Справа № 800/624/16 (800/125/16)
Суддя: Бившева Л.І.
Дата ухвалення: 2017-03-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
О К Р Е М А Д У М К А
15 березня 2017 року П/800/624/16
Постановою Вищого адміністративного суду України від 15.03.2017 позов ОСОБА_1 до Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, Вищої ради юстиції про визнання незаконними та скасування рішень задоволений частково. Визнано незаконним та скасовано рішення Вищої кваліфікаційної комісії суддів України від 22.09.2015 №2378/дп-15; визнано незаконним та скасовано рішення Вищої ради юстиції від 18.01.2016 №3/0/15-16 в частині залишення без змін рішення Вищої кваліфікаційної комісії суддів України від 22.09.2015. В задоволенні іншої частини позовних вимог щодо визнання незаконним і скасування рішення Вищої ради юстиції від 18.01.2016 - відмовлено.
Задовольняючи частково позовні вимоги, суд дійшов висновку, що Вища кваліфікаційна комісія суддів України та Вища рада юстиції при прийняті оскаржуваних рішень діяли не у межах повноважень, що передбачені Конституцією та законами України, необґрунтовано, тобто без урахування всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення.
Відповідно до частини третьої статті 25 Кодексу адміністративного судочинства України суддя, не згідний із судовим рішенням за наслідками розгляду адміністративної справи, може письмово викласти свою окрему думку. Цей документ не оголошується в судовому засіданні, приєднується до справи і є відкритим для ознайомлення.
Керуючись статтею 25 Кодексу адміністративного судочинства України висловлюю окрему думку щодо постанови Вищого адміністративного суду України від 15.03.2017 в адміністративній справі №П/800/624/16.
Вища кваліфікаційна комісія суддів України відповідно до повноважень, визначених Законом України «Про судоустрій і статус суддів», розглядає питання про дисциплінарну відповідальність суддів місцевих та апеляційних судів.
Дисциплінарне провадження щодо судді передбачає вирішення питання про відкриття дисциплінарної справи, розгляд дисциплінарної справи, здійснення перевірки даних про наявність підстав притягнення судді до дисциплінарної відповідальності та прийняття відповідного рішення.
Згідно з частиною п'ятою статті 87 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у редакції, чинній на момент відкриття дисциплінарного провадження, за наслідками дисциплінарного провадження Вища кваліфікаційна комісія суддів України може прийняти рішення про направлення рекомендації до Вищої ради юстиції для вирішення питання щодо внесення подання про звільнення судді з посади за наявності для цього підстав.
Зі змісту рішення від 22.09.2015 №2378/дп-15 вбачається, що Вища кваліфікаційна комісія суддів України дійшла висновку, що суддя ОСОБА_1. під час розгляду адміністративного матеріалу про притягнення до адміністративної відповідальності громадянина ОСОБА_2 за статтею 1222 Кодексу про адміністративні правопорушення України несумлінно поставився до виконання своїх обов'язків, не об'єктивно та упереджено розглянув справу, проігнорував вимоги Конституції України при здійсненні судочинства та допустив порушення статей 245, 252, 280, 283 Кодексу про адміністративні правопорушення України, що слід розцінювати як грубу недбалість. Оцінюючи в сукупності факти та обставини, встановлені за результатами дисциплінарного провадження, Вища кваліфікаційна комісія суддів України дійшла висновку про наявність ознак порушення суддею ОСОБА_1 присяги за дії, що порочать звання судді і можуть викликати сумнів у його об'єктивності, неупередженості та незалежності, у чесності та непідкупності судових органів. Зважаючи на викладені обставини Вища кваліфікаційна комісія суддів України вирішила направити до Вищої ради юстиції висновок щодо встановлених фактів, які свідчать про порушення суддею Голосіївського районного суду міста Києва ОСОБА_1 присяги.
Розглянувши скаргу представника судді ОСОБА_1 ОСОБА_3, зібрані в ході перевірки матеріали, Вища рада юстиції дійшла висновку про відсутність підстав для скасування рішення Вищої кваліфікаційної комісії суддів України від 22.09.2015 №2378/дп-15.
Відповідно до положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та процесуального законодавства України суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.
Згідно з частиною першою статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Судове рішення проголошується публічно, але преса і публіка можуть бути не допущені в зал засідань протягом усього судового розгляду або його частини в інтересах моралі, громадського порядку чи національної безпеки в демократичному суспільстві, якщо того вимагають інтереси неповнолітніх або захист приватного життя сторін, або - тією мірою, що визнана судом суворо необхідною, - коли за особливих обставин публічність розгляду може зашкодити інтересам правосуддя.
Статтею 62 Конституції України встановлено, що обвинувачення не може ґрунтуватися, зокрема, на припущеннях, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Таким чином, суддя ОСОБА_1., здійснюючи правосуддя у справі щодо притягнення до адміністративної відповідальності громадянина ОСОБА_2, зобов'язаний був забезпечити дотримання права громадянина на справедливий суд шляхом безстороннього, повного та всебічного розгляду справи, з'ясування усіх її обставин, недопущення дискримінації та забезпечення рівності перед законом.
Так, відповідно до частини першої статті 9 Кодексу про адміністративні правопорушення України адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Статтею 1222 Кодексу про адміністративні правопорушення України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, передбачена відповідальність за невиконання водіями вимог працівника міліції про зупинку транспортного засобу.
Відповідно до статті 280 Кодексу про адміністративні правопорушення України орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші підстави, що мають значення для правильного вирішення справи.
Згідно зі статтею 251 Кодексу про адміністративні правопорушення України доказами у справі про адміністративні правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів.
Громадянин ОСОБА_2 вину у вчиненні адміністративного правопорушення не визнавав, заперечував факт перебування за кермом автомобіля в зазначений у протоколі день та час, що підтвердили свідки ОСОБА_3 та ОСОБА_4
Проте, в постанові про притягнення до адміністративної відповідальності суддею ОСОБА_1 не встановлено у зв'язку з чим працівник ДАІ вимагав зупинки автомобіля та чи правомірна була ця вимога. Матеріали справи не містять жодних переконливих доказів, які би підтверджували, що саме особа, яку було притягнуто до відповідальності, перебувала за кермом автомобіля у час та у місці, вказаних у рапорті та протоколі.
Суддею ОСОБА_1 при розгляді справи залишено поза увагою той факт, що інспектором міліції Голосіївського РУ ГУ МВС України в м. Києві, який склав протокол про адміністративне правопорушення, не був його очевидцем. До протоколу додано рапорт інспектора ДАІ та фото з камери відеоспостередження, на якому видно лише задню частину автомобіля. При цьому встановити марку автомобіля та особу, яка ним керувала, із доданого фото неможливо.
Виключно на підставі протоколу про адміністративне правопорушення та рапорту інспектора ДАІ, за відсутності будь-яких інших доказів вчинення громадянином ОСОБА_2 адміністративного правопорушення, без з'ясування усіх обставин справи суддя ОСОБА_1. дійшов висновку про наявність в діях ОСОБА_2 вини у вчиненні правопорушення, передбаченого статтею 1222 Кодексу про адміністративні правопорушення України.
Суддею ОСОБА_1 в постанові наведені пояснення громадянина ОСОБА_2, який заперечував свою вину у скоєнні адміністративного правопорушення, його адвоката, свідків, які пояснили, що в цей день він перебував за межами міста Києва, за кермом автомобіля знаходилась його дружина, проте без належного обґрунтування суддею було надано перевагу доказам, що надані працівниками міліції.
Разом з тим, очевидні недоліки рапорту та протоколу про адміністративне правопорушення не могли бути доказами винуватості особи у вчиненні ним правопорушення та притягнення її до адміністративної відповідальності без належної їх перевірки із застосуванням всіх передбачених процесуальним законодавством засобів доказування.
Крім того, суддею ОСОБА_1 в постанові про притягнення особи до адміністративної відповідальності не наведено обґрунтування вибору застосування до громадянина ОСОБА_2 з декількох альтернативних стягнень, передбачених статтею 1222 Кодексу про адміністративні правопорушення України, найбільш суворого - у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами.
До того ж, в порушення вимог статті 278 Кодексу про адміністративні правопорушення України при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення суддею не вирішені клопотання захисника ОСОБА_2 про закриття провадження у зв'язку з відсутністю події адміністративного правопорушення та повного фіксування судового процесу технічними засобами.
Наведені обставини свідчать, що суддею ОСОБА_1 не забезпечено право громадянина ОСОБА_2 на справедливий суд, не забезпечено рівність перед законом і судом, особу притягнено до адміністративної відповідальності на підставі припущень.
Відповідно до положень частини четвертої статті 54 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суддя зобов'язаний додержуватися присяги; своєчасно, справедливо та безсторонньо розглядати і вирішувати судові справи відповідно до закону з дотриманням засад і правил судочинства.
Присяга судді вимагає від нього об'єктивно, безсторонньо, неупереджено, незалежно та справедливо здійснювати правосуддя, підкорюючись лише закону та керуючись принципом верховенства права, чесно і сумлінно виконувати обов'язки судді. Вказане дає підстави вважати, що дотримання суддею присяги є його конституційно визначеним обов'язком.
Проте, дії судді ОСОБА_1 при розгляді справи щодо притягнення до адміністративної відповідальності громадянина ОСОБА_2 свідчать про недотримання суддею своїх конституційно та законодавчо визначених обов'язків, що призвело до порушення конституційних прав громадянина на справедливий розгляд його справи незалежним і безстороннім судом.
Викладені обставини дають підстави для висновку про правомірність рішення Вищої кваліфікаційної комісії суддів України від 22.09.2015 №2378/дп-15 та рішення Вищої ради юстиції від 18.01.2016 №3/0/15-16.
Суддя Вищого адміністративного суду України Т.М. Шипуліна