА_7 v. Austria" вказав, що словосполучення "встановлений законом" поширюється не лише на правову основу самого існування "суду", але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття "суд, встановлений законом" у частині першій статті 6 Конвенції передбачає "усю організаційну структуру судів, включно з <…> питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів <…>". З огляду на це не вважається "судом, встановленим законом" орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

Враховуючи характер спірних правовідносин, який є цивільно-правовим і не має ознак публічно-правового спору в розумінні КАС України, суд приходить до висновку, що даний спір не підлягає розгляду за правилами адміністративного судочинства.

Беручи до уваги те, що визначальним принципом здійснення правосуддя в адміністративних справах є принцип офіційного з'ясування всіх обставин у справі і обов'язок суб'єкта владних повноважень доказувати правомірність своїх дій чи рішень, на відміну від визначального принципу цивільного судочинства, який полягає у змагальності сторін, суд, який розглянув справу, не віднесену до його юрисдикції, не може вважатися "судом, встановленим законом" у розумінні частини першої статті 6 Конвенції.

За таких обставин, провадження у справі, що розглядається, підлягає закриттю.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд України у своїй постанові від 03 листопада 2015 року, в якій колегія суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України дійшла висновку, що у разі прийняття субєктом владних повноважень рішення про зміну цільового призначення земельної ділянки, передачі її у довгострокову оренду та видачі дозвільних документів та введення в експлуатацію обєктів інженерної та транспортної інфраструктури з видачею правовстановлюючих документів подальше оспорювання правомірності таких дій має вирішуватися у порядку цивільної (господарської) юрисдикції, оскільки виникає спір про цивільне право.

Згідно з частиною першою статті 244-2 Кодексу адміністративного судочинства України, висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 237 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Оскільки, оскаржувані рішення відповідача про реєстрацію є актом індивідуальної дії і вичерпали свою юридичну силу після реалізації, а саме: після одержання власником документів, що посвідчують право власності та його державної реєстрації, а тому подальше оспорювання правомірності права власності на об'єкт нерухомості, у свою чергу, регулюється цивільним законодавством.

Подібна правова позиція висловлена також Вищим адміністративним судом України (ухвала ВАСУ від 31.08.2016 № К/12077/16).

Згідно з пунктом першим частини першої статті 157 Кодексу адміністративного судочинства України суд закриває провадження у справі якщо справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

При цьому, на виконання приписів частини другої статті 157 Кодексу адміністративного судочинства України, суд роз'яснює позивачеві, що заявлені вимоги належить розглядати в порядку цивільного судочинства з урахуванням правил територіальної підсудності.

Враховуючи викладене, судом встановлено відсутність підстав для розгляду заявлених вимог в порядку адміністративного судочинства, а тому суд приходить до висновку про закриття провадження у справі.

Керуючись ст. ст. 157, 160, 165, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

у х в а л и в :

Клопотання представника третьої особи - ОСОБА_5 про закриття провадження у справі задовольнити.

Провадження у адміністративній справі за позовом ОСОБА_4 до Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції у Львівській області, Львівської міської ради за участю третьої особи - ОСОБА_5 про визнання протиправними дії, скасування дозволу та декларації - закрити.

Апеляційна скарга подається до Львівського апеляційного адміністративного суду через Львівський окружний адміністративний суд з одночасним надсиланням копії апеляційної скарги особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом пяти днів з дня проголошення ухвали. Якщо ухвалу було постановлено у письмовому провадженні або без виклику особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом пяти днів з дня отримання копії ухвали.

Ухвала суду набирає законної сили в строк та в порядку, визначеному ст. 254 КАС України.

Повний текст ухвали складено та підписано 04.04.2017 року.

Суддя Р.М. Брильовський