Справа № 814/1910/16
Суддя: Турецька І.О.
Дата ухвалення: 2017-03-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
----------------------
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 березня 2017 р.м.ОдесаСправа № 814/1910/16

Категорія: 12.3 Головуючий в 1 інстанції: Біоносенко В. В.

Одеський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

доповідача - судді Турецької І.О.

суддів - Стас Л.В., Косцової І.П.

за участю секретаря - Скоріної Т.С.

апелянта - ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 13 грудня 2016 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції Національної поліції України про визнання протиправним і скасування наказу, поновлення на посаді та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу,

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору на стороні відповідача - Управління патрульної поліції у м. Миколаєві Департаменту патрульної поліції Національної поліції України, -

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до Миколаївського окружного адміністративного суду з позовом до Департаменту патрульної поліції Національної поліції України, в якому просила наступне:

- визнати протиправним та скасувати наказ №2565 від 31 серпня 2016 року «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності» у вигляді звільнення зі служби в Національній поліції України, в частині, що стосується позивача;

- визнати протиправним та скасувати наказ №233 о/с від 23 вересня 2016 року «По особовому складу» про звільнення зі служби, у зв'язку з реалізацією дисциплінарного стягнення;

- поновити на посаді поліцейського роти №4 батальйону №1 Управління патрульної поліції у м. Миколаєві;

- стягнути грошове забезпечення за час вимушеного прогулу.

В обґрунтування позову зазначено про те, що рішення суб'єкта владних повноважень носить вибірковий характер щодо неї, оскільки інші працівники поліції, які також виконували обов'язки щодо затримання правопорушників не були звільнені, про порушення відповідачем вимог статей 38 та 43 Конституції України, які передбачають, що громадяни користуються рівним правом доступу до державної служби та до служби в органах місцевого самоврядування, а також встановлюють право кожного на працю, на заробіток собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

Постановою Миколаївського окружного адміністративного суду від 13 грудня 2016 року в задоволенні адміністративного позову - відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 ставить питання про скасування постанови суду першої інстанції та ухвалення нового рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, з підстав порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Апелянт в судовому засіданні суду апеляційної інстанції підтримала доводи викладені в апеляції та просила її задовольнити.

Інші учасники судового процесу в судове засідання суду апеляційної інстанції не з'явилися, належним чином сповіщені про дату, час та місце судового розгляду справи.

Відповідно до ч.4 ст.196 КАС України, неприбуття у судове засідання сторони, належним чином повідомленої про дату, час і місце апеляційного розгляду, не перешкоджає судовому розгляду справи.

З'ясувавши обставини справи, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, на наступних підставах.

Так, судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що ОСОБА_1 з 12 жовтня 2015 року проходила службу в органах внутрішніх справ, а з 07 листопада 2015 року в Національній поліції на посаді поліцейського роти №4 батальйону №1 Управління патрульної поліції у м. Миколаєві Департаменту патрульної поліції. Позивач має спеціальне звання капрал поліції.

30 серпня 2016 року позивач несла службу з охорони громадського порядку у складі екіпажу патрульної поліції «Кант-452» разом із напарником - поліцейським роти №4 батальйону №1 УПП старшим сержантом поліції ОСОБА_2

Близько 00:50 год., під час несення служби, з власної ініціативи, відреагувавши на шум та порушення громадського порядку, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 прибули в район закладу громадського харчування «McDonalds», що розташований в районі вул. Соборній у м. Миколаєві.

У цей час, громадяни ОСОБА_3 та ОСОБА_4 вчиняли хуліганські дії.

До прибуття ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на місце події, там вже був патрульний екіпаж «Кант-405» у складі поліцейських ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7, а через деякий час на допомогу патрульним прибув ще екіпаж «Кант-451» у складі ОСОБА_8 та ОСОБА_9, екіпаж «Кант-402» у складі ОСОБА_10, ОСОБА_11 та ОСОБА_12

Протягом тривалого часу ОСОБА_3 та ОСОБА_4, в присутності 10 працівників патрульної поліції, грубо порушували громадський порядок, пошкоджували автомобіль сторонніх осіб, ображали громадян нецензурною лайкою, а також намагались наносити їм удари руками.

При цьому, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ігнорували зауваження патрульних поліцейських щодо припинення протиправної поведінки, відштовхували їх, чинили опір, а також нанесли удар в обличчя одному з присутніх громадян, особа якого не встановлена.

За фактом хуліганських дій ОСОБА_3 та ОСОБА_4 прокуратурою Миколаївської області проводилось розслідування за ознаками злочину, передбаченого ч.2 ст.296 та ч.2 ст.342 КК України.

Дана подія викликала значний суспільний резонанс, тому 30 серпня 2016 року за фактом неналежного виконання поліцейськими Управління патрульної поліції м. Миколаєва своїх службових обов'язків під час припинення протиправної поведінки ОСОБА_3 та ОСОБА_4, Департаментом патрульної поліції призначено службове розслідування.

У ході проведення службового розслідування від поліцейських, які знаходилися на місці скоєння злочину були відібрані пояснення, переглянуто матеріали відеозаписів із їх нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) та зроблено висновок про бездіяльність даних посадових осіб, які не вжили жодних активних дій з метою припинення правопорушення та затримання осіб, які його вчинили незважаючи на те, що це є їх прямим обов'язком.

30 серпня 2016 року затверджено висновок службового розслідування, відповідно до якого встановлена вина 11 працівників патрульної поліції у бездіяльності, порушенні вимог Закону України «Про Національну поліцію», невжиття жодних активних дій з метою припинення правопорушення та затримання осіб, які його вчинили.

31 серпня 2016 року наказом №2565 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності» притягнено до дисциплінарної відповідальності 11 працівників Управління патрульної поліції м. Миколаєва, у тому числі і ОСОБА_1 притягнена до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення зі служби в Національній поліції України.

23 вересня 2016 року наказом №233 о/с «По особовому складу» відповідно до п.6 ч.1 ст.77 Закону України «Про Національну поліцію», у зв'язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, ОСОБА_1 звільнено зі служби в поліції.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції керувався Законом України «Про Національну поліцію», Дисциплінарним статутом органів внутрішніх справ України та виходив із того, що позивач, разом з іншими співробітниками патрульної поліції, не виконала обов'язку щодо захисту і охорони прав та свобод громадян від протиправних посягань, хоча мала для цього повноваження, час та фізичну можливість.

Суд вважав, що така безпорадність на місці пригоди, млява та розгублена реакція на дії правопорушників, потурання порушенню громадського порядку, справедливо викликала обурення громадян, що призвело до підриву авторитету та дискредитації високого звання поліцейського.

Колегія суддів погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції на підставі наступного.

Відповідно до статті 2 Закону України «Про Національну поліцію» від 02 липня 2015 року № 580-VIII (далі - Закон №580) завданнями поліції, у тому числі є надання поліцейських послуг у сферах: забезпечення публічної безпеки і порядку, охорони прав і свобод людини, а також інтересів суспільства і держави, протидії злочинності.

Пунктами 1, 2, 3 статті 18 Закону №580 встановлено, що поліцейський зобов'язаний:

1) неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського;

2) професійно виконувати свої службові обов'язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов'язків, наказів керівництва;

3) поважати і не порушувати прав і свобод людини.

Частина 2 ст.19 Закону №580 передбачає, що підстави та порядок притягнення поліцейських до дисциплінарної відповідальності, а також застосування до поліцейських заохочень визначено Дисциплінарним статутом Національної поліції України, що затверджується законом.

Однак, на момент існування спірних правовідносин, Дисциплінарний статут Національної поліції України затверджений не був, тому відповідно до пункту 4 Прикінцевих та Перехідних положень Закону №580 на поліцейських поширювалася дія Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, затвердженого Законом України від 22 лютого 2006 року № 3460-IV (далі - Статут), який визначає сутність службової дисципліни, обов'язки осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ України стосовно її дотримання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, порядок і права начальників щодо їх застосування, а також порядок оскарження дисциплінарних стягнень.

За приписами статей 1, 2 Статуту, службова дисципліна - дотримання особами рядового і начальницького складу Конституції і законів України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів та інших нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, підпорядкованих йому органів і підрозділів та Присяги працівника органів внутрішніх справ України. Дисциплінарний проступок - це невиконання чи неналежне виконання особою рядового або начальницького складу службової дисципліни, за яке, ці особи згідно із статтею 6 Статуту несуть дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом. Особи рядового і начальницького складу, яких в установленому законодавством порядку притягнуто до адміністративної, кримінальної або матеріальної відповідальності, водночас можуть нести і дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом.

Стаття 7 Статуту, аналогічно статті 18 Закону №580 визначає права та обов'язки осіб рядового і начальницького складу та зобов'язує зокрема:

- захищати і охороняти від протиправних посягань на життя, здоров'я, права та свободи громадян, власність, довкілля, інтереси суспільства і держави;

- поважати людську гідність, виявляти турботу про громадян і бути готовим у будь-який час надати їм допомогу.

Оцінуючи обставини наявності у діях позивача порушення службової дисципліни під кутом зору вищенаведених законодавчих норм, суд встановив наступне.

Апелянт вважає, що вона вчинила усі необхідні дії для того щоб припинити правопорушення.

Проте, як вбачається з її пояснень в ході службового розслідування, вона побачивши, що правопорушник пошкоджує чуже майно, а саме легковий автомобіль, зробила йому зауваження, на яке він не відреагував, а продовжував протиправні дії та ображав нецензурними висловлюваннями працівників поліції. До того ж, вона вимагала правопорушника припинити протиправні дії, нецензурну лайку, тримаючи його за руку, але останній вирвався та наніс удар кулаком в обличчя чоловіку, який стояв за її спиною (а.с.45-46).

Суд вважає, що викладені обставини свідчать про те, що позивачем не виконувалися обов'язки щодо захисту і охорони від протиправних посягань на життя, здоров'я, права та свободи громадян, власність.

Представник Управління патрульної поліції у м. Миколаєві заявила у суді першої інстанції, що дана подія викликала значний суспільний резонанс не тільки в межах міста Миколаєва, а й в межах усієї країни. Небайдужий громадянин знімав усі події, що відбувались на головній вулиці, у центрі міста та у подальшому це відео було викладено до усіх Інтернет мережах, які діють на території країни.

Ці відеозаписи транслювались по усім державним телеканалам та були опубліковані у багатьох Інтернет - виданнях.

Висновками службового розслідування було встановлено, що працівники поліції не вжили жодних активних дій з метою припинення правопорушення та затримання осіб, які його вчинили, що є прямим обов'язком працівника поліції та також передбачено ст. 260 КУпАП та ст.208 КПК України.

Судом апеляційної інстанції також був досліджений відеозапис з міста подій, які відбувалися вночі 30 серпня 2016 року.

Дійсно, даним відеозаписом підтверджено, що невідомий громадянин двічі наносив удари кулаком в обличчя іншому громадянину, при цьому працівник поліції ОСОБА_1, а також інші інспектори, які в подальшому також були звільнені, взагалі нічого не зробили для припинення правопорушення, затримання правопорушника, не викликали швидку допомогу потерпілому.

На відеозаписі чітко чутно, що оточуючі громадяни вимагали від поліцейських прийняти міри до правопорушника, як то затримати його та доставити до відділу поліції, застосувати спеціальні засоби, які були в розпорядженні патрульних, однак поліцейські, в тому числі і ОСОБА_1, були розгублені та не змогли правильно зорієнтуватись у складній ситуації, не змогли виконати свої прямі обов'язки щодо охорони публічної безпеки та порядку, які покладені на неї Законом №580.

В апеляційній скарзі апелянт посилається на те, що в рамках розгляду кримінальної справи за фактом хуліганських дій ОСОБА_3 та ОСОБА_4 її визнано потерпілою. Це, на думку апелянта, свідчить про те, що суд першої інстанції безпідставно посилається на відсутність активних дій з боку ОСОБА_1 щодо протиправної поведінки вказаних громадян.

На думку суду, цей довід не може бути взятий до уваги, оскільки статус потерпілої в кримінальному провадженні не свідчить про належне виконання поліцейським своїх службових обов'язків.

Так, ОСОБА_1 дійсно вимагала припинити протиправні дії ОСОБА_4 коли той направлявся до громадянина, який проводив зйомку, з невідомими агресивними намірами, проте, відповідно до покладених на неї обов'язків, особисто не застосувала до нього спеціальних засобів, фізичної сили чи інших методів впливу. Крім того, коли у її присутності громадянин ОСОБА_3 наносив удари по обличчю іншому невідомому громадянину, знову ж проявила бездіяльність по відношенню до правопорушника.

Разом із тим, стаття 22 Закону №580 уповноважує поліцію під час виконання повноважень, визначених цим Законом, застосовувати такі заходи примусу:

1) фізичний вплив (сила);

2) застосування спеціальних засобів;

3) застосування вогнепальної зброї.

Фізичним впливом є застосування будь-якої фізичної сили, а також спеціальних прийомів боротьби з метою припинення протиправних дій правопорушників.

Спеціальні засоби як поліцейські заходи примусу - це сукупність пристроїв, приладів і предметів, спеціально виготовлених, конструктивно призначених і технічно придатних для захисту людей від ураження різними предметами (у тому числі від зброї), тимчасового (відворотного) ураження людини (правопорушника, супротивника), пригнічення чи обмеження волі людини (психологічної чи фізичної) шляхом здійснення впливу на неї чи предмети, що її оточують, з чітким регулюванням підстав і правил застосування таких засобів та службових тварин.

Для виконання своїх повноважень поліцейські можуть використовувати у тому числі такі спеціальні засоби:

1) гумові та пластикові кийки;

2) електрошокові пристрої контактної та контактно-дистанційної дії;

3) засоби обмеження рухомості (кайданки, сітки для зв'язування тощо);

4) засоби, споряджені речовинами сльозогінної та дратівної дії;

5) засоби примусової зупинки транспорту;

8) пристрої, гранати та боєприпаси світлозвукової дії;

9) засоби акустичного та мікрохвильового впливу;

10) пристрої, гранати, боєприпаси та малогабаритні підривні пристрої для руйнування перешкод і примусового відчинення приміщень;

11) пристрої для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії;

12) засоби, споряджені безпечними димоутворюючими препаратами.

Таким чином, є правомірним висновок суду першої інстанції, що ОСОБА_1 не використала усі можливості для виконання своїх повноважень щодо забезпечення безпеки громадян.

Одними із доводів апеляційної скарги є те, що службове розслідування було проведено формально, у його висновках не було враховано наявності вини, обставин, що пом'якшують чи обтяжують ступінь відповідальності, а також ставлення до скоєного.

Перевіряючи обґрунтованість вказаних висловлень позивача, колегія суддів звернулася до ст. 14 Статуту, якою передбачено порядок накладення дисциплінарних стягнень на осіб рядового і начальницького складу.

Зокрема, з метою з'ясування всіх обставин дисциплінарного проступку, учиненого особою рядового або начальницького складу, начальник призначає службове розслідування. Службове розслідування має бути завершене протягом одного місяця з дня його призначення начальником. Перед накладенням дисциплінарного стягнення начальник або особа, яка проводить службове розслідування, повинні зажадати від порушника надання письмового пояснення. Небажання порушника надавати пояснення не перешкоджає накладенню дисциплінарного стягнення. Про накладення дисциплінарного стягнення видається наказ, зміст якого оголошується особовому складу органів внутрішніх справ. Зміст наказу доводиться до відома особи рядового або начальницького складу, яку притягнуто до дисциплінарної відповідальності, під підпис. У разі звільнення з посади або звільнення з органів внутрішніх справ особі рядового або начальницького складу видається витяг з наказу. При визначенні виду дисциплінарного стягнення мають враховуватися тяжкість проступку, обставини, за яких його скоєно, заподіяна шкода, попередня поведінка особи та визнання нею своєї вини, її ставлення до виконання службових обов'язків, рівень кваліфікації тощо. Звільнення осіб рядового і начальницького складу з органів внутрішніх справ як вид стягнення є крайнім заходом дисциплінарного впливу.

Як свідчать матеріали справи, керівництвом Управління патрульної поліції м. Миколаєва дотримано вимоги Статуту та дисциплінарне стягнення накладено відповідно до тяжкості проступку, оскільки означені події підірвали авторитет та спровокували зниження довіри до патрульної поліції в цілому.

Наступним доводом апелянта є те, що службове розслідування було проведено вибірково і дисциплінарна відповідальність за скоєне поліцейськими є неоднаковою.

Дослідженням матеріалів справи встановлено, що всі інспектори патрульної поліції понесли дисциплінарну відповідальність за свою бездіяльність, однак участь інспекторів у подіях була різною, тому і види стягнення до поліцейських також були різними.

Так, було звільнено тільки тих інспекторів поліції, які стояли осторонь та не вжили заходів для недопущення вчинення правопорушення у вигляді нанесення тілесних ушкоджень, спричинення шкоди майну.

Саме інспектори Бохонюк І.Г., Струк Р.І., Шевко К.Ю. та Муренко А.О., навіть після скоєння на їх очах побиття громадянина, не змогли вирішити, які заходи примусового характеру необхідно застосувати до правопорушника.

Також варто зазначити, що на відпрацюванні вказаної події були присутні десять співробітників патрульної поліції, з яких, за результатом проведеного розслідування, звільнено чотирьох, серед яких і співробітник, на якого було покладено виконання обов'язків командира роти - ОСОБА_8

Командира батальйону - ОСОБА_13, якого навіть не було на місці події, також було притягнено до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення з посади.

За наведених обставин, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а це, згідно вимог ст. 200 КАС України, є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а постанови суду без змін.

Керуючись ст.ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 13 грудня 2016 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції Національної поліції України про визнання протиправним і скасування наказу, поновлення на посаді та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили негайно після її проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня виготовлення повного тексту судового рішення.

Доповідач - суддя І.О.Турецька

суддя Л.В. Стас

суддя І.П. Косцова