Справа № 369/11469/16-а
Суддя: Пінкевич Н. С.
Дата ухвалення: 2017-02-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/369/70/17
ПОСТАНОВА

іменем України

20.02.2017 року м. Київ

Києво-Святошинський районний суд Київської області у складі:

головуючогосудді ОСОБА_1

при секретарі Дуплій Т.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві справу за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Управління патрульної поліції у м. Києві, поліцейського роти № 3 батальйону № 1 УПП в місті Києві ОСОБА_3 про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення, -

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся до суду з позовом до Управління патрульної поліції у м. Києві, поліцейського роти № 3 батальйону № 1 УПП в місті Києві ОСОБА_3 про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення. Просить постанову серії АР № 731267 від 27.11.2016 року по справі про адміністративне правопорушення визнати незаконною та скасувати. В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що 27 листопада 2016 року інспектором патрульної поліції роти № 3 батальйону № 1 Управління патрульної служби МВС в м. Києві ОСОБА_3 винесено постанову про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП, з зазначеною постановою позивач не згоден, так як Правил дорожнього руху він не порушував, а постанову винесено незаконно.

У судовому засіданні ОСОБА_2 просив постанову визнати незаконною та скасувати. Зазначив, що жодних доказів, того що саме він порушив правила дорожнього руху не надано. Вчинення вказаного правопорушення нічим не зафіксовано і не підтверджено. Його автомобіль був припаркований відповідно до правил дорожнього руху, саме тому відповідачем належним чином не було оформлено всі матеріали, без складання жодних схем, які б могли підтвердити події, вказані в протоколі.

Свідок ОСОБА_4, повідомила, що інспектором патрульної поліції без належних тому доказів було винесено постанову про притягнення ОСОБА_2 Працівником поліції не проводилась ні фото фіксація ні вимірювання відстані до пішохідного переходу. Автомобіль був припаркований відповідно до правил дорожнього руху.

Відповідачі належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання свого представника до суду не направив, причини його неявки не повідомив.

Відповідно до ч. 1 ст. 41 Кодексу адміністративного судочинства України, через неявку у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд , дослідивши матеріали справи, дійшов висновку про таке.

Судом встановлено, що 27 листопада 2016 року поліцейським 3 роти 1 батальйону УПП в м. КиєвіГавронським О.С. винесено постанову про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ч.1ст. 122 КУпАП України у вигляді штрафу на користь держави в розмірі 255 грн.

Позивача притягнуто до адміністративної відповідальності у зв'язку з тим, що він 27.11.2016 року приблизно о 17 год. 25 хв. у м. Києві, просп.. ОСОБА_5. 5, водій здійснив зупинку перед пішохідним переходом ближче 10 (десяти) метрів, чим порушив п.п. 15.9 г ПДР, за що передбачена відповідальність за ч.1 ст. 122 КУпАП.

Не погодившись з такими діями суб'єкта владних повноважень та постановою у справі про адміністративне правопорушення, позивач звернувся до суду.

Згідно з ч.1 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Будь-яке рішення чи дії суб'єкта владних повноважень мають бути законними та обґрунтованими, прийнятими чи вчиненими в межах наданих повноважень, мати під собою конкретні об'єктивні факти, на підставі яких його ухвалено або вчинено, а суд, відповідно до ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень, перевіряє чи прийнято такі рішення на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, безсторонньо (неупереджено), добросовісно, розсудливо, з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації, пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення, з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення, своєчасно, тобто протягом розумного строку. Також рішення суб'єкта владних повноважень не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд зазначає, що предметом судового дослідження за даними правовідносинами є правомірність дій суб'єкта владних повноважень щодо встановлення адміністративного правопорушення, законність та обґрунтованість постанови про адміністративне правопорушення. Таким чином, досліджуючи питання правомірності застосування адміністративної відповідальності до позивача у вказаних спірних правовідносинах, суд перевіряє, чи були у інспектора управління патрульної служби підстави для прийняття постанови про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 про визнання його винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у виді штрафу у розмірі 255 грн.

З матеріалів справи вбачається, що фактичною підставою для складання постанови про адміністративне правопорушення серії АР №731267 від 27.11.2016 року інспектором управління патрульної служби є те, що позивач 27.11.2016 року приблизно о 17 год. 25 хв. у м. Києві, просп.. ОСОБА_5. 5, здійснив зупинку перед пішохідним переходом ближче 10 (десяти) метрів.

Відповідно до вимог ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Частиною 1 статті 122 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за перевищення водіями транспортних засобів встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками.

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

За приписами ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Отже, висновки про наявність чи відсутність в діях особи адміністративного правопорушення має бути зроблені на підставі всебічного, повного і об'єктивного дослідження всіх обставин та доказів.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо заперечує проти адміністративного позову.

Між тим, на підтвердження вчинення позивачем адміністративного правопорушення, доказів, передбачених ст. 251 КУпАП, зокрема, пояснень свідків, речових доказів, показань технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису тощо, окрім постанови про адміністративне правопорушення, відповідачем не надано.

При цьому надана до матеріалів справи постанова про адміністративне правопорушення, не містить посилань на будь-які докази, які підтверджують порушення ОСОБА_2 правил дорожнього руху, що суперечить вимогам ст. 251 КУпАП.

Відповідно до ст. 138 Кодексу адміністративного судочинства України предметом доказування є обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги чи заперечення або які мають інше значення для вирішення справи (причини пропущення строку для звернення до суду тощо) та які належить встановити при ухваленні судового рішення у справі.

Сторони в процесі повинні подати докази на підтвердження обставин, на які вони посилаються, або на спростування обставин, про які стверджує інша сторона.

Суд зазначає, що в адміністративних справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень встановлена презумпція його вини. Презумпція вини покладає на суб'єкта владних повноважень обов'язок аргументовано, посилаючись на докази, довести правомірність свого рішення, дії чи бездіяльності та спростувати твердження позивача про порушення його прав, свобод чи інтересів.

Так, відповідно до вимог ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову,

Між тим, всупереч даним вимогам, відповідачем до суду не надано ні заперечень до позову, ні жодного доказу в обґрунтування законності винесеної їм постанови та накладення штрафу, передбаченого санкцією ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Отже, керуючись приписами наведених норм законодавства, оцінивши надані сторонами до матеріалів справи докази, враховуючи, що відповідачем не доведено правомірність встановлення адміністративного правопорушення, законність дії щодо складання постанови про адміністративне правопорушення суд дійшов висновку про скасування оскаржуваної постанови.

Враховуючи вищевикладені обставини і висновки суду про відсутність в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП, суд вважає необхідним повністю задовольнити позовні вимоги позивача по справі.

Керуючись ст. ст.11, 71, 159-163, 167, 171-2 КАС України, суд,

постановив:

Адміністративний позов ОСОБА_2 до Управління патрульної поліції у м. Києві, поліцейського роти № 3 батальйона № 1 УПП в місті Києві ОСОБА_3 про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення - задоволити.

Скасувати постанову про адміністративне правопорушення від 27 листопада 2016 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 (серія АР № 731267).

Суддя: