Справа № 511/2875/16-а
Суддя: Теренчук Ж. В.
Дата ухвалення: 2017-03-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Роздільнянський районний суд Одеської області

Справа № 511/2875/16-а
Номер провадження: 2-а/511/13/17
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
28 березня 2017 року Роздільнянський районний суд Одеської області в складі:
головуючого судді - Теренчук Ж . В .,
секретаря - Ніколас С.О.,
за участю позивача ОСОБА_1 ,
представника відповідача Бакланової Л.Д.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Роздільна Одеської області справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення Роздільнянської районної державної адміністрації про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії, -
В грудні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Управління соціального захисту населення Роздільнянської районної державної адміністрації далі (Управління, Управління соціального захисту населення), в якій просить визнати дії відповідача щодо відмови у виплаті компенсації за невикористані санаторно-курортні путівки за 2014-2015 роки в розмірі середньої вартості путівки санаторно-курортного лікування протиправними та зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити компенсацію в установленому законом порядку та розмірі.
Відповідач - Управління соціального захисту населення позов не визнали.
В позові ОСОБА_1 вказував, що він, перебуває на обліку в Управлінні соціального захисту населення з 2004 року, як інвалід війни II групи і відповідно до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» має право на щорічне безоплатне санаторно-курортне лікування або на отримання грошової компенсації за невикористане санаторно-курортне лікування. Останній раз він отримав безоплатну путівку та проходив санаторно-курортне лікування в 2013 році, а тому згідно зі ст.13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» на підставі його заяви від 07.04.2016 року Управління соціального захисту населення зобов`язані надати йому грошову компенсацію за невикористане санаторно-курортне лікування за 2014, 2015 роки. Однак відповідач відмовив у наданні йому грошової компенсації у розмірі середньої вартості путівки. Дана заява мотивована тим, що грошова компенсація буде надана йому згідно поданої ним заяви від 07.04.2016 року протягом двох років після поданням ним заяви, тобто в період до 2018 року. Просив суд визнати протиправними дії Управління щодо відмови у виплаті йому грошової компенсації за невикористане санаторно-курортне лікування в 2014, 2015 роках, так як він має право на вказану компенсацію відповідно до ст.13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» та просив зобов`язати відповідача виплатити йому вказану грошову компенсацію в розмірі середньої вартості путівки.
В судовому засіданні ОСОБА_1 підтримав заявлені позовні вимоги, а також суду пояснив, що він, як інвалід війни, має право на отримання заявленої ним грошової компенсації з 2012 року з дати подачі ним заяви про надання путівки на санаторне-курортне лікування. В 2013 році він отримав путівку та пройшов безоплатне санаторно-курортне лікування в період з 27.10.2013 року по 16.11.2013 року. В наступні роки путівку йому не надавали. Далі в ході слухання справи заявив суду про наступні факти, про які не повідомляв суд при подачі позову і які просив перевірити в ході розгляду справи, про те, що в 2013 році після закінчення санаторно-курортного лікування в листопаді 2013 року він подав наступну заяву до Управління про забезпечення його безоплатною путівкою, однак із за неналежного ведення обліку заяв інвалідів війни в Управлінні соціального захисту населення дана заява не зареєстрована у відповідача згідно наданих ними для ознайомлення в суді журналів обліку.
Представник відповідача Бакланова Л.Д. заперечувала проти задоволення позову ОСОБА_1 . Суду пояснила, що ОСОБА_1 , є інвалідом війни II групи, перебуває на обліку в відділі персоніфікованого обліку пільгових категорій населення їх Управління з 15.12.2003 року та користується пільгами передбаченими законодавством для цієї категорії пільговиків, відповідно до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», зокрема відповідно до ст. 13 Закону має право на щорічне безоплатне позачергове забезпечення санаторно-курортним лікуванням, а також за бажанням інваліда може отримувати один раз на два роки грошову компенсацію в розмірі середньої вартості путівки. 07.05.2012 року ОСОБА_1 звернувся до Управління щодо забезпечення санаторно-курортним лікуванням по захворюванню системи кровообігу. На підставі особистої заяви та довідки лікувальної установи за формою 070/о, ОСОБА_1 було поставлено в чергу інвалідів війни щодо отримання путівки. 14.10.2013 року за рахунок субвенції з державного бюджету, ОСОБА_1 був забезпечений санаторно-курортною путівкою до санаторію ім. Горький м. Одеси, терміном лікування з 27.10.2013 року по 16.11.2013 року. Після подачі ним документів про завершення санаторно-курортного лікування відповідно до вимог законодавства в 2013 році був знятий з черги інвалідів війни, які бажають пройти безоплатне санаторно-курортне лікування.
З того часу і до дня подачі ним заяви від 07.04.2016 року про виплату грошової компенсації за невикористане санаторно-курортне лікування від ОСОБА_1 на адресу Управління заяв про надання путівки або грошової компенсації не надходило, а тому в черзі на їх отримання ОСОБА_1 в 2014, 2015 році не перебував і путівкою не забезпечувався. Представник позивача повідомила в суді, що по мірі надходження путівок, вона телефонувала ОСОБА_1 про наявність путівок для лікування за його профілем захворювання серцево-судинної системи, так як він раніше перебував у них в черзі, однак останній відмовлявся від проходження лікування. 07.04.2016 року ОСОБА_1 звернувся до Управління щодо отримання грошової компенсації вартості санаторно-курортного лікування за 2014,2015 роки і на підставі особистої заяви та ксерокопії посвідчення «Інвалід війни», його було поставлено в чергу інвалідів війни щодо даної виплати на 2016-2018 роки. Вважає що дії Управління в даному випадку були правомірними, так як відповідно до п. 6 Порядку виплати грошової компенсації вартості санаторно-курортного лікування деяким категоріям громадян, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 17.06.2004 року № 785, грошова компенсація виплачується інвалідам війни, через два роки після звернення із заявою про виділення путівки або виплату грошової компенсації, якщо вони протягом цього періоду не одержували безоплатної санаторно-курортної путівки. Для осіб, які не перебувають на обліку для санаторно-курортного лікування, а ОСОБА_1 на такому обліку не перебував з 2013 року, вперше грошова компенсація виплачується у разі звернення із заявою через два роки після набрання чинності Законом України «Про внесення змін до ст. 13 ЗУ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту». Середню вартість санаторно-курортної путівки визначає Мінсоцполітики за поданням Фонду соціального захисту інвалідів та погодженням з Мінфіном щороку до 15 березня в межах обсягу бюджетних коштів, виділених відповідно до Закону України «Про Державний бюджет» на поточний рік. Державним виконавцем зазначеної програми в Роздільнянському районі є Одеське обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів, до якого кожного кварталу, Управління подає звіт про надходження та використання коштів, отриманих від відділення Фонду для здійснення виплат компенсації.
Тобто, для надання позивачу грошової компенсації вартості санаторно-курортного лікування за 2014-2015 роки, немає законних підстав і позивач отримає її, відповідно до діючого законодавства, через два роки з моменту подання заяви, по мірі надходження коштів, тобто в 2018 році, про що йому було надано роз`яснення на особистих прийомах, а також надіслано листа від 15.12.2016 року за № 3444/04.
Тому просила відмовити ОСОБА_1 в задоволені позовних вимог в повному обсязі.
Заслухавши пояснення позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що в задоволені позову належить відмовити, виходячи з наступного.
Відповідно до ст. 159 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин у адміністративній справі, підтверджених такими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_1 є інвалідом ІІ групи і має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - інвалідів війни, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_1 від 13.07.2007 року. (а.с.3)
З 15.12.2003 року ОСОБА_1 перебуває на обліку пільгових категорій населення Управління та користується пільгами передбаченими законодавством для даної категорії пільговиків, відповідно до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».
ОСОБА_1 є інвалідом війни і має право на безплатне позачергове щорічне забезпечення санаторно-курортним лікуванням відповідно до статті 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».
Відповідно до ст. 13 ЗУ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», інвалідам війни та прирівняним до них особам надаються пільги, зокрема безплатне позачергове щорічне забезпечення санаторно-курортним лікуванням з компенсацією вартості проїзду до санаторно-курортного закладу і назад (п. 3 ч. 1 ст. 13 Закону). Також відповідно до ч.3 ст.13 Закону України за бажанням інвалідів замість путівки на санаторно-курортне лікування вони можуть один раз на два роки одержувати грошову компенсацію, зокрема інваліди 1-2 груп у розмірі середньої вартості путівки. Грошова компенсація надається незалежно від наявності медичного висновку про необхідність санаторно-курортного лікування або медичних протипоказань.
Судом встановлено, що на підставі довідки для одержання путівки на санаторно-курортне лікування (форми № 070/о) від 07.05.2012 року №95, ОСОБА_1 було рекомендовано санаторно-курортне лікування в санаторії за профілем серцево-судинної системи.(а.с.27)
ОСОБА_1 , у відповідності до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», 07.05.2012 року звернувся до Управління з заявою про видачу санаторно-курортної путівки до санаторію й рішенням Управління від 07.05.2012 року, позивача взято на чергу для отримання санаторно-курортної путівки, як інваліда ІІ групи.
25.09.2013 року Роздільнянською центральною районною лікарнею видано довідку ЛКК № 438, якою підтверджено, що позивач потребує санаторно-курортного лікування за профілем серцево-судинної системи.(а.с.28)
На підставі цієї довідки ОСОБА_1 14.10.2013 року була видана путівка до санаторію ім. Горького м. Одеси строком лікування з 27.10.2013 року по 16.11.2013 року. (а.с.26), де ОСОБА_1 пройшов лікування у вказаний період, що підтверджується зворотнім талоном до путівки №379036.(а.с.24)
Тобто ОСОБА_1 останній раз згідно поданої ним заяви був забезпечений відповідною санаторно-курортною путівкою в 2013 році.
Судом встановлено, що 07.04.2016 року ОСОБА_1 звернувся до Управління з заявою про виплату йому компенсації за невикористану санаторно-курортну путівку за 2014-2015 роки, керуючись положенням ст. 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», на що листом Управління соціального захисту населення від 15.12.2016 року за №3444/04 отримав повідомлення про те, що на підставі його заяви він поставлений в чергу інвалідів війни щодо даної виплати з дати подачі заяви і така виплата буде йому проведена в 2018 році, а за минулі роки, коли він не отримував путівки, він не має право на отримання грошової компенсації.
Не погоджуючись з відмовою відповідача, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступне.
Відповідно до частини 1, 2 статті 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Відповідно до ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" закріплює ряд пільг з особами, які мають статус учасника бойових дій, а також прикріпленими до них особами. Однією з пільг для такої категорії осіб є безоплатне забезпечення санаторно-курортним лікуванням або одержання компенсації вартості санаторно-курортного лікування (пункт 3 частини 1 статті 12 Закону).
Надання безкоштовних путівок на санаторно-курортне лікування здійснюється органами соціального захисту населення у відповідності до постанови Кабінету Міністрів України від 22 лютого 2006 року №187 (далі Постанова №187 від 22.02.2006 року), якою затверджено Порядок забезпечення санаторно-курортними путівками деяких категорій громадян структурними підрозділами з питань соціального захисту населення районних, районних у м. Києві та Севастополі держадміністрацій, виконавчими органами міських рад та Інструкції про порядок обліку, зберігання, розподілу та видачі путівок до санаторно-курортних та інших лікувально-оздоровчих установ в органах соціального захисту населення України затвердженою наказом Міністерства праці та соціальної політики України №42 від 25 грудня 1997 року, яка на теперішній час втратила чинність.
Згідно вказаних нормативно-правових актів органами соціального захисту здійснюється зокрема облік та зберігання санаторно-курортних путівок, які надходять до них, відправка до пансіонатів та будинків відпочинку у відповідності до Інструкції.
Особа, яка бажає отримати безкоштовну санаторно-курортну путівку звертається із заявою до відповідного органу соціального захисту. Органи соціального захисту населення ведуть облік таких осіб у журналах відповідної форми з урахуванням принципу черговості отримання путівки у відповідності до права особи на безкоштовну путівку (наприклад ступінь захворювання).
Відповідно до п.5, 6 Порядку №187 від 22.02.2006 року путівки видаються особам, в тому числі інвалідам війни, відповідно до медичних рекомендацій з урахуванням пільг, передбачених законодавством для конкретної категорії осіб, в порядку черговості у міру надходження путівок. Для одержання путівки подається заява та медична довідка лікувальної установи за формою №070/о і інваліди війни забезпечуються путівками строком на 18-21 день позачергово щороку.
Із досліджених судом матеріалів справи встановлено, що з заявою про отримання санаторно-курортної путівки ОСОБА_1 звертався в досліджуваний судом період до Управління соціального захисту населення один раз 07.05.2012 року (а.с.26) Після подання заяви від 07.05.2012 року позивач буз забезпечений санаторно-курортною путівкою і пройшов лікування, а тому його заява та право на отримання на протязі року безкоштовної санаторно-курортну путівку було державою забезпечено.
Інших заяв від ОСОБА_1 на протязі трьох років до Управління соціального захисту населення не надходило, дані обставини перевірені судом і встановлені шляхом дослідження та огляду в судовому засіданні Журналів обліку інвалідів війни та учасників бойових дій щодо забезпечення санаторно-курортним лікуванням (а.с.46,47), а тому додаткові доводи ОСОБА_1 , які були ним заявлені вже в ході слухання справи щодо наявності ще однієї його заяви про надання безкоштовної санаторно-курортної путівки в Управлінні, яку він подав в 2013 році разом з талоном про проходження санаторно-курортного лікування, нічим в суді не підтверджені.
В ході огляду вказаного Журналу будь-яких слідів підроблення його чи внесення недостовірної інформації не встановлено. У вказаному Журналі внесена інформація про взяття в чергу на надання безоплатної путівки ОСОБА_1 в 2012 році на підставі поданої ним заяви з відміткою про забезпечення його путівкою.(а.с.45,46) Дані обставини також підтверджуються дослідженою по справі копією заяви ОСОБА_1 від 07.05.2012 року (а.с.26), медичними довідками №95 від 07.05.2012 року, №438 від 25.09.2013 року форми №070/о.
В 2013 році відповідно до п.5 Порядку №187 від 22.02.2006 року, в редакції чинній станом на 2013 рік без змін, внесених в порядок Постановою КМУ №466 від 08.07.2015 року, для отримання наступної путівки позивач повинен був надати заяву та нову медичну довідку путівки форми №070/о. Однак згідно запиту Управління праці та соціального захисту населення до Роздільнянської районної центральної лікарні, як до відповідного медзакладу, який видає медичні довідки встановленої форми, встановлено, що ОСОБА_1 інших медичних довідок, ніж ті, що були отримані ним і наявні в матеріалах справи не отримував та за їх видачею не звертався. (а.с.48.49,50)
Таким чином судом не виявлено заяв ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення про надання безоплатної санаторно-курортної путівки, по яким би держава не виконала свої зобов`язання відповідно до ст.13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» та не забезпечила в установлені строки на протязі року інваліда війни путівкою.
Порядок виплати грошової компенсації вартості санаторно-курортного лікування інвалідам війни встановлений Постановою Кабінету Міністрів України від 17 червня 2004 року №785, якою затверджений Порядок виплати грошової компенсації вартості санаторно-курортного лікування. (далі Постанова №785 від 17.06.2004 року)
Відповідно до п.2 Порядку №785 від 17.06.2004 року, грошова компенсація замість санаторно-курортної путівки виплачується інвалідам війни за місцем їх обліку один раз на два роки з дня звернення із заявою про надання путівки або виплату грошової компенсації за бажанням, якщо ці особи протягом двох років не одержували безоплатних санаторно-курортних путівок, незалежно від наявності медичного висновку про необхідність санаторно-курортного лікування або медичних показань.
Відповідно до п. 7, 11 цього Порядку, середню вартість санаторно-курортної путівки визначає Мінсоцполітики за поданням Фонду соціального захисту інвалідів та погодженням з Мінфіном щороку в межах обсягу бюджетних коштів, виділених відповідно до Закону України «Про Державний бюджет» на поточний рік. Витрати, пов`язані з виплатою грошової компенсації, покриваються за рахунок коштів державного бюджету в межах видатків, передбачених Мінсоцполітики на зазначену мету.
Відповідно до п.1.1. Порядку планування та здійснення видатків на виплату грошової компенсації на бензин, ремонт і технічне обслуговування автомобілів та транспортне обслуговування та грошової компенсації вартості санаторно-курортного лікування окремим категоріям інвалідів, затвердженого Наказом Міністерства праці та соціальної політики України, Міністерства фінансів України, Державного казначейства України 26.11.2001 року за №988/6179 (Порядок №422), цим нормативно-правовим актом, в тому числі, визначено механізм планування та здійснення видатків на виплату грошової компенсації вартості санаторно-курортного лікування інвалідів з числа осіб, на яких поширюється дія п. 2 ч.2, ст.7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і пенсії яким призначені відповідно до Закону України « Про пенсійне забезпечення військовослужбовців та осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ».
Пунктами 2.1., 2.6., 2.8. Порядку №422 визначено, що загальний обсяг бюджетних коштів, необхідних для виплати в бюджетному році грошових компенсацій інвалідам, визначених пунктом 1.1 цього Порядку, здійснюється на підставі письмових заявок, які щорічно подаються виконавчій дирекції Фонду Міністерством оборони України, Міністерством внутрішніх справ України, Міністерством з питань надзвичайних ситуацій та у справах населення від наслідків Чорнобильської катастрофи (щодо пенсіонерів військ цивільної оборони), Службою безпеки України (в т.ч.- щодо пенсіонерів Управління державної охорони України та пенсіонерів Прикордонних військ України), Державною податковою адміністрацією України (щодо пенсіонерів органів податкової міліції), Державним департаментом України з питань виконання покарань. Виконавча дирекція Фонду в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі відповідно до Порядку касового виконання державного бюджету за видатками. Відділення Фонду на підставі заявок, поданих відповідними органами (військовими комісаріатами, управліннями, тощо), міністерств та центральних органів виконавчої влади, які здійснюють облік та призначення пенсії інвалідам з числа осіб, визначених п. 1.1. цього Порядку, готують реєстри на виплату грошових компенсацій цим інвалідам. Сформовані реєстри відділення Фонду направляють відповідним відділенням Ощадного банку України.
Таким чином право ОСОБА_1 на отримання компенсації за невикористане санаторно-курортне лікування залежить від наявності його заяви про надання путівки на безоплатне щорічне позачергове санаторно-курортне лікування, якщо держава протягом двох років не надала по цій заяві особі безоплатної санаторно-курортної путівки або заяви на виплату грошової компенсації.
Судом по справі встановлено на підставі вищенаведених доказів, що заяви ОСОБА_1 про надання путівки, по якій би держава не виконала свої зобов`язання перед ним, не має.
Також судом встановлено, що 07.04.2016 року ОСОБА_1 вперше звернувся із заявою про виплату йому грошової компенсації замість санаторно-курортної путівки , як інваліду війни і був включений до черги на отримання компенсації відповідно до Журналу реєстрації заяв на компенсацію за невикористане санаторно-курортне лікування за порядковим №6.
Відповідно до вищенаведеного законодавства з дня звернення ОСОБА_1 з заявою про виплату грошової компенсації до Управління соціального захисту населення, на протязі двох років в термін до 2018 року ОСОБА_1 буде сплачена грошова компенсація, а тому в суд позивач звернувся до сплину дворічного строку, встановленого законодавством, для отримання компенсації і відповідно право на отримання компенсації за минулі роки по цій заяві у ОСОБА_1 не має.
Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.
Рішенням Конституційного Суду України від 25 січня 2012 року №3-рп/2012 визначено, що суди під час вирішення справ про соціальний захист громадян керуються, зокрема, принципом законності. Цей принцип передбачає застосування судами законів України, а також нормативно-правових актів відповідних органів державної влади, виданих на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України, в тому числі нормативно-правових актів Кабінету Міністрів України, виданих у межах його компетенції, на основі і на виконання Бюджетного кодексу України, закону про Державний бюджет України на відповідний рік та інших законів України. Однією з ознак України як соціальної держави є забезпечення загальносуспільних потреб у сфері соціального захисту за рахунок коштів Державного бюджету України виходячи з фінансових можливостей держави, яка зобов`язана справедливо і неупереджено розподіляти суспільне багатство між громадянами і територіальними громадами та прагнути до збалансованості бюджету України. При цьому рівень державних гарантій права на соціальний захист має відповідати Конституції України, а мета і засоби зміни механізму нарахування соціальних виплат та допомоги - принципам пропорційності і справедливості.

З огляду на викладені вимоги законодавства та встановлені судом обставини справи, позивачу правомірно відмовлено Управлінням праці та соціального захисту у виплаті грошової компенсації за невикористане санаторно-курортне лікування за минулі роки, які передували його зверненню до Управління з заявою від 07.04.2016 року.

Тому суд дійшов до законного та обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

На підставі ст.13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» , п.1, 5, 6, 14,19 Порядку забезпечення санаторно-курортними путівками деяких категорій громадян структурними підрозділами з питань соціального захисту населення районних, районних у м. Києві та Севастополі держадміністрацій, виконавчими органами міських рад, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №187 від 22.02.2006 року, п.2, 3, 6, Порядку виплати грошової компенсації вартості санаторно-курортного лікування деяким категоріям громадян, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №785 від 17.06.2004 року, керуючись ст.ст. 71, 99, 100, 159- 163 КАС України, суд,

П О С Т А Н О В И В :
В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення Роздільнянської районної державної адміністрації про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії, - відмовити.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Одеського апеляційного адміністративного суду через Роздільнянський районний суд Одеської області шляхом подачі протягом 10 днів апеляційної скарги з дня проголошення постанови, а у разі проголошення вступної та резолютивної частини постанови, протягом 10 днів з дня отримання її копії в повному обсязі.

Суддя Ж. В. Теренчук