Справа № 509/31/17
Суддя: Гандзій Д. М.
Дата ухвалення: 2017-04-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 509/31/17
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 квітня 2017 року Овідіопольський районний суд Одеської області в складі :

судді Гандзій Д.М.

при секретарі Задеряка Г.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в смт. Овідіополь справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Молодіжненської сільської ради Овідіопольського району Одеської області про зобов'язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В :

30 грудня 2016 року, представник ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним адміністративним позовом, в якому просив суд, зобов'язати відповідачів розглянути клопотання ОСОБА_1 про виділення їй земельної ділянки, надання дозволу на розробку проекту землеустрою по відведенню земельної ділянки, орієнтовною площею до 0,25 га для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) у межах с. Молодіжне, в порядку і строки, передбачені ст. 118 ЗК України з наданням позивачці мотивованого рішення за результатами розгляду її клопотання.

В судове засідання позивачка не з`явилась, надіславши до суду своє письмове клопотання, в якому повністю підтримала свій адміністративний позов, просила його задовольнити та слухати справу за її відсутності (а.с. 15).

Представник відповідача Молодіжненської с/р в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового розгляду повідомлявся належним чином, що підтверджується поштовим повідомленням про вручення судової повістки уповноваженій особі під підпис, причини неявки суду не повідомив, надіславши до суду свої письмові заперечення на позов, в яких просив суд, відмовити у задоволенні адміністративного позову з підстав його необґрунтованості і безпідставності, та з проханням про слухання справи за його відсутністю (а.с. 18-23).

Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що в задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав.

Відповідно до положень ст. 19 Конституції України - правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством, а органи місцевого самоврядування зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст.ст. 12,39 ЗК України, до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин та території сіл, селищ, міст належить розпорядження землями територіальних громад, передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу.

Використання земель житлової та громадської забудови - здійснюється відповідно до Генерального плану населеного пункту, іншої містобудівної документації, плану земельно-господарського устрою з дотриманням будівельних норм, державних стандартів і правил.

Умовами статті 116 ЗК України передбачено, що набуття права на землю громадянами та юридичними особами, здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться, зокрема - у разі одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом, один раз по кожному виду використання.

Стаття 118 ЗК України зазначає, що громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідної районної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації або

сільської, селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та висновки конкурсної комісії (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства).

Районна, Київська чи Севастопольська міська державна адміністрація або сільська, селищна, міська рада розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних утворень, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку. Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян особами, які мають відповідні дозволи (ліцензії) на виконання цих видів робіт, у строки, що обумовлюються угодою сторін.

Розроблений проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки подається Комісії з розгляду питань, пов'язаних з погодженням документації із землеустрою (далі - Комісія). Комісія протягом трьох тижнів з дня одержання проекту надає відповідному органу виконавчої влади чи органу місцевого

самоврядування свій висновок щодо погодження проекту або відмови у його погодженні. У разі відмови у погодженні проект повертається заявнику у зазначений у цій частині строк. Підставою відмови у погодженні проекту може бути лише невідповідність його положень вимогам законів та прийнятих

відповідно до них нормативно-правових актів. У разі якщо проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки підлягає обов'язковій державній експертизі землевпорядної документації, погоджений проект подається Комісією до відповідного органу земельних ресурсів для здійснення такої експертизи. Районна, Київська чи Севастопольська міська державна адміністрація або сільська, селищна, міська рада у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а в разі необхідності здійснення обов'язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи) приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність. Відмова органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення клопотання без розгляду можуть бути оскаржені до суду. У разі відмови органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення заяви без розгляду питання вирішується в судовому порядку.

Приписами статті 121 ЗК України передбачено, що громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності в таких розмірах : для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка) у селах - не більше 0,25 га, в селищах - не більше 0,15 га, в містах - не більше 0,10 га.

Частинами 1 та 2 статті 159 ЗК України передбачено, що земельні спори розглядаються органами виконавчої влади з питань земельних ресурсів та органами місцевого самоврядування на підставі заяви однієї із сторін у місячний термін з дня подання заяви.

Статтею 33 Закону України «Про місце самоврядування в Україні» передбачено, що до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать власні (самоврядні) повноваження : підготовка і внесення на розгляд ради пропозицій щодо встановлення ставки земельного податку, розмірів плати за користування природними ресурсами, вилучення (викупу), а також надання під забудову та для інших потреб земель, що перебувають у власності територіальних громад, визначення в установленому порядку розмірів відшкодувань підприємствами, установами та організаціями незалежно від форми власності за забруднення довкілля та інші екологічні збитки, встановлення платежів за користування комунальними та санітарними мережами відповідних населених пунктів. Реєстрація суб`єктів права власності на землю, реєстрація права користування землею і договорів на оренду землі, видача документів, що посвідчують право власності і право користування землею. Організація і здійснення землеустрою, погодження проектів землеустрою.

Стаття 34 цього ж Закону передбачає - виключно на пленарних засіданнях селищної ради вирішуються питання регулювання земельних відносин.

Як вбачається зі ст. 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень, які приймаються на її пленарному засіданні після обговорення більшістю депутатів від загального складу ради. Ненормативні акти передбачають конкретні приписи, звернені до окремого суб`єкта чи юридичної особи, застосовуються одноразово і після реалізації вичерпують свою дію.

Статтею 144 Конституції України передбачено форми та засоби реалізації права територіальних громад на місцеве самоврядування та зазначено, що органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов`язковими до виконання на відповідній території. Рішення органів місцевого самоврядування з мотивів їх невідповідності Конституції чи законом України зупиняється у встановленому законом порядку з одночасним зверненням до суду.

Відповідно до п. 7 Постанови Пленуму ВСУ № 7 від 16.04.2004 р. із змінами, внесеними з постановою Пленуму ВСУ від 19.03.2010 р. № 2 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» - при розгляді справ за позовами до органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування, в разі незгоди з рішеннями з питань, віднесених у галузі земельних відносин до їх компетенції (зокрема, про відмову у передачі земельної ділянки у власність чи користування, у продажі земельної ділянки, в наданні дозволу і вимог на розроблення проекту відведення земельної ділянки тощо), суд за наявності підстав для задоволення позову визнає рішення такого органу недійсним і зобов'язує його залежно від характеру спору виконати певні дії, передбачені його компетенцією (або не вчиняти чи припинити їх), на захист порушеного права, як цього вимагає законодавство, або надає право позивачеві вчинити певні дії для усунення порушень його права. Суд вирішує ці питання по суті, якщо це відповідає закону (наприклад, визнає відповідно до ч. 3 ст. 1 Закону України від 05.06.2003 р. № 899-IV «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» право на земельну частку (пай), якщо районною (міською) державною адміністрацією безпідставно відмовлено у видачі документа, що посвідчує право на земельну частку (пай), вирішує відповідно до ч. 4 ст. 7 Закону України від 19.06.2003 р. № 973-IV «Про фермерське господарство» питання про надання земельної ділянки у власність або оренду для створення фермерського господарства, якщо відповідна районна (міська) державна адміністрація чи орган місцевого самоврядування безпідставно відмовили в цьому або, незважаючи на рішення суду, що зобов'язує їх розглянути заяву з цього приводу, не розглядають її за наявності необхідних документів).

В інших випадках - суд не може вирішувати питання, віднесені до компетенції органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування, зокрема про передачу земельних ділянок у постійне користування, оренду, укладення чи поновлення договору оренди земельної ділянки, зміну цільового призначення землі тощо.

При розгляді справ за адміністративними позовами до органів державної влади чи органів місцевого самоврядування про визнання неправомірною бездіяльності щодо нерозгляду заяви про надання земельної ділянки в оренду, про передачу земельної ділянки у власність, суди вправі зобов'язати відповідний орган розглянути зазначене питання, а не приймати рішення про надання в оренду (передачу у власність), що не належить до компетенції суду.

Приписи ч. 1 ст. 24 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» визначають необхідність розробки документації із землеустрою з урахуванням положень плану зонування та/або детального плану територій.

Крім того, чинне законодавство України - визначає необхідність розробки містобудівної документації для населених пунктів, але не містить імперативного припису, відповідно до якого весь обсяг містобудівної документації та, зокрема, детальні плани територій мають бути розроблені впродовж певного часу чи до визначеного моменту.

При чому, здійснення за власної ініціативи та за рахунок бюджетних коштів розробки землевпорядної та містобудівної документації для формування певних земельних ділянок, визначення їх місцезнаходження, розмірів, меж, а відповідно, і самої кількості земельних ділянок - є правом, а не обов'язком органів місцевого самоврядування.

Таким чином, на думку суду, приписами Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», ЗК України, Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» - не встановлені обов'язки місцевих рад чи їх виконавчих органів здійснити передбачені земельним та містобудівним законодавством заходи щодо утворення певної кількості земельних ділянок, оскільки містобудівна діяльність і планування та забудова територій, як один з її напрямів, що полягає у розробленні містобудівної документації, є тривалими процесами, не обмеженими у часі, та мають здійснюватися уповноваженими суб'єктами впродовж всього часу їх діяльності у відповідності до положень земельного та містобудівного законодавства, а заходи по забезпеченню доступності та повноти інформації мають вживатись уповноваженими на те органами після утворення такої інформації.

Згідно із ст. 70 КАСУ, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Докази, одержані з порушенням закону, судом при вирішенні справи не беруться до уваги. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

Приписами ст. 71 КАСУ передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтується її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень - обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Як встановив суд, 10.11.2016 р. представник позивачки звернувся до відповідачів з клопотанням, в якому просив суд, в порядку реалізації права позивачки на отримання безоплатного права на отримання безоплатно у власність земельної ділянки, визначити їй без погодження з нею та виділити ОСОБА_1 земельну ділянку орієнтовною площею до 0,25 га для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) у межах с. Молодіжне, надати їй дозвіл на розробку проекту землеустрою по відведенню земельної ділянки в порядку і строки, передбачені ст. 118 ЗК України з наданням позивачці мотивованого рішення за результатами розгляду її клопотання (а.с. 6-7).

Вказана заява подана від імені ОСОБА_1 (вх. № П-1585 від 18.11.2016 р.) «про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки загальною площею 0,25 га у власність для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка)» без конкретизації місця розташування земельної ділянки, була розглянута на засіданні постійної комісії Молодіжненської сільради з питань будівництва, регулювання земельних відносин, охорони навколишнього середовища та благоустрою 06 грудня 2016 року, що підтверджується витягом з протоколу засідання комісії від 06.12.2016 р., яким було рекомендовано пленарному засіданню відповідачів прийняти рішення про відмову ОСОБА_1 у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у її власність (а.с. 20).

При чому, комісією було встановлено, що відповідно до ч. 6 ст. 118 ЗК України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для містобудівних потреб, у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, у якому зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки.

Суд встановив, що до заяви позивачки - не були додані графічні матеріали, відсутність яких позбавило можливості Молодіжненську сільську раду ідентифікувати об'єкт на відповідність вимогам Земельного кодексу України і тим самим прийняти обґрунтоване рішення, як то про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність.

Крім іншого, з 1 січня 2015 року набрала чинності частина 3 статті 24 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» якою встановлено, що у разі відсутності плану зонування або детального плану території, затвердженого відповідно до вимог цього Закону, передача (надання) земельних ділянок із земель державної або комунальної власності у власність чи користування фізичним та юридичним особам для містобудівних потреб - забороняється.

Суд встановив і це підтверджується письмовими запереченнями відповідачів, що в с. Молодіжному, Овідіопольського району Одеської області - відсутній план зонування та детальний план території земель, які передбачають надання громадянам земельних ділянок у межах норм безоплатної передачі у власність, встановлених ст. 121 ЗК України, з урахуванням норм ДБН 360-92 «Містобудування, планування і забудова міських і сільських поселень».

Як з'ясував суд, вищевказаний витяг з протоколу засідання комісії від 06 грудня 2016 року було направлено позивачці супровідним листом за № 1070 від 15 грудня 2016 року на адресу, яка була зазначена у її клопотанні : 65123, АДРЕСА_1 (а.с. 21).

І саме головне, 21 грудня 2016 року Молодіжненська сільська рада Овідіопольського району VII скликання прийняла рішення XVI сесії № 516-VІІ «Про відмову ОСОБА_1 у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,25 га у власність для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), в с. Молодіжному, Овідіопольського району у зв'язку з невідповідністю поданих документів вимогам ст.ст. 39,118 ЗК України та ч. 3 ст. 24 Закону України «Про регулювання містобудівної документації» (а.с. 22).

На підставі вищезазначеного, сільська рада не розуміє в чому полягає бездіяльність лодіжненської сільської ради Овідіопольського району, адже Молодіжненська сільська а Овідіопольського району розглянула клопотання (заяву) гр. ОСОБА_1 звіївни (вх. № П-1585 від 18.11.2016 року) «про надання дозволу на розроблення екту землеустрою щодо відведення земельної ділянки загальною площею 0,25 га у сність для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і руд (присадибна ділянка)» у порядку та у строки, передбачені статтею 118 Земельного ексу України

У зв'язку з чим, з адміністративного позову не вбачається, в чому саме полягає бездіяльність Молодіжненської сільради Овідіопольського району з огляду на те, що відповідачі у відповідності до приписів вищевказаних норм Законів України у встановлені порядку та у строки, передбачені статтею 118 ЗК України розглянули клопотання позивачки і винесли законне і обґрунтоване рішення, наведене вище, а тому у задоволенні безпідставного і необґрунтованого адміністративного позову слід відмовити повністю.

Керуючись ст. ст. 69-71,128,158,159,160,161,162,163 КАС України, Конституцією України, ст.ст. 33,34,59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», ст. 24 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», ст.ст. 12,39,116,118,121,159 Земельного Кодексу України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Молодіжненської сільської ради Овідіопольського району Одеської області про зобов'язання вчинити певні дії - відмовити.

Постанова може бути оскаржена до Одеського апеляційного адміністративного суду через Овідіопольський райсуд Одеської області протягом 10 днів з дня отримання її копії.

Суддя Гандзій Д.М.