Справа № 368/1685/16-а
Суддя: Межевич М.В.
Дата ухвалення: 2017-03-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 368/1685/16-а Головуючий у 1-й інстанції: Шевченко І.І.
Суддя-доповідач: Межевич М.В.
ПОСТАНОВА

Іменем України

29 березня 2017 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого Межевича М.В., суддів Земляної Г.В. та Сорочка Є.О., за участю секретаря судового засідання Лисенко І.Д., представника відповідача Сахнюк І.І., представник третьої особи Щепанський А.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Міністерства внутрішніх справ України на постанову Кагарлицького районного суду Київської області від 13 січня 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_4 до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Київській області, третя особа - Міністерство внутрішніх справ України про визнання рішення протиправним та зобов'язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив:

- визнати протиправним рішення ліквідаційної комісії Головного управління МВС України в Київській області від 23.11.2016 за №29/Х-799, щодо неподання до Міністерства внутрішніх справ України в 15-денний строк з дня реєстрації заяви (рапорту) з доданими документами, висновку щодо виплати грошової допомоги;

- зобов'язати Головне управління МВС України в Київській області подати до Міністерства внутрішніх справ України висновок щодо виплати грошової допомоги у зв'язку з установленням як працівникові міліції інвалідності, що настала внаслідок захворювання, що мало місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ.

Постановою Кагарлицького районного суду Київської області від 13 січня 2017 року позов задоволено.

Третя особа в апеляційній скарзі просить суд скасувати постанову та прийняти нову, якою відмовити у задоволенні позову, оскільки вважає, що судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, що з'явилися в судове засідання, розглянувши матеріали справи, апеляційну скаргу, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 15 серпня 1998 року ОСОБА_4 був прийнятий на службу в органи внутрішніх справ, звідки на підставі наказу ГУ МВС України в Київській області від 06.11.2015 № 590 о/с був звільнений.

07.11.2015 наказом №1 о/с позивач зарахований до Головного управління Національної поліції в Київській області на посаду старшого інспектора - чергового з присвоєнням спеціального звання майор поліції.

Наказом № 512 о/с від 31.08.2016 позивач звільнений із Національної поліції у запас із посади старшого інспектора з дорожнього нагляду сектору превенції Кагарлицького відділення поліції Обухівського відділу поліції. Підставою для звільнення із поліції було набуте захворювання, пов'язане з проходженням служби в органах внутрішніх справ, яке підтверджено свідоцтвом про хворобу №282/Зв від 23.07.2016.

Згідно виписки з акту огляду медико-соціальною експертною комісією серії АВ № 0214643 від 10.11.2016 позивачу з 08.11.2016 встановлено другу групу інвалідності, що пов'язана з проходженням служби в ОВС.

У листопаді 2016 року ОСОБА_4 звернувся із заявою до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Київській області з вимогою про проведення виплати йому одноразової грошової допомоги, у зв'язку із встановленням другої групи інвалідності пов'язаної з виконанням службових обов'язків.

Листом № 29/х-799 від 23.11.2016 ліквідаційною комісією УМВС України в Київській області позивача повідомлено про те, що його матеріали щодо призначення та виплаті одноразової грошової допомоги повернуті без розгляду, у зв'язку з тим, що призначення вказаної допомоги повинно проводитися за останнім місцем служби поліцейського.

15.11.2016 позивач звернувся із заявою про виплату йому грошової допомоги до Головного Управління Національної поліції в Київській області, проте листом від 23.11.2016 №29Х-796 також отримав відмову.

Вважаючи свої права порушеними, позивач звернувся до суду з позовом, заявивши вимоги до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Київській області.

Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що дії відповідача щодо відмови у призначені одноразової грошової допомоги ОСОБА_4 є протиправними.

Вирішуючи спір, колегія суддів виходить з такого.

Відповідно до ст. 23 Закону України «Про міліцію» у разі поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного працівнику міліції під час виконання ним службових обов'язків, яке призвело до встановлення йому інвалідності, а також інвалідності, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ, залежно від ступеня втрати працездатності йому виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності I групи, 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності II групи, 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності III групи в порядку та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України. Визначення ступеня втрати працездатності працівником міліції у період проходження служби в органах внутрішніх справ у кожному випадку ушкодження здоров'я здійснюється в індивідуальному порядку відповідно до законодавства.

На виконання зазначеної статті постановою Кабінету Міністрів України від 21 жовтня 2015 року № 850 затверджено Порядок та умови призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції (далі - Порядок № 850).

Однак, п. 5 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про Національну поліцію» визнано таким, що втратив чинність Закон України «Про міліцію» (Відомості Верховної Ради УРСР, 1991 р., № 4, ст. 20 із наступними змінами).

Відповідно до п. 1 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про Національну поліцію» цей Закон набирає чинності через три місяці з дня, наступного за днем його опублікування.

Так, вказаний закон було опубліковано в газеті Голос України, 06.08.2015, а тому датою набрання ним чинності є 07.11.2015. Саме з цієї дати втратив чинність і Закон України «Про міліцію», у тому числі і його ст. 23. У зв'язку із цим, у межах спірних правовідносин, втратив свою актуальність також і Порядок № 850, який прийнятий на виконання вказаної статті.

З огляду на викладене, помилковим є посилання суду першої інстанції та позивача на ст. 23 Закону України «Про міліцію» та Порядок № 850.

Так, як зазначено вище, до спірних правовідносин викладені вище норми застосуванню не підлягають, поряд із цим, у зв'язку із тим, що позивача 07.11.2015 прийнято на службу до Головного управління Національної поліції в Київській області, то з цієї дати на нього, як на поліцейського, почали поширюватися норми Закону України «Про Національну поліцію».

Згідно з ч. 2 ст. 97 Закону України «Про Національну поліцію» порядок та умови виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського встановлюється Міністерством внутрішніх справ України.

Відповідно до п. 1 р. І Порядку та умови виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського, затверджений наказом Міністерства внутрішніх справ України від 11 січня 2016 року № 4 (далі - Порядок № 4) цей Порядок та умови визначають механізм оформлення і виплати одноразової грошової допомоги (далі - ОГД) у разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського.

Підпунктом 4 п. 5 р. І Порядку № 4 (у редакції, що діяла з 07.10.2016) передбачено випадки, за яких призначається ОГД у разі загибелі (смерті), інвалідності чи втрати працездатності поліцейського, зокрема у зв'язку з проходженням служби в органах внутрішніх справ - обставина, яка виникла внаслідок отриманого поліцейським захворювання або поранення (контузії, травми або каліцтва) під час проходження служби в органах внутрішніх справ.

Згідно з п. 1 р. ІІ Порядку № 4 днем виникнення права на отримання ОГД у разі встановлення поліцейському інвалідності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності є дата встановлення втрати працездатності, що зазначена в довідці медико-соціальної експертної комісії.

Як вбачається з довідки до акта огляду медико-соціальної експертної комісії, право позивача на отримання одноразової грошової допомоги виникло 08.11.2016 (а.с. 10).

Згідно з п. 1 р. ІІІ Порядку № 4 формування пакета документів для призначення та виплати ОГД у поліції здійснюється підрозділами фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку Національної поліції, фінансовими підрозділами головних управлінь Національної поліції в Автономній Республіці Крим та місті Севастополі, областях, місті Києві (далі - фінансові підрозділи) у взаємодії з підрозділами кадрового забезпечення, службами державного нагляду за охороною праці (далі - СДНОП) цих органів та фахівцями військово-лікарської комісії (далі - ВЛК).

Відповідно до п. 3 р. ІІІ Порядку № 4 заява (рапорт) про виплату ОГД у разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського (додаток 1) подається Голові Національної поліції (керівнику міжрегіонального, територіального органу поліції) за останнім місцем служби поліцейського.

Пунктом 5 вказаного розділу передбачено, що для виплати ОГД у разі часткової втрати працездатності без визначення інвалідності чи в разі визначення інвалідності поліцейський подає фінансовому підрозділу заяву (рапорт) із документами, що визначені цим пунктом.

Пунктами 1, 2 р. IV Порядку № 4 передбачено, що фінансові підрозділи в десятиденний строк з дня реєстрації документів готують висновок про призначення одноразової грошової допомоги, форма якого наведена у додатку 2.

Керівник Національної поліції (міжрегіонального, територіального органу поліції) у п'ятнадцятиденний строк приймає рішення про призначення виплати ОГД, у якому проходив (проходить) службу поліцейський, шляхом видання наказу про виплату такої допомоги, а в разі відмови - письмовим повідомленням осіб із зазначенням мотивів відмови.

Аналіз викладеного дає підстави для висновку про те, що підставою для підготовки висновку про призначення одноразової грошової допомоги, прийняття рішення про призначення виплати ОГД є відповідна заява (рапорт) за формою, встановленою додатком 1 Порядку № 4, що подана Голові Національної поліції (керівнику міжрегіонального, територіального органу поліції) за останнім місцем служби поліцейського - позивача (у випадку загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського) або до підрозділів фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку Національної поліції, фінансових підрозділів головних управлінь Національної поліції в Автономній Республіці Крим та місті Севастополі, областях, місті Києві.

З матеріалів справи вбачається, що позивач звернувся до суду з позовом до Головного управління МВС у Київській області, яке, з огляду на положення Порядку № 4, не здійснює опрацювання документів з питань виплати поліцейським одноразової грошової допомоги.

Таким чином, підсумовуючи вище викладене, колегія суддів дійшла висновку, відповідачем, Головним управлінням МВС України в Київській області, не було допущено протиправної відмови в проведенні виплати позивачу одноразової грошової допомоги у разі встановлення інвалідності, а тому відсутні підстави для задоволення позовних вимог.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 198 КАС за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати її та прийняти нову постанову суду.

Згідно з ч. 1 ст. 202 КАС підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання.

Таким чином, встановивши, що судом першої інстанції неповно з'ясовано обставини в справі, порушено норми матеріального права, колегія суддів вважає за необхідне скасувати постанову Кагарлицького районного суду Київської області від 13 січня 2017 року та відмовити у задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 160, 198, 202, 205, 207, 212, 254 КАС, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Міністерства внутрішніх справ України задовольнити.

Постанову Кагарлицького районного суду Київської області від 13 січня 2017 року скасувати та прийняти нову, якою у задоволенні позову відмовити.

Рішення апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту постановлення та може бути оскаржене протягом двадцяти днів з дня складання в повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя М.В. Межевич

Суддя Г.В. Земляна

Суддя Є.О. Сорочко

Повний текст рішення виготовлений 29.03.2017.

Головуючий суддя Межевич М.В.

Судді: Сорочко Є.О.

Земляна Г.В.