Справа № 750/12511/16-а
Суддя: Глущенко Я.Б.
Дата ухвалення: 2017-03-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

Іменем України

29 березня 2017 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Глущенко Я.Б.,

суддів Пилипенко О.Є., Шелест С.Б.,

розглянувши у письмовому провадженні справу за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Чернігівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України про визнання неправомірними дій, зобов'язання вчинити певні дії, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Деснянського районного суду м. Чернігова від 16 січня 2017 року, -

У с т а н о в и в :

У грудні 2016 ОСОБА_2 звернулася у суд із позовом до Чернігівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України, у якому просила зобов'язати відповідача провести поновлення пенсії за віком з 07.10.2009 року шляхом призначення її знову, відповідно до норм Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», в розмірі не меншому за прожитковий мінімуму для осіб, які втратили працездатність, на підставі документів, що знаходяться в її пенсійній справі, з проведенням індексації і компенсацією втрати частини доходу.

Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 16 січня 2017 року визнано неповажними причини пропуску строку оскарження дій відповідача за період з 07.10.2009 року по 15.06.2016 року включно і залишено в цій частині позов без розгляду.

Не погоджуючись із ухвалою суду, позивач подав апеляційну скаргу, у якій просить скасувати ухвалу і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції в частині визначення строку з якого має бути поновлена пенсія.

27 березня 2017 року на адресу Київського апеляційного адміністративного суду надійшло клопотання представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 про відкладення розгляду справи. Однак, належних доказів на обгрунтування того, що останній не може взяти участі у судовому засіданні до зазначеного клопотання додано не було.

Ураховуючи, що відповідно до ч. 4 ст. 196 КАС України неприбуття у судове засідання сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату, час і місце апеляційного розгляду, не перешкоджає судовому розгляду справи, а також те, що явку в судове засідання осіб, які беруть участь у справі, не визнано обов'язковою, колегія суддів дійшла до висновку про відсутність підстав для відкладення розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а ухвала суду - без змін, з таких підстав.

Залишаючи позов без розгляду, місцевий суд виходив з того, що із змісту позовної заяви і доданих до неї документів не вбачається поважності причин пропуску строку звернення до адміністративного суду.

З таким висновком суду не можна не погодитися.

Кодексом адміністративного судочинства України установлено, що адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів (ч. ч. 1, 2 ст. 99 Кодексу).

Як убачається із матеріалів справи, починаючи із 2003 року, призначена пенсія позивачу не виплачувалася, оскільки остання виїхала з України за кордон на постійне місце проживання до Ізраїлю. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що ураховуючи прийняття Конституційним Судом України рішення від 7 жовтня 2009 року №25-рп/2009, саме з цієї дати повинно бути захищене її право судом.

Проте, колегія суддів зауважує, що виплата пенсії носить щомісячний регулярний характер, позивач дізналась про порушення своїх прав після того, як у територіального органу Пенсійного фонду України виникли підстави для поновлення виплати їй пенсії та після нездійснення вказаних виплат, тобто в жовтні 2009 року.

Отже, звернувшись із даним адміністративним позовом лише в грудні 2016 року, позивач пропустила установлений частиною другою статті 99 Кодексу адміністративного судочинства України шестимісячний строк звернення за захистом свої прав та інтересів.

Частиною першою статті 100 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, про що постановляється ухвала.

Відтак, умовою поновлення пропущеного строку звернення до суду є наявність поважних причин його пропущення. Поважними визнаються обставини, які є об'єктивно непереборними та не залежать від волевиявлення сторони і пов'язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення сторонами відповідних дій.

Поважність причин пропуску строку звернення до суду позивачем жодними поясненнями і доказами не обґрунтовується, і матеріали справи не свідчать про існування об'єктивних обставин, які перешкоджали позивачу вчасно звернутись у суд.

Таким чином, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про наявність підстав для залишення даного позову без розгляду.

При цьому, відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського суду як джерело права.

Так, Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях наполягає на тому, що процесуальні строки (строки позовної давності) є обов'язковими для дотримання. Правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані (див. рішення Європейського суду у справі «Перез де Рада Каванілес проти Іспанії» від 28 жовтня 1998 року, заява № 28090/95, пункт 45). Реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

У рішенні «Міраґаль Есколано та інші проти Іспанії» Європейський суд встановив, що строки позовної давності, яких заявники мають дотримуватися при поданні скарг, спрямовані на те, щоб забезпечити належне здійснення правосуддя і дотримання принципів правової певності. Сторонам у провадженні слід очікувати, що ці норми будуть застосовними (рішення від 25 січня 2000 року, пункт 33).

Таким чином, під час апеляційного розгляду справи, колегією суддів установлено, що суд першої інстанції правильно застосував норми матеріального та процесуального права, залишивши позовну заяву без руху.

Доводи апелянта, викладені у скарзі, не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому, апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а оскаржувану ухвалу слід залишити без змін на підставі ст. ст. 199 ч. 1 п. 1, 200 КАС України.

Керуючись ст. ст. 160, 197, 199, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України,

У х в а л и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Ухвалу Деснянського районного суду м. Чернігова від 16 січня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, та може бути оскаржена протягом двадцяти днів після набрання законної сили шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддяЯ.Б. Глущенко
суддя О.Є. Пилипенко
суддяС.Б. Шелест

Головуючий суддя Глущенко Я.Б.

Судді: Шелест С.Б.

Пилипенко О.Є.