Справа № 336/7027/16-а (2-а/336/33/2017)
Суддя: Чумак С.Ю.
Дата ухвалення: 2017-03-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

30 березня 2017 рокусправа № 336/7027/16-а (2-а/336/33/2017)

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Чумака С. Ю.,

суддів: Гімона М.М. Юрко І.В. ,

секретар судового засідання: Федосєєва Ю.В.,

за участю представника позивача ОСОБА_1, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Дніпрі апеляційну скаргу Управління пенсійного фонду України в Шевченківському районі м. Запоріжжя на постанову Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 14 лютого 2017 року у справі № 336/7027/16-а (2-а/336/33/2017) за позовом ОСОБА_2 до Управління пенсійного фонду України в Шевченківському районі м. Запоріжжя про визнання дій протиправними та зобовязання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулася до суду з позовом, в якому просила:

- визнати протиправними дії відповідача щодо розрахунку пенсій ОСОБА_2 із застосуванням показника середньої заробітної плати по Україні за 2009 рік;

- зобовязати відповідача перерахувати ОСОБА_2 пенсію за віком з 01.09.2016 року відповідно до ч. 2 ст. 40 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» із застосуванням показника середньої зарплати, з якої сплачено страхові внески в Україні, за три календарні роки, що передують року звернення з заявою за призначенням пенсії за віком (2013-2015 роки), забезпечити її виплату та виплатити різницю між фактично отриманою та призначеною пенсією;

- стягнути з відповідача на користь ОСОБА_2 суму судових витрат, а саме: судовий збір у розмірі 551,2 грн., та суму витрат на правову допомогу в розмірі 1100 грн.

Постановою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 14 лютого 2017 року адміністративний позов задоволено в повному обсязі.

Не погодившись з таким судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову суду скасувати та прийняти нову постанову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, встановила наступне.

ОСОБА_2 народилася 28 серпня 1958 року.

З 20.08.2010 року позивач перебуває на обліку у відповідача та отримує пенсію за вислугу років, призначену відповідно до ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» № 1788-ХІІ від 05.11.1991 року.

Після призначення пенсії позивач продовжила працювати.

28.08.2015 року ОСОБА_2 виповнилося 57 років.

31.08.2016 року позивач звернулася до відповідача із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до ч. 3 ст. 40 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» № 1058 від 09.07.2003 року із застосуванням показника середньої заробітної плати по Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують зверненню із заявою про призначення пенсії.

Відповідно до розрахунку відповідача наведеного у листі від 01.11.2016 року № 259/К-1 позивачу перераховано пенсію , але застосовано показник середньої заробітної плати по Україні за 2009 рік, згідно постанови Кабінету Міністрів України від 23.04.2012 року № 327. (а.с. 12-13)

Не погоджуючись з вказаним рішенням, позивач звернулася до суду.

При вирішенні справи колегія суддів виходить з наступного.

У відповідності до статті 51 Закону України «Про пенсійне забезпечення» №1788-XII від 05.11.1991 (далі Закон № 1788-XII) пенсії за вислугу років встановлюються окремим категоріям громадян, зайнятих на роботах, виконання яких призводить до втрати професійної працездатності або придатності до настання віку, що дає право на пенсію за віком.

Відповідно до частини першої статті 9 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» № 1058-ІV від 09.03.2003 (далі - Закон №1058-ІV) передбачено, що за рахунок коштів Пенсійного фонду України в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: пенсія за віком; пенсія по інвалідності внаслідок загального захворювання (у тому числі каліцтва, не пов'язаного з роботою, інвалідності з дитинства); пенсія у зв'язку з втратою годувальника.

У відповідності до частини другої статті 40 Закону №1058-ІV заробітна плата (дохід) для обчислення пенсії визначається за формулою:

Зп = Зс х (Ск : К), де:

Зп - заробітна плата (дохід) застрахованої особи для обчислення пенсії, у гривнях;

Зс - середня заробітна плата (дохід) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії. Порядок визначення показників зазначеної заробітної плати затверджується Пенсійним фондом України за погодженням з центральними органами виконавчої влади, що забезпечують формування державної фінансової політики, державної політики у сферах економічного розвитку, статистики.

Ск - сума коефіцієнтів заробітної плати (доходу) за кожний місяць (Кз 1 + Кз 2 + Кз 3 + … + Кз n);

К - страховий стаж за місяці, які враховано для визначення коефіцієнта заробітної плати (доходу) застрахованої особи.

Відповідно до приписів частини третьої статті 45 Закону №1058-ІV переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду.

При переведенні з одного виду пенсії на інший за бажанням особи може враховуватися заробітна плата (дохід) за періоди страхового стажу, зазначені в частині першій статті 40 цього Закону, із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) попереднього виду пенсії.

Вказані норми свідчать, що частиною третьою статті 45 Закону № 1058-ІV регламентовано порядок переведення з одного виду пенсії, призначеного саме за цим Законом, на інший. Отже, показник середньої заробітної плати при переведенні на інший вид пенсії має бути незмінним, тобто таким, яким він був на час призначення пенсії, передбаченої Законом № 1058-ІV.

Водночас, позивачу призначено пенсію відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення» , який передбачає інші підстави та порядок призначення пенсії. Зокрема, відповідно до статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», пенсії за вислугу років встановлюються окремим категоріям громадян, зайнятих на роботах, виконання яких призводить до втрати професійної працездатності або придатності до настання віку, що дає право на пенсію за віком і при призначенні пенсії за вислугу років показник середньої заробітної плати (доходу) при її розрахунку не застосовується в силу вимог зазначеного Закону.

Крім того, після призначення пенсії за вислугу років, позивач продовжував працювати та сплачувати у встановленому законом порядку страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування та до накопичувальної системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування.

Оскільки за призначенням пенсії відповідно до Закону № 1058-ІV позивач звернувся вперше у серпні 2016 року, тому відповідач безпідставно застосував до спірних правовідносин положення частини третьої статті 45 Закону №1058-IV.

Вказаний висновок судовою колегією здійснений з урахуванням правової позиції Верховного Суду України викладеної, у постанові від 29 листопада 2016 року (справа № 133/476/15-а), яка відповідно до вимог ч. 2 ст. 161 та ч. 1 ст. 244-2 КАС України повинна враховуватись судами при застосуванні правових норм в аналогічних правовідносинах.

Отже, колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції, щодо обґрунтованості позовних вимог позивача.

Проте, колегія суддів не може погодитися з позицією суду першої інстанції щодо задоволення позовних вимог в частині стягнення суми витрат на правову допомогу у розмірі 1100 грн., з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 97 КАС України, суд за клопотанням однієї зі сторін визначає грошовий розмір судових витрат, які повинні бути їй компенсовані.

Згідно зі ст. 87 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи до яких віднесено і витрати на правову допомогу.

Відповідно до частин 1, 3 ст. 90 КАС України витрати, пов'язані з оплатою допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, які надають правову допомогу за договором, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги, передбачених законом.

Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом.

Згідно з ч. 1 ст. 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

Отже, зі змісту вказаної норми вбачається, що компенсація судових витрат здійснюється саме за участь особи, яка надавала правову допомогу та є фахівцем у галузі права, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді.

З матеріалів справи вбачається, що 14.11.2016 року між позивачем (Замовник) та адвокатом ОСОБА_3 (Виконавець) укладено договір № 415 про надання юридичних послуг. (а.с. 14)

На підтвердження виконання вказаного договору адвокатом ОСОБА_3 надано розрахунок витрат на правову допомогу ОСОБА_2 у формі порівняльної таблиці, в якій зазначено види проведених адвокатом послуг із зазначенням витраченого часу на вказані послуги та їх вартість. (а.с. 15)

Разом з тим, колегія суддів зазначає, що вказані послуги, а саме проведення розрахунку пенсії з урахуванням показників 2013-2015 року, ознайомлення з нормативно-правовою базою з питань клієнта, складення адміністративного позову не підлягають компенсації, оскільки зазначені дії не є процесуальними діями поза судовим засіданням, а також не стосуються надання правової допомоги у судовому засіданні чи ознайомлення з матеріалами справи, а відтак в цій частині адміністративний позов задоволенню не підлягає.

Відповідно п. 1 ч. 1 ст. 201 КАС України підставами для зміни постанови або ухвали суду першої інстанції є правильне по суті вирішення справи чи питання, але із помилковим застосуванням норм матеріального чи процесуального права.

За таких обставин, апеляційну скаргу слід задовольнити частково, а постанову суду першої інстанції змінити шляхом виключення з абзацу четвертого резолютивної частини постанови слова та цифри «та суму витрат на правову допомогу в розмірі 1100 грн.».

Повний текст виготовлено 4 квітня 2017 року.

Керуючись ст. 160, 195, 196, 198, 201, 205, 207, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Управління пенсійного фонду України в Шевченківському районі м. Запоріжжя задовольнити частково.

Постанову Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 14 лютого 2017 року у справі № 336/7027/16-а (2-а/336/33/2017) змінити.

В абзаці четвертому резолютивної частини постанови слова та цифри «та суму витрат на правову допомогу в розмірі 1100 грн» виключити.

В іншій частині постанову залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складення в повному обсязі шляхом подання касаційної скарги до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий: С.Ю. Чумак

Суддя: М.М.Гімон

Суддя: І.В. Юрко