Справа № 804/5148/16
Суддя: Гончарова Ірина Анатоліївна
Дата ухвалення: 2017-01-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 січня 2017 р. Справа № 804/5148/16
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого судді судді:Гончарової І.А., Верба І.О., Степаненко В.В.,
розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, Дніпропетровського обласного військового комісаріату, третя особа: Адміністрація державної прикордонної служби України про визнання протиправної відмови в призначенні одноразової грошової допомоги та зобов`язання вчинити певні дії, -
ОСОБА_1 звернулась до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із адміністративним позовом до Міністерства оборони України, Дніпропетровського обласного військового комісаріату, третя особа: Адміністрація державної прикордонної служби України, у якому просить:
- визнати неправомірною відмову Міністерства оборони України від 27.11.2015р. в призначенні ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги внаслідок настання ІІІ групи інвалідності, пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби, у розмірі 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності;
- зобов`язати Міністерство оборони України здійснити нарахування та виплатити ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги внаслідок настання ІІІ групи інвалідності, пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби, у розмірі 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності 11.11.2013 року.
В обґрунтування позову зазначено, що відповідачем порушено вимоги Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців і членів їх сімей» та Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, оскільки протиправно відмовлено позивачу у призначенні одноразової грошової допомоги у зв`язку з настанням інвалідності III групи.
Представником позивача надано до суду заяву про здійснення розгляду справи в порядку письмового провадження.
Представник Дніпропетровського обласного військового комісаріату проти позову заперечував, надав до суду письмові заперечення, в яких зазначено, що позивач звільнився в 1985 році за наказом командира військової частини НОМЕР_1 з прикордонних військ Комітету державної безпеки СРСР, військовослужбовцем Збройних Сил України ніколи не був, отже питання щодо отримання грошової допомоги має розглядатись тим відомством, з якого було звільнено, тобто Адміністрацією державної прикордонної служби України, що є правонаступником прикордонних військ колишнього СРСР. Вказує, що позивач 11.11.2013 року набув право на отримання грошової допомоги відповідно до статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» , однак на момент первинного встановлення інвалідності не звертався до Міністерства оборони України та Дніпропетровського обласного військового комісаріату для оформлення та виплати одноразової грошової допомоги, отже положення Постанови Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року №975, якою затверджено Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, на позивача не розповсюджуються. Представником відповідача подано клопотання про здійснення розгляду справи в порядку письмового провадження.
Представник третьої особи проти позову заперечував, надано письмові заперечення на позов, згідно яких позивачу було правомірно відмовлено у виплаті одноразової грошової допомоги, передбаченої ст. 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», оскільки: позивач військову службу в Адміністрації державної прикордонної служби України чи органах Державної прикордонної служби України ніколи не проходив, жодних розрахунків під час його звільнення з військової служби органами Державної прикордонної служби України не здійснювалось; Адміністрація державної прикордонної служби України не є правонаступником Прикордонних військ КДБ СРСР, а також відсутні нормативні приписи, які зобов`язують або надають повноваження Адміністрації державної прикордонної служби України виплачувати одноразову грошову допомогу військовослужбовцям колишніх прикордонних військ КДБ СРСР.
Враховуючи обмеженість строку вирішення справи та те, що позивач просив про розгляд справи в порядку письмового провадження, суд не вбачає підстав для відкладання розгляду справи, та вважає за можливе вирішити справу за наявними у ній доказами у письмовому провадженні за відсутності потреби заслухати свідка чи експерта, відповідно до частин 4, 6 статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України.
Дослідивши матеріали, з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються вимоги позову, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини справи.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 у період з 04.05.1983 р. по 10.06.1985 р. проходив строкову військову службу в лавах Збройних Сил Радянського Союзу, у тому числі в період з 03.12.1984 р. по 06.06.1985 р. брав участь у виконанні інтернаціонального обов`язку в Демократичній республіці Афганістан у сладі воєнної частини п.п.2066.
Під час проходження строкової військової служби у республіці Афганістан отримав вогнепальне поранення в область голови, закриту черепно - мозкову травму, контузію.
Відповідно до висновку спеціаліста у галузі судово-медичної експертизи від 29.04.2013 р. № 6Д, рубці на обличчі та голові ОСОБА_1 є наслідком загоєння вогнепальних поранень, термін отримання яких може відповідати періоду з 03.12.1984 р. по 06.06.1985 р. участі у бойових діях при виконанні інтернаціонального обов`язку на території республіки Афганістан у сладі в/ч п.п.2066.
Протоколом Центральної військово-лікарської комісії Міністерства оборони України від 29.10.2013р. № 2614 встановлено, що мінно-взривне множинне осколкове поранення голови, закрита черепно-мозкова травма, контузія ОСОБА_1 , їх наслідки рубці розміром 3*0,3 см. та 1,3*0,3 смт., посттравматична та дисциркуляторна енцифологія П ст.. з правосторонньою пірамідною недостатністю, лікворно-гіпертензівним синдромом, двосторонньою координаційною недостатністю, ішемічна хвороба серця, дифузний міокардіосклероз, гіпертонічна хвороба П ст.., що підтверджується актом судово-медичного обстеження № 6Д від 29.04.2013 р. Дніпропетровського облбюро СМЕ, медичними висновком лікувальних закладів, військово-звітними документами, поранення, закрита черепно-мозкова травма, контузія, хвороби як їх наслідки пов`язані пов`язані з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії (а.с. 13).
11.11.2013 року ОСОБА_1 пройшов медико-соціальну експертизу, якою йому було визначено ІІІ групу інвалідності, що настала внаслідок виконання обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії, про що свідчить довідка Серії АВ № 0236202 (а.с. 9) та довідка Серії 10 ААГ № 035345 (а.с.11).
З матеріалів справи вбачається, що позивач звертався до Міністерства оборони України із заявою про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням III групи інвалідності.
У відповідь на вказану заяву Департаментом фінансів Міністерства оборони України повідомлено позивача про скерування звернення ОСОБА_1 до Дніпропетровського обласного військового комісаріату та копії документів для розгляду питання та відповіді заявнику.
19.11.2015 року позивач звернувся до Дніпропетровського обласного військового комісаріату із заявою про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням III групи інвалідності.
Листом від 27.11.2015 р. за №71.3909/7 Дніпропетровським обласним військовим комісаріатом повідомлено, що проходження служби ОСОБА_1 у Прикордонних військах Комітету державної безпеки СРСР (в/ч НОМЕР_1 ) підтверджено; особи, які звільняються з Прикордонних військ, виплата одноразової грошової допомоги не здійснюється Міністерством оборони України, у зв`язку з чим документи повертаються без реалізації, як такі, що надіслані не за належністю.
30.10.2015 року Адміністрація Державної прикордонної служби України повідомила позивача, що для виплати одноразової грошової допомоги внаслідок встановлення III групи інвалідності немає підстав, так як він проходив строкову військову службу, Державна прикордонна служба України не є правонаступником Середньоазіатського прикордонного округу КДБ СРСР, відсутні норми законодавства про підстави виплати одноразової грошової допомоги колишнім військовослужбовцям Прикордонних військ КДБ СРСР, а також те, що на військовому обліку в органах Держприкордонслужби не перебуває.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зважає на наступне.
У відповідності до частини 5 статті 17 Конституції України держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку із виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни здійснюється відповідно до Закону України від 25.03.1992 № 2232-ХІІІ «Про військовий обов`язок і військову службу»(далі - Закон № 2232-ХІІІ).
Відповідно до статті 41 Закону № 2232-ХІІІ виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України від 20.12.1991 № 2011- XII «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі - Закон № 2011- XII).
Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців визначені Законом № 2011-ХІІ.
Розділом ІІ цього Закону, зокрема, встановлені права військовослужбовців щодо грошового забезпечення.
Пунктом 4 частини 2 статті 16 Закону № 2011-ХІІ передбачено, що одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок причин, зазначених у цьому підпункті.
Згідно з підпунктом шостим пункту 1 Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 р. № 975 (далі - Порядок № 975), одноразова грошова допомога призначається і виплачується військовослужбовцю, інвалідність якого настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок зазначених причин, у розмірі 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, - у разі встановлення інвалідності III групи.
Таким чином, ОСОБА_1 має право на отримання одноразової грошової допомоги у відповідності до частини 2 статті 16 Закону № 2011-ХІІ.
Однак, листом від 27.11.2015 р. за №71.3909/7 Дніпропетровським обласним військовим комісаріатом позивачу відмовлено у призначенні одноразової грошової допомоги, у зв`язку із тим, що виплата одноразової грошової допомоги в разі настання інвалідності не відноситься до компетенції Міністерства оборони України, а її виплата має здійснюватися Державною прикордонною службою України.
Суд не може погодитись з вищевказаним рішенням, виходячи з наступного.
Так, з матеріалів справи, зокрема, з військового квитка позивача вбачається, що ОСОБА_1 у період з 04.05.1983 р. по 10.06.1985 р. проходив строкову військову службу в лавах Збройних Сил Радянського Союзу, у тому числі в період з 03.12.1984 р. по 06.06.1985 р брав участь у виконанні інтернаціонального обов`язку в Демократичній республіці Афганістан.
Відповідачем вищевказаний факт в ході судового розгляду справи підтверджено.
За таких обставин, суд дійшов висновку, що саме на Міністерство оборони України, як на головного розпорядника коштів, покладено обов`язок щодо прийняття рішення про виплату одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 у зв`язку із встановленням останньому інвалідності III групи.
При цьому, суд не бере до уваги посилання відповідача на те, що ОСОБА_1 не був військовослужбовцем Збройних Сил України (а був військовослужбовцем Радянської Армії), а тому на нього не розповсюджуються положення статті 16 Закону № 2011-ХІ, виходячи з наступного.
Так, абзацом 9 пункту 1 Порядку обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їхніх сімей, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 № 393 передбачено, що для призначення пенсій за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення військовослужбовців та осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ», особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ до вислуги років зараховуються, зокрема, дійсна військова служба у Радянській Армії та Військово-Морському Флоті, прикордонних, внутрішніх, залізничних військах, в органах державної безпеки та інших військових формуваннях колишнього СРСР, а також служба в органах внутрішніх справ колишнього СРСР та інші види служби і періоди роботи, які відповідно до законодавства колишнього СРСР зараховувалися до вислуги років для призначення пенсій військовослужбовцям, а також особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ. Вислуга років (у тому числі на пільгових умовах) у цьому випадку обчислюється у порядку, встановленому законодавством колишнього СРСР, якщо цією постановою не передбачено більш пільгових умов зарахування до вислуги років часу служби для призначення пенсій військовослужбовцям та особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ.
З аналізу вищевказаної норми вбачається, що для призначення військовослужбовцям пенсії до вислуги років останніх зараховуються, зокрема, дійсна військова служба у Радянській Армії.
Вказана обставина, у свою чергу, свідчить про те, що у питаннях соціального захисту військовослужбовці Радянської Армії прирівняні до військовослужбовців Збройних Сил України.
Більш того, статтями 1, 2 Угоди між державами-учасницями Співдружності Незалежних Держав про соціальні і правові гарантії військовослужбовців, осіб, звільнених з військової служби, та членів їхніх сімей, яка набула чинності для України 14.02.1992, встановлено, що за військовослужбовцями, особами, які звільнились з військової служби і проживають на території держав-учасниць Співдружності, а також членами їхніх сімей зберігаються права і пільги, встановлені раніше законами та іншими нормативними актами колишнього Союзу РСР. Односторонні обмеження зазначених прав і пільг військовослужбовців, осіб, звільнених з військової служби, та членів їхніх сімей не допускаються.
Держави Співдружності своїм законодавством встановлюють і забезпечують всю повноту політичних, соціально-економічних та особистих прав і свобод військовослужбовцям, особам, звільненим з військової служби, та членам їхніх сімей відповідно до норм міжнародного права і положень цієї Угоди.
Статтею 4 зазначеної Угоди передбачено, що держави-учасниці Співдружності беруть на себе зобов`язання у 1992 році розробити і прийняти взаємопогоджені законодавчі акти про соціальний захист військовослужбовців, осіб, звільнених з військової служби, та членів їхніх сімей.
Законом України «Про ратифікацію Протоколу до Угоди між державами учасницями Співдружності Незалежних Держав про соціальні та правові гарантії військовослужбовців, осіб, звільнених з військової служби, та членів їхніх сімей від 14 лютого 1992 року» від 07.06.2001 № 2495-ІІІ ратифіковано Протокол до Угоди між державами - учасницями Співдружності Незалежних Держав про соціальні та правові гарантії військовослужбовців, осіб, звільнених з військової служби, та членів їхніх сімей від 14 лютого 1992 року.
Відповідно до статті 1 даного Протоколу, на громадян, які проходили військову службу у військових частинах Збройних Сил, інших військах, військових формуваннях та органах колишнього Союзу РСР та які переведені (зараховані) на військову службу в Збройні Сили, інші війська, інші військові формування та органи держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав, при їх переїзді на постійне місце проживання з однієї Держави Співдружності до іншої поширюються права та пільги, гарантії та компенсації, встановлені законодавством та іншими нормативними правовими актами для військовослужбовців Держави Співдружності, обраної для постійного проживання.
За таких обставин, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог позивача про визнання неправомірними дій Міністерства оборони України Міністерства оборони України щодо відмови у призначенні та виплаті ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги внаслідок настання ІІІ групи інвалідності, внаслідок поранення, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби.
Стосовно позовних вимог щодо зобов`язання Міністерства оборони України прийняти рішення про призначення позивачу одноразової грошової допомоги, суд зазначає наступне.
Так, пунктами 11 та 13 Порядку № 975 передбачено, що військовослужбовець, військовозобов`язаний та резервіст, якому виплачується одноразова грошова допомога у разі настання інвалідності чи втрати працездатності без встановлення йому інвалідності, подає уповноваженому органу такі документи: заяву про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням інвалідності чи часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності; довідку медико-соціальної експертної комісії про встановлення групи інвалідності або відсотка втрати працездатності із зазначенням причинного зв`язку інвалідності чи втрати працездатності. До заяви додаються копії: постанови відповідної військово-лікарської комісії щодо встановлення причинного зв`язку поранення (контузії, травми або каліцтва), захворювання; документа, що свідчить про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва), зокрема про те, що воно не пов`язане із вчиненням особою кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення нею дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження; сторінок паспорта з даними про прізвище, ім`я та по батькові і місце реєстрації; документа, що засвідчує реєстрацію фізичної особи у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків, виданого органом доходів і зборів (для фізичної особи, яка через свої релігійні переконання відмовляється від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків, офіційно повідомила про це відповідний орган доходів і зборів та має відмітку в паспорті громадянина України, - копію сторінки паспорта з такою відміткою).
Керівник уповноваженого органу подає у 15-денний строк з дня реєстрації всіх документів розпорядникові бюджетних коштів висновок щодо виплати одноразової грошової допомоги, до якого додаються документи, зазначені в пунктах 10 і 11 цього Порядку.
Розпорядник бюджетних коштів приймає у місячний строк після надходження зазначених документів рішення про призначення або відмову у призначенні одноразової грошової допомоги і надсилає його разом з документами уповноваженому органові для видання наказу про виплату такої допомоги особам, які звернулися за нею, або у разі відмови для письмового повідомлення заявника із зазначенням мотивів відмови.
Виходячи із аналізу вищезазначених норм права законодавцем передбачено прирівняння соціального захисту військовослужбовців Радянської армії до військовослужбовців Збройних Сил України та встановлено обов`язок саме Міністерства Оборони України стосовно прийняття рішення про виплату одноразової грошової допомоги військовослужбовцям у зв`язку з встановленням інвалідності, пов`язаної із виконанням обов`язків військової служби під час здійснення інтернаціонального зобов`язання.
Вказане також підтверджується практикою викладеною в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 01.12.2015 р. по справі № 825/1807/15-а.
Отже, згідно положень вищенаведеного нормативно-правового акту, рішення про виплату одноразової грошової допомоги в зв`язку з інвалідністю військовослужбовців, приймає головний розпорядник коштів, у даному випадку Міністерство оборони України, після отримання відповідного висновку із визначеним переліком документів, необхідних для призначення виплати.
Матеріалами справи підтверджено, що до Міністерства оборони України були надані всі документи, визначені пунктом 11 Порядку № 975, для подальшого винесення ним відповідного рішення по одноразовій грошовій допомозі позивача.
Так як, судом підтверджено право ОСОБА_1 на одноразову грошову допомогу, а весь пакет документів щодо позивача знаходиться у розпорядженні Міністерства оборони України, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог позивача про зобов`язання Міністерства оборони України прийняти рішення про призначення та виплату ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням III групи інвалідності, пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби у розмірі 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності згідно з підпунктом шостим пункту 1 Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 № 975.
Згідно зі статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Відмовляючись виплатити кошти, на які має право позивач, відповідач порушує положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та ст. 1 Першого Протоколу, підписаного та ратифікованого Україною, яка у відповідності до ст. 5 цього ж Протоколу, є додатковою статтею Конвенції.
Таке порушення виявилося у тому, що у ст. 1 Протоколу №1 вказано, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Цей же принцип закріплено і в ст. 41 Конституції України.
Але, в порушення цих норм, позивач позбавлений права користуватися своїм майном. В даному випадку його майном є грошові кошти, які відповідач незважаючи на висновки медичних експертиз до цього моменту не виплатив.
Згідно з частиною 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставах, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до частини другої статті 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Відповідачем не доведено правомірності своїх дій та рішень.
За таких обставин та з урахуванням досліджених доказів, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .
Керуючись ст.ст. 158 - 163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Адміністративний позов ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, Дніпропетровського обласного військового комісаріату, третя особа: Адміністрація державної прикордонної служби України про визнання протиправної відмови в призначенні одноразової грошової допомоги та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити.
Визнати протиправною відмову Міністерства оборони України в призначенні ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, у зв`язку з встановленням III групи інвалідності внаслідок поранення, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби, у розмірі 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності;
Зобов`язати Міністерство оборони України здійснити нарахування та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошової допомоги, у зв`язку з встановленням III групи інвалідності внаслідок поранення, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби, у розмірі 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності 11.11.2013 року.
Постанова суду може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги через Дніпропетровський окружний адміністративний суд з одночасним направленням копії апеляційної скарги особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.
Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі складення постанови у повному обсязі, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна, скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.
У разі якщо справа розглядалась судом за місцезнаходженням суб`єкта владних повноважень і він не був присутній у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, але його було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо у суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п`ятиденного строку з моменту отримання суб`єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.
Постанова суду набирає законної сили відповідно до вимог ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя (підпис) Судді: (підпис) (підпис) І.А. Гончарова І.О.Верба В.В.Степаненко