Справа № 462/57/16а
Суддя: Судова-Хомюк Наталія Михайлівна
Дата ухвалення: 2017-03-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 березня 2017 року Справа № 876/1362/16

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді Судової-Хомюк Н.М.,

суддів Гуляка В.В , ОСОБА_1

за участі секретаря судового засідання Румянцевої О.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Залізничного районного суду м. Львова від 09.02.2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Управління патрульної служби поліції у м. Львові та інспектора патрульної поліції 2 роти 4 батальйону Управління патрульної служби поліції у м. Львові ОСОБА_3 про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення,

В С Т А Н О В И В:

11.01.2016 року ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до відповідачів про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення серії ПС2 №679156 від 21.11.2015 року про притягнення його до адміністративної відповідальності за ст.122 ч.2 КУпАП.

В обґрунтування вимог зазначає, що при винесенні постанови йому не було розяснено положень ст.ст. 307, 308, 268, 287-289 КУпАП, чим фактично порушено його права на захист. Позивач посилається на те, що вказана постанова не відповідає дійсності, оскільки о 12.40 год. 21.11.2015 року по вул. Городоцькій, 124 у м. Львові, керуючи транспортним засобом «БАЗ А 079.14» д.н.з. НОМЕР_1, повертаючи ліворуч пересік суцільну смугу перелаштувавшись у ліву смугу, виїхав на перехрестя на зелений сигнал світлофора, але у звязку з тим, що через перехрестя вже розпочали рух автомобілі з іншого напрямку зупинився, давши їм дорогу і лише після звільнення перехрестя іншими автомобілями завершив маневр.

Звертає увагу суду на те, що 21.11.2015 року інспектором патрульної поліції 2 роти 4 батальйону Управління патрульної служби поліції у м. Львові ОСОБА_3 винесено постанову серії ПС2 №67915, згідно якої безпідставно визнано його винним за адмінправопорушення, яке ним не вичинялось, а саме за ч.2 ст.122 КУпАП та оштрафовано на 425 грн..

Постановою Залізничного районного суду м. Львова від 09.02.2016 року в задоволенні адміністративного позову було відмовлено.

ОСОБА_2, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, посилаючись на порушенням судом норм матеріального та процесуального права, звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняте нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

В апеляційній скарзі звертає увагу на те, що судом першої інстанції не було взято до уваги те, що водій здійснив перевлаштування на суцільній смузі, але не порушив вимоги дорожнього знаку 5.16 ПДР.

Відповідно ч. 2 ст. 71 КАС України обовязок доведення вчинення правопорушення покладається на відповідача.

Крім цього звертає увагу на те, що в судовому засіданні в якості свідка було заслухано напарника інспектора патрульної поліції 2 роти 4 батальйону ОСОБА_3, який виніс постанову у справі про адміністративне серії ПС2 № 679156 - ОСОБА_4, який не був зазначений в цій постанові, як свідок і фактично виконував свої службові обовязки .

Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не зявились, про дату, час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином, а тому, апеляційний суд, відповідно до ч.1 ст.41 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС), вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності сторін, без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного судового рішення норм матеріального та процесуального права, суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню за наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що відносно позивача 21.11.2015р. складено постанову у справі про адміністративне правопорушення серії ПС2 №679156, за якою ОСОБА_2 о 12.40 год. 21.11.2015 року по вул. Городоцькій, 124 у м. Львові, керуючи транспортним засобом «БАЗ А 079.14» д.н.з. НОМЕР_1 порушив правила проїзду перехресть, не виконав вимогу дорожнього знаку 5.16 ПДР здійснив поворот ліворуч з крайньої правої смуги та здійснив проїзд на заборонений сигнал світлофора.

Відтак ОСОБА_2 було притягнуто до адміністративної відповідальності за ст.122 ч.2 КУпАП у вигляді штрафу 425грн., і копію вказаної постанови йому відразу було вручено на руки.

Не погодившись з обґрунтованістю прийняття вказаної постанови, позивач оскаржив її до суду.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції зазначив, що в судовому засіданні позивач визнав, що порушив ОСОБА_5 дорожнього руху, так як, маючи намір повернути ліворуч перед перехрестям перестроївся з правої смуги в ліву, перетнувши суцільну лінію дорожньої розмітки. А твердження про те, що почав здійснювати рух автомобілем на дозволений сигнал світлофора спростовуються поясненнями відповідача ОСОБА_3 та свідка ОСОБА_6.

Відтак, суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідач при винесенні оскаржуваної постанови діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені чинним законодавством.

Суд апеляційної інстанції не погоджується з зазначеними висновками з огляду на наступні обставини.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух», встановлюють ОСОБА_5 дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001року №1306 (із змінами та доповненнями). Особи, які порушують ці ОСОБА_5, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Відповідно до статті 14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобовязані знати і неухильно дотримуватися вимог цього Закону, ОСОБА_5 дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Статтею 9 КУпАП визначено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Пунктом 11 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію» передбачено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням ОСОБА_5 дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично - дорожній мережі.

Відповідно до ст.222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи, зокрема, про порушення правил дорожнього руху(частини перша, друга і третя статті 122, 126 КУпАП). Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Відповідно до ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Статтею 252 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Водночас, згідно зі ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і обєктивне зясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Статтею 280 КУпАП визначено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобовязаний зясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що помякшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також зясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

В свою чергу, відповідно до ст.283 Кодексу України про адміністративні правопорушення, яка визначає зміст постанови про адміністративне правопорушення визначено, що постанова повинна містити: найменування органу (прізвище, імя та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, імя та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування; опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення. Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис; розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

Зі змісту зазначених норм вбачається, що при розгляді справи про адміністративне правопорушення, виходячи з його правової природи та завдання, уповноважена особа має всебічно, повно і обєктивно зясувати обставини справи, зокрема на підставі належних доказів, які підтверджують факт вчинення адміністративного правопорушення.

Матеріалами справи встановлено, що позивач визнав порушення ОСОБА_5 дорожнього руху, що стосується перетину суцільної лінії дорожньої розмітки. Зокрема зазначив, що маючи намір повернути ліворуч перед перехрестям перестроївся з правої смуги в ліву, перетнувши суцільну лінію дорожньої розмітки, чим порушив вимоги дорожнього знаку 5.16 ПДР.

Дорожній знак 5.16 «напрямки руху по смугам» встановлює кількість смуг на перехресті і дозволені напрямки руху по кожній з них.

Позивач рухаючись по смузі, що вказує поворот праворуч, маючи намір повернути ліворуч перед перехрестям перестроївся з правої смуги в ліву, перетнувши суцільну лінію дорожньої розмітки, порушивши правила проїзду перехрестя , чим вчинив правопорушення, передбачене ч.1 ст.122 КУпАП.

Проте у свою чергу, позивач категорично заперечує проти того, що він здійснив проїзд на заборонений сигнал світлофора.

Відповідальність за порушення приписів п.8.7.3 «е» ОСОБА_5, визначена ч.2 с.122 КУпАП, згідно якої порушення правил, зокрема, проїзд на заборонний сигнал світлофора або жест регулювальника, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти пяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів.

Разом з тим, положення статті ст. 251 КпАП України вказують на те, що належними доказами можуть бути також показання технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

В даному випадку, відповідачем не було надано до суду жодних доказів (аудіо- чи відео фіксації), які підтверджували факт здійснення позивачем адміністративного правопорушення.

Зокрема, як вбачається з заперечень відповідача на апеляційну скаргу, відеозапис з дня правопорушення не було збережено, у звязку з закінченням терміну його зберігання.

Таким чином, на думку суду апеляційної інстанції, винесення постанови про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП, із застосування положень ч.2 ст. 36 Кодексу України про адміністративні правопорушення - в межах санкції за більш тяжке правопорушення, в даному випадку порушує права особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, передбачені ст. 268 КпАП України.

П. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 року №14 Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті встановлено, що зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 та 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Як вбачається з копії постанови та постанови про адміністративне правопорушення, інспектором при винесені постанови не було наведено доказів, на яких ґрунтується його висновок про адміністративне правопорушення та не зазначено мотивів відхилення доводів позивача на які він посилався як на підставу, що він не порушував правил дорожнього руху, яке стосується проїзду на заборонний сигнал світлофора.

За правилами ст. 11 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

В силу ч. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Поряд із цим, згідно із ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Наведена норма передбачає покладення на відповідача, як субєкта владних повноважень, тягаря доказування наявності складу адміністративного правопорушення у діях особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, яка у протилежному випадку вважається добросовісною.

Відповідно до постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України у п.1 від «06» березня 2008 року №2 «Про практику застосування адміністративними судами окремих положень Кодексу адміністративного судочинства України під час розгляду адміністративних справ», під час розгляду спорів щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень суди незалежно від підстав, наведених у позовній заяві, повинні перевіряти їх відповідність усім зазначеним вимогам.

За правилами ч.1 ст. 9 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого: 1) суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обовязковість яких надана Верховною ОСОБА_1 України; 2) суд застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 2 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ст. 86 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Згідно з ст. 159 КАС України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Відповідач не надав суду належних та допустимих доказів на підтвердження обставин порушення позивачем ОСОБА_5 дорожнього руху, а саме здійснення проїзду на заборонений сигнал світлофора, що стало наслідком притягнення особи до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП.

Зокрема у матеріалах відсутні матеріали фото- чи відео зйомки вчиненого порушення або інші докази, якими субєкт владних повноважень обґрунтовує правомірність прийнятого ним рішення.

Судова колегія вважає, що судом першої інстанції безпідставно прийнято до уваги показання свідка ОСОБА_6, оскільки, як було встановлено під час розгляду справи, ця особа так як і відповідач, є працівниками поліції та перебуває на службі разом із останнім, що викликає сумнів у неупередженості та безсторонності його показань.

Враховуючи, що відповідачем, як субєктом владних повноважень, не доведено належними і допустимими доказами правомірності прийнятої ним постанови, колегія суддів вважає, що остання підлягає скасуванню.

За вказаних обставин, колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що висновок суду першої інстанції про відсутність правових підстав для задоволення вимог позивача є помилковим. Вирішуючи спір, суд прийняв рішення за недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважав встановленими.

Згідно із п. 2 ч. 1 ст. 202 КАС України підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є зокрема недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими.

Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції за недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважав встановленими, то колегія суддів апеляційної інстанції приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а постанова - скасуванню.

Керуючись ч.3 ст.160, ст. 41, 195, ст. 196, ст. 198, ст. 202, ст. 205, ст. 207 КАС України, суд, -

П О СТ А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Постанову Залізничного районного суду м. Львова від 09.02.2016 року у справі № 462/57/16-а скасувати та прийняти нову постанову, якою позовні вимоги ОСОБА_2 задовольнити.

Скасувати постанову у справі про адміністративне правопорушення серії ПС2 №679156 про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП та стягнення штрафу у розмірі 425.00 грн. .

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до адміністративного суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання постановою законної сили, а у разі складення постанови в повному обсязі відповідно до ст.160 КАС України - з дня складення постанови в повному обсязі.

Головуючий суддя Н.М. Судова-Хомюк

Судді В.В. Гуляк

ОСОБА_1

Повний текст

виготовлено 03.04.2017 року.