Справа № 521/12340/16-а
Суддя: Скрипченко В.О.
Дата ухвалення: 2017-03-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
----------------------
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 березня 2017 р.м.ОдесаСправа № 521/12340/16-а

Категорія: 3.7 Головуючий в 1 інстанції: Жуган Л.В.

Одеський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого - судді Скрипченка В.О.,

суддів Золотнікова О.С., Осіпова Ю.В.,

за участю секретаря судового засідання Дейнеги С.Є.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Малиновського районного суду м. Одеси від 01 листопада 2016 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Інспектора 1 роти 4 батальйону Управління патрульної поліції у м. Одесі Департаменту патрульної поліції лейтенанта поліції Лозовського Олексія Володимировича про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення серії ПС2 №103297 від 04.07.2016 року,-

В С Т А Н О В И В:

14 липня 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Інспектора 1 роти 4 батальйону Управління патрульної поліції у м. Одесі Департаменту патрульної поліції лейтенанта поліції Лозовського О.В. про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення серії ПС2 №103297 від 04.07.2016 року, посилаючись на те, що зазначеною постанову по справі про адміністративне правопорушення на позивача протиправно накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425 грн. з підстави вчинення правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КУпАП, а саме керування т/з з непрацюючою лівою фарою в режимі ближнього світла та непредставлення для перевірки полісу страхування. Позивач вважає, що відповідачем не доведено правомірність винесення постанови та не існує доказів факту вчинення ним правопорушення, з підстав чого просив суд скасувати вищевказану постанову.

Постановою Малиновського районного суду м. Одеси від 01 листопада 2016 року у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись із постановленим у справі судовим рішенням ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права та неповне з'ясування обставин справи, просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову, якою адміністративний позов задовольнити.

Справа розглянута апеляційним судом без участі сторін у зв'язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи. Відповідно до ч. 1 ст. 41 КАС України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість постанови суду в межах апеляційної скарги, колегія суддів дійшла таких висновків.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, згідно постанови по справі про адміністративне правопорушення серії ПС2 №103297 від 04.07.2016 року, винесеної Інспектором 1 роти 4 батальйону Управління патрульної поліції у м. Одесі Департаменту патрульної поліції лейтенантом поліції Лозовським О.В., встановлено, що 04.07.2016 року по вулиці Фонтанська дорога у м. Одесі водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом SAMSUNG, державний реєстраційний номер НОМЕР_1, з непрацюючою лівою фарою в режимі ближнього світла в темну пору доби та не надав для перевірки поліс обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, в зв'язку з чим був притягнутий до відповідальності за ч. 1 ст. 126 КУаАП.

Відмовляючи у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 суд першої інстанції виходив з того, що дії відповідача повністю узгоджуються з нормами процесуального права, а вина позивача у вчиненні адміністративних правопорушень доведена, з чим погоджується апеляційний суд.

Так, відповідно до ч. 5 ст. 14 Закону України «Про дорожній рух», учасники дорожнього руху зобов'язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

До суду першої інстанції відповідачем були подані заперечення на адміністративний позов, у яких зазначено, що 04.07.2016 року позивач ОСОБА_1, керуючи автомобілем SAMSUNG, державний реєстраційний номер НОМЕР_1, рухався по вулиці Фонтанська дорога у м. Одесі у темну пору доби з непрацюючою лівою фарою та не пред'явив поліс (договору) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, за що передбачена відповідальність ч. 2 ст. 122 КУаАП та ч. 1 ст. 126 КУаАП. У зв'язку з виявленням вказаних правопорушень, ІПП Лозовським О.В. було винесено постанову про адміністративне правопорушення серії ПС2 №103297, відповідно до якої позивач притягнутий до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу.

Відповідно до Постанови КМУ №1306 від 10.10.2001 року «Про Правила дорожнього руху» п. 31.4 забороняється експлуатація транспортних засобів згідно із законодавством за наявності таких технічних несправностей і невідповідності таким вимогам, а саме: п.п. 31.4.3. зовнішні світові прилади: не горить лампа лівої фари в режимі ближнього світла.

Пунктом 2.1 та 2.4. вищезазначеної Постанови передбачено, що на вимогу працівника міліції водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також: пред'явити для перевірки документи, зазначені в пункті 2.1., а саме пункт ґ) поліс (сертифікат) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Частиною першою статті 126 КУпАП передбачено відповідальність за керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред'явила для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа на транспортний засіб, а також поліса (договору) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката «Зелена картка»).

Тобто суд першої інстанції правильно виходив з того, що відповідальність за цією статтею КУпАП астає зокрема за керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред'явила для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, а також поліса (договору) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Зазначені в постанові та у поданих запереченнях обставини підтверджуються наданим до суду диском з відеозаписом з нагрудної камери Інспектора 1 роти 4 батальйону Управління патрульної поліції у м. Одесі Департаменту патрульної поліції лейтенанта поліції Лозовського О.В. від 04.07.2016 року про фіксування обставин зупинки водія ОСОБА_1 та не пред'явлення ним інспектору ПП Лозовському О.В. полісу (договору).

Отже, враховуючи вищезазначене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що відповідач діяв відповідно до вимог Кодексу України про адміністративні правопорушення, адміністративне стягнення відповідачем призначено відповідно до норм цього Кодексу, в межах санкцій ч. 1 ст. 126 та ч. 2 ст. 122 КУпАП, та в межах наданих йому повноважень під час виконання службових обов'язків, з підстав чого не підлягають задоволенню вимоги позивача про скасування постанови від 04.07.2016 року, серії ПС2 №103297.

Також колегія суддів відхиляє посилання апеляційної скарги на порушення відповідачем процесуальних норм при притягнення позивача до адміністративної відповідальності.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Так, відповідно до ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейський може зупиняти транспортні засоби, зокрема, у разі, якщо водій порушив Правила дорожнього руху.

Згідно ч. 1 ст. 222 Кодексу України про адміністративні правопорушення Органи Національної поліції розглядають, серед іншого, справи про адміністративні правопорушення, передбачені статтями 124-1 - 126 Кодексу.

Частиною 2 названої статті Кодексу визначено, що від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право уповноважені працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання відповідно до покладених на них повноважень.

На підставі ч. 2 ст. 258 КУпАП протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі.

Частинами 4 та 5 названої статті Кодексу встановлено, що у випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу. Якщо під час складання постанови у справі про адміністративне правопорушення особа оспорить допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається, то уповноважена посадова особа зобов'язана скласти протокол про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 256 цього Кодексу, крім випадків притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 185-3 цього Кодексу, та правопорушень у сфері забезпечення дорожнього руху, у тому числі зафіксованих в автоматичному режимі.

Процедуру оформлення поліцейськими патрульної поліції матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, визначає Інструкція з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затверджена наказом Міністерства внутрішніх справ України від 7 листопада 2015 року №1395 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 10 листопада 2015 року за №1408/27853).

Відповідно до п. 4 Розділу І названої Інструкції у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.

Постанова виноситься у разі виявлення адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, передбачених статтями 80 і 81 (в частині перевищення нормативів вмісту забруднюючих речовин у відпрацьованих газах транспортних засобів), частинами першою, другою, третьою, п'ятою і шостою статті 121, статтями 121-1, 121-2, частинами першою, другою і третьою статті 122, частиною першою статті 123, статтею 124-1, статтями 125, 126, частинами першою, другою і третьою статті 127, статтями 128, 129, статтею 132-1, частинами шостою і одинадцятою статті 133-1, частинами першою, другою і третьою статті 140 КУпАП.

Отже, всупереч доводам позивача/апелянта, чинним на момент виникнення спірних правовідносин законодавством України уповноваженим працівникам підрозділів патрульної служби Національної поліції, які мають спеціальні звання, було надано право на місці вчинення адміністративного правопорушення від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення за адміністративні правопорушення, передбачені статті 126 КУпАП, без складання відповідного протоколу.

У зв'язку з цим дії та рішення відповідача щодо притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності є правомірними і ґрунтуються на правильному застосуванні норм процесуального права з урахуванням фактичних обставин.

Відповідно до вимог ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Відповідач, який є суб'єктом владних повноважень, свою позицію довів та обґрунтував. Натомість позивач, всупереч наведеним приписам, не довів протиправність винесеної відповідачем постанови.

За таких обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відсутність підстав для задоволення позову ОСОБА_1.

Колегія суддів вважає рішення суду першої інстанції правильним і таким, що відповідає вимогам ст. ст. 2, 7, 10, 11, 70, 71 КАС України та не приймає доводи, наведені в апеляційній скарзі про те, що постанова підлягає скасуванню.

Відповідно до ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та не допустив порушень норм матеріального і процесуального права при вирішенні справи, а наведені в апеляційній скарзі доводи правильність рішення суду не спростовують.

Відтак, апеляційна скарга ОСОБА_1 задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 184, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, апеляційний суд,-

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Малиновського районного суду м. Одеси від 01 листопада 2016 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня складення ухвали апеляційного суду в повному обсязі.

Головуючий В.О.Скрипченко

Суддя О.С.Золотніков

Суддя Ю.В.Осіпов