Справа № 2а-7673/11/0170/21
Суддя: Мойсюк М.І.
Дата ухвалення: 2017-03-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"28" березня 2017 р. м. Київ К/9991/38033/12

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

Іваненко Я.Л., Мойсюка М.І., Черпака Ю.К.,

розглянувши в порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом Феодосійської об'єднаної державної податкової інспекції Автономної Республіки Крим до відділу державної виконавчої служби Феодосійського міського управління юстиції Автономної Республіки Крим, треті особи: Державне підприємство «Науково-дослідний інститут аеропружних систем», Державний концерн «Укроборонпром» про скасування постанови про арешт майна, звільнення майна з-під арешту, зобов'язання вчинити дії, за касаційною скаргою Державного концерну «Укроборонпром» на постанову Окружного адміністративного суду Автономної Республіки Крим від 28 листопада 2011 року та ухвалу Севастопольського апеляційного адміністративного суду від 15 травня 2012 року, -

у с т а н о в и л а :

У липні 2011 року Феодосійська об'єднана державна податкова інспекція Автономної Республіки Крим (далі - ОДПІ) звернулася з позовом до відділу державної виконавчої служби Феодосійського міського управління юстиції Автономної Республіки Крим (далі - ВДВС), треті особи: Державне підприємство «Науково-дослідний інститут аеропружних систем», Державний концерн «Укроборонпром» (далі - Підприємство, Концерн відповідно) в якому, з урахуванням уточнених позовних вимог, просила: визнати бездіяльність відповідача щодо зняття арешту з майна Підприємства, а саме: Оздоровчого табору «Восход», який знаходиться у смт. Коктебель, вул. Набережна, 14 та бази відпочинку «Прибой», яка знаходиться у смт. Коктебель, вул. Набережна, 14-а (далі - майно, оздоровчий табір, база відпочинку відповідно); зобов'язати ВДВС зняти арешт з майна та вилучити всі записи з Єдиного реєстру заборони відчуження об'єктів нерухомого майна (далі - Реєстр) відносно такого.

В обґрунтування позову посилалася на те, що відповідач допустив протиправну бездіяльність не виконавши вимог закону і судового рішення, що призвело до порушення її прав, а тому ОДПІ просила про задоволення позову.

Постановою Окружного адміністративного суду Автономної Республіки Крим від 28 листопада 2011 року, залишеною без змін ухвалою Севастопольського апеляційного адміністративного суду від 15 травня 2012 року позов задоволено частково, зобов'язано ВДВС зняти арешт з майна та здійснити дії щодо вилучення записів з Реєстру відносно такого, в решті позову відмовлено.

У касаційній скарзі третя особа, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального і порушення норм процесуального права, просить ухвалені ними судові рішення скасувати та залишити позовну заяву без розгляду.

Заслухавши доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги, матеріали справи, в межах статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення скарги з таких підстав.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції, з висновком якого погодився і апеляційний суд, виходив з того, що відповідач безпідставно, всупереч вимог законодавства, яким врегульовано спірні правовідносини і рішення суду не зняв арешт з майна, чим порушив права позивача.

При цьому, суди вирішуючи цей спір дійшли висновку, про належність такого до юрисдикції адміністративних судів.

Проте, до такого висновку суди дійшли в порушення норм процесуального права з огляду на наступне.

У відповідності зі статтею 159 Кодексу адміністративного судочинства України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин справи в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судами встановлено, що постановою ВДВС від 21 лютого 2007 накладений арешт на все майно Підприємства, у тому числі на базу відпочинку і оздоровчий табір, та оголошено заборону на його відчуження.

Зазначені виконавчі дії вчинені при примусовому виконанні наказу № 2-25/9198, виданого 29 червня 2005 року Господарським судом Автономної Республіки Крим про стягнення з Підприємства боргу в сумі 1051883,02 гривень на користь Управління Пенсійного фонду України в м. Феодосії.

Постановою державного виконавця від 8 травня 2009 року накладено арешт на майно Підприємства та оголошено заборону на його відчуження, однак, постановою Окружного адміністративного суду Автономної Республіки Крим від 2 грудня 2009 року у справі № 2а-8119/09/1/0170, залишеною без змін ухвалою Севастопольського апеляційного адміністративного суду від 7 червня 2010 року та ухвалою Вищого адміністративного суду України від 7 квітня 2011 року, визнані протиправними дії ВДВС щодо включення до постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження та акту опису й арешту майна боржника вищевказаних бази відпочинку та оздоровчого табору і зобов'язано ВДВС виключити такі з названих постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження та акту.

На виконання зазначеного судового рішення в порядку примусового виконання начальником ВДВС винесено розпорядження про виключення з постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження вищевказаного майна.

Зазначене розпорядження було направлено головному державному виконавцю Підрозділу примусового виконання рішень відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, у зв'язку з чим 18 серпня 2011 року останнім винесено постанову про закінчення виконавчого провадження, оскільки рішення виконане боржником в повному обсязі.

Разом, з тим, не зважаючи на вищевказані обставини, арешт з майна не знято і записи про таке не виключено з Реєстру.

Так, у відповідності до пункту 1 частини 2 статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності. Вжитий у цій процесуальній нормі термін «суб'єкт владних повноважень» позначає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхню посадову чи службову особу, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень (пункт 7 частини 1 статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України).

Частиною першою статті 181 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що учасники виконавчого провадження (крім державних виконавців) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Тобто, якщо законом встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби, то це виключає юрисдикцію адміністративних судів у такій категорії справ.

За правилами статті 121-2 Господарського процесуального кодексу України (в редакції, чинній на момент звернення до суду з даним позовом) скарги на дії чи бездіяльність органів Державної виконавчої служби щодо виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів можуть бути подані стягувачем, боржником або прокурором протягом десяти днів з дня вчинення оскаржуваної дії, або з дня, коли зазначеним особам стало про неї відомо, або з дня, коли дія мала бути вчинена.

Скарги на дії органів Державної виконавчої служби розглядаються господарським судом, про час і місце якого повідомляються ухвалою стягувач, боржник чи прокурор та орган виконання судових рішень. Неявка боржника, стягувача, прокурора чи представника органу Державної виконавчої служби в судове засідання не є перешкодою для розгляду скарги.

За результатами розгляду скарги виноситься ухвала, яка надсилається стягувачеві, боржникові та органові виконання судових рішень. Ухвалу може бути оскаржено у встановленому цим Кодексом порядку.

Таким чином, юрисдикція адміністративних судів не поширюється на публічно-правові справи про оскарження дій чи бездіяльності органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів.

У даному випадку, як встановлено судами, спірні дії вчинені відповідачем у межах виконавчого провадження, відкритого за наказом відповідного господарського суду, виданого на виконання рішення цього ж суду.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України, від 30 червня 2015 року № 21-278а15, прийнятій на спільному засідання Судової палати в адміністративних справах, Судової палати у господарських справах і Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України.

Оскільки у справі, що розглядається, суди помилково прийняли до свого провадження і розглянули справу, яка не належать до юрисдикції адміністративних судів, ухвалені в цій справі судові рішення підлягають скасуванню із закриттям провадження у справі.

Колегія суддів також роз'яснює, що заявлені позовні вимоги підлягають розгляду відповідним господарським судом за правилами Господарського процесуального кодексу України.

За правилами частини 1 статті 228 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції скасовує судові рішення в касаційному порядку і залишає позовну заяву без розгляду або закриває провадження у справі з підстав, встановлених статтями 155 і 157 цього Кодексу.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 157 Кодексу адміністративного судочинства України суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

З огляду на викладене та враховуючи, що відкриття провадження у цій справі та її розгляд помилково здійснено за правилами Кодексу адміністративного судочинства України, ухвалені у справі судові рішення, у відповідності до положень частини 1 статті 228 Кодексу адміністративного судочинства України, підлягають скасуванню, а провадження у справі закриттю.

Керуючись статтями 223, 228, 231 Кодексу адміністративного судочинства України колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу Державного концерну «Укроборонпром» задовольнити частково.

Постанову Окружного адміністративного суду Автономної Республіки Крим від 28 листопада 2011 року та ухвалу Севастопольського апеляційного адміністративного суду від 15 травня 2012 року скасувати, а провадження у справі закрити.

Роз'яснити позивачу, що даний спір підлягає вирішенню в порядку господарського судочинства.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії сторонам і оскарженню не підлягає.

Судді: Я.Л. Іваненко

М.І. Мойсюк

Ю.К. Черпак