Справа № 442/3563/16-а,2-а/442/8/17
Суддя: Довга Ольга Іванівна
Дата ухвалення: 2017-04-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 квітня 2017 року Справа № 876/2322/17

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі колегії:

головуючий-суддя Довга О.І.,

суддя Матковська З.М.,

суддя Запотічний І.І.,

секретаря судового засідання Гнатик А.З.

за участю:

позивач ОСОБА_1

представник позивача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 31.01.2017р. по справі № 442/3563/16-а за позовом ОСОБА_1 до Уличненської сільської ради Дрогобицького району Львівської області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_3 про визнання протиправним та скасування рішення сесії, про визнання незаконною бездіяльність та зобов'язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В:

13.05.2016р. ОСОБА_1 звернулася в суд з адміністративним позовом до Уличненської сільської ради Дрогобицького району Львівської області, третя особа - ОСОБА_3, в якому просила: визнати протиправним та скасувати рішення 5 сесії 7 скликання Уличненської сільської ради Дрогобицького району Львівської області за №99 від 16 березня 2016 року «Про затвердження висновку земельно-погоджувальної комісії щодо розгляду заяви гр. ОСОБА_1.»; визнати протиправним та скасувати Акт розгляду заяви гр.ОСОБА_1 про спір щодо суміжного землекористування з гр. ОСОБА_3 від 21.04.2016 року складений комісією Уличненської сільської ради у складі сільського голови Стефанківа С.М., членів комісії Васьків Л.В., спеціаліста 1 категорії сільської ради, в.о. завідувача сектору містобудування та архітектури Дрогобицької районної державної адміністрації Ю.Довганича, головного спеціаліста юридичного сектору Дрогобицької районної державної адміністрації М.Розумана та головного спеціаліста відділу землеустрою та ринку земель Управління Держгеокадастру у Дрогобицькому районі Р.Карповича; зобов'язати Уличненську сільську раду Дрогобицького району Львівської області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 06 квітня 2016 року, подану до Уличненської сільської ради Дрогобицького району Львівської області за вхідним № 41 та прийняти рішення про погодження меж земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку та господарських будівель площею 0.25 га, яка розташована по АДРЕСА_1 згідно Акту встановлення (відновлення) і погодження зовнішніх меж земельної ділянки та Акту прийомки передачі межових знаків на зберігання та без підпису сусіднього (суміжного) землекористувача ОСОБА_3, яка відмовляється підписати Акт встановлення (відновлення) і погодження зовнішніх меж земельної ділянки та Акт прийомки передачі межових знаків на зберігання.

Ухвалою Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 31.01.2017р. закрито провадження у цій справі з тієї причини, що даний спір не належить розглядати у порядку адміністративного судочинства.

Не погодившись з ухвалою суду першої інстанції, вважаючи її неправомірною та прийнятою з порушенням норм процесуального права, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить оскаржену ухвалу скасувати та направити справу для продовження розгляду в суд першої інстанції.

В обгрунтування вимог апеляційної скарги ОСОБА_1 покликається на те, що вона оскаржує рішення сільської ради, як органу, наділеного владними функціями щодо вирішення земельних спорів, в тому числі земельних спорів у межах населеного пункту щодо меж земельних ділянок, що перебувають у власності і користуванні громадян. Позивач зазначає, що даний спір виник внаслідок дій суб'єкта владних повноважень, та як вважає позивач, через прийняття органом місцевого самоврядування протиправного рішення.

Крім того, позивач покликається на правову позицію Конституційного Суду України від 01.04.2010р №10-рп/2010, згідно якої вирішення земельних спорів фізичних та юридичних осіб з органом місцевого самоврядування як суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень, дій чи бездіяльності належить до юрисдикції адміністративних судів.

Відтак апелянт, ОСОБА_1, просить апеляційну скаргу задовольнити.

Позивач та її представник у судовому засіданні доводи апеляційної скарги підтримують та просять її задовольнити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача та її представника, вивчивши матеріали справи та ознайомившись із доводами апеляційної скарги, колегія суддів Львівського апеляційного адміністративного суду дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а оскаржену ухвалу суду першої інстанції слід залишити без змін.

Колегією суддів апеляційного суду встановлено, що 08.11.2016р. ОСОБА_1 звернулася в суд з адміністративним позовом до Уличненської сільської ради Дрогобицького району Львівської області, третя особа - ОСОБА_3.

Закриваючи провадження в даній справі, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 і суміжним землекористувачем ОСОБА_3 існує земельний спір про право на володіння та користування земельною ділянкою в певних межах, що не заперечує і сама ОСОБА_1 у адміністративному позові. Відтак, вважаючи, що у даному спорі наявний спір про право, суд першої інстанції закрив провадження.

Колегія суддів апеляційного адміністративного суду погоджується з такими висновками та зазначає наступне.

Зі змісту позовної заяви ОСОБА_1 судом встановлено, що позивач на праві власності, володіє приватним житловим будинком з господарськими будівлями, що розташований під АДРЕСА_1 (згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно №20798127 від 04.11.2008р.). Позивач зазначає, що у процесі виготовлення технічної документації із землеустрою у неї виникли труднощі щодо погодження меж земельної ділянки із суміжним землекористувачем - ОСОБА_3, яка безпідставно, на думку позивача, відмовилась погодити Акт встановлення (відновлення) і погодження зовнішніх меж земельної ділянки та Акт прийомки-здачі межових знаків на зберігання, вимагаючи надати їй можливість облаштувати проїзд, за словами ОСОБА_1 через її земельну ділянку до свого будинковолодіння, з чим позивач категорично не погоджується. З метою усунення вищезазначених перешкод у виготовленні технічної документації із землеустрою, та у подальшому під час вирішення питання щодо погодження цієї технічної документації із органами Держгеокадастру та її затвердження органом місцевого самоврядування села Уличне, 01.02.2016р. позивач звернулась із відповідною заявою до Уличненської сільської ради, в якій просила сільського голову вирішити питання щодо погодження (підписання) відповідних актів відновлення і погодження зовнішніх меж земельної ділянки та акт прийомки-передачі межових знаків на зберігання без згоди (без підпису) сусіднього землекористувача гр. ОСОБА_3 У відповідь на заяву 01.02.2016р. відповідач скерував копію оскарженого рішення 5 сесії 7 скликання Уличненської сільської ради за №99 від 16.03.2016р. «Про затвердження висновку земельно-погоджувальної комісії щодо розгляду заяви гр.ОСОБА_1.», згідно якого сесією сільської ради затверджено протокол №8/16 від 02.02.2016р. земельно-погоджувальної комісії сільської ради щодо розгляду заяви позивача від 01.02.2016р. та рекомендовано гр.ОСОБА_1, вирішити дане питання в судовому порядку.

При цьому, в протоколі земельно-погоджувальної комісії від 02.02.2016р. зазначено, що оскільки між позивачем та їїсусідкою ОСОБА_3 існує спір щодо встановлення меж земельної ділянки, то комісія ухвалила звернутися до відповідної судової інстанції із вирішення даного спору та не рекомендувала сільському голові підписувати акт встановлення меж земельної ділянки.

Положеннями частини 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Відповідно до частини 1 статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на правовідносини, що виникають у зв'язку з здійсненням суб'єктом владних повноважень владних управлінських функцій, а також у зв'язку з публічним формуванням суб'єкта владних повноважень шляхом виборів або референдуму.

Згідно п.1 ч.2 ст.17 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Законодавство не містить визначення терміна "публічно-правовий спір". Для розгляду спору необхідно встановити його публічно-правовий зміст (характер). Для з'ясування характеру спору слід враховувати, що протилежним за змістом є приватноправовий спір. Це означає, що в основі розмежування спорів лежить поділ права на публічне та приватне. Вирішуючи питання про віднесення норми до публічного права, а спору до публічно-правового, слід враховувати загальнотеоретичні та законодавчі критерії. Зокрема, за змістом пункту 1 частини першої статті 3 КАС України у публічно-правовому спорі, як правило, хоча б однією стороною є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень. Спір набуває ознак публічно-правового за умов не лише наявності серед суб'єктів спору публічного органу чи посадової особи, а й здійснення ним (ними) у цих відносинах владних управлінських функцій. Для цілей і завдань адміністративного судочинства владну управлінську функцію необхідно розуміти як діяльність усіх суб'єктів владних повноважень з виконання покладених на них Конституцією чи законами України завдань.

Відповідно до положень статей 13, 14 Конституції України, статей 177, 181, 324, глави 30 Цивільного кодексу України від 16.01.2003р. № 435-IV, статті 148 Господарського кодексу України від 16.01.2003р. № 436-IV власниками землі є держава, Автономна Республіка Крим та територіальні громади. Конституційний Суд України в Рішенні від 01.04. 2010 року № 10-рп/2010 у справі за конституційним поданням Вищого адміністративного суду України щодо офіційного тлумачення положень частини першої статті 143 Конституції України, пунктів «а», «б», «в», «г» статті 12 Земельного кодексу України, пункту 1 частини першої статті 17 КАС України вирішив, що органи місцевого самоврядування у земельних відносинах з громадянами та юридичними особами, в тому числі щодо вирішення питань розпорядження, передачі у власність, у користування земельних ділянок, а також їх вилучення, виступають виключно як суб'єкти владних повноважень.

Аналізуючи позовну заяву ОСОБА_1, суд зазначає, що спірні відносини виникли стосовно погодження, встановлення (відновлення) зовнішніх меж земельних ділянок позивача та третьої особи. Такі земельні ділянки перебувають в цих осіб на праві приватної власності, відтак спірні відносини за свої характером належать до приватно-правових. При цьому, як вірно зазначив суд першої інстанції, задоволення позовних вимог позивача і набрання рішенням суду законної сили призведе до передачі ОСОБА_1 земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку у приватну власність у тих межах, які на даний час оспорюється суміжним землекористувачем ОСОБА_3, а отже є втручання в приватне право. Оскаржувана дія відповідача грунтується на юридичних фактах, стосовно яких існує спір про право на земельну ділянку, до вирішення якого і поза зв'язком з яким не можуть бути вирішені питання, пов'язані з встановленням меж земельних ділянок.

Таким чином колегія суддів вважає, що даний спір не носить ознак публічно-правового спору, а відповідач не здійснює владно-управлінські функції стосовно позивача у даних правовідносинах.

Згідно п.1 ч.1 ст.157 КАС України суд закриває провадження у справі якщо справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Враховуючи викладене колегія суддів вважає, що покликання позивача в апеляційній скарзі не спростовують висновків суду першої інстанції, не грунтуються на законодавстві, а отже не можуть бути підставою для скасування судового рішення.

Відповідно до частини 1 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. Ч. 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Статтею 159 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. 160, 167, 195, 196, 199, 200, 205, 206, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

У Х В А Л И В:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 31.01.2017р. по справі № 442/3563/16-а про закриття провадження у справі - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення. На ухвалу протягом двадцяти днів після набрання нею законної сили може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя О.І. Довга

судді І.І.Запотічний

З.М. Матковська

Повний текст ухвали складено та підписано 04.04.2017р.