Справа № 487/5095/16-а
Суддя: Турецька І.О.
Дата ухвалення: 2017-03-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 березня 2017 р.м.ОдесаСправа № 487/5095/16-а

Категорія: 3.7 Головуючий в 1 інстанції: Корнешова Т.В.

Одеський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

доповідача судді Турецької І.О.

суддів Стас Л.В., Косцової І.П.

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Одесі апеляційну скаргу Управління патрульної поліції у м. Миколаєві Департаменту патрульної поліції на постанову Заводського районного суду м. Миколаєва від 23 січня 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції у м. Миколаєві Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, -

В С Т А Н О В И В:

11 жовтня 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції з позовом до Управління патрульної поліції у м. Миколаєві Департаменту патрульної поліції, в якому просив скасувати постанову серії АР №041067 від 02 жовтня 2016 року про накладення штрафу у розмірі 425 грн. за правопорушення, передбачене ч.2 ст.122 КУпАП України.

В обґрунтування позову зазначено про відсутність з його боку порушень Правил дорожнього руху та про відсутність доказів, що підтверджують факт вчинення адміністративного правопорушення.

Постановою Заводського районного суду м. Миколаєва від 23 січня 2017 року адміністративний позов задоволено.

Не погоджуючись з даним судовим рішенням, посилаючись на порушення норм матеріального права, Управління патрульної поліції у м. Миколаєві Департаменту патрульної поліції подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Враховуючи, що відсутні клопотання від усіх осіб, які беруть участь у справі, про розгляд справи за їх участю, суд апеляційної інстанції, відповідно до п.1 ч.1 ст.197 КАС України, розглянув справу в порядку письмового провадження.

Зясувавши обставини справи, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню на наступних підставах.

Так, судом апеляційної інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 02 жовтня 2016 року о 01.35 год. водій ОСОБА_1, керуючи автомобілем «Toyota Land Cruiser», з державним номерним знаком ВЕ 4444 ВВ, на перехресті вул. Крилова та вул. Г. Карпенка м. Миколаєва, проїхав перехрестя на забороняючий сигнал світлофора, чим порушив п.п.8.7.3.е Правил дорожнього руху.

За фактом скоєння даного правопорушення, 02 жовтня 2016 року винесена постанова серії АР №041067 про накладення на позивача адміністративного стягнення у розмірі 425 грн. за правопорушення, передбачене ч.2 ст.122 КУпАП України (а.с.14).

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що вина позивача у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.122 КУпАП України, не доведена відповідачем. Крім того, покази свідків підтверджують факт відсутності вини позивача.

Згідно із вимогами ст. 159 КАС України, судове рішення повинно бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що правова позиція суду першої інстанції, яка викладена у судовому рішенні, не відповідає вимогам ст.159 КАС України, виходячи з наступного.

Спірні правовідносини регулюються Кодексом України про адміністративні правопорушення (далі КУпАП) та Правилами дорожнього руху, що затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 (далі ПДР).

Відповідно до ч. 2 ст. 122 КУпАП, порушення правил проїзду перехресть, зупинок транспортних засобів загального користування, проїзд на заборонний сигнал світлофора або жест регулювальника, порушення правил обгону і зустрічного розїзду, безпечної дистанції або інтервалу, розташування транспортних засобів на проїзній частині, порушення правил руху автомагістралями, користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, використання цих приладів та їх переобладнання з порушенням вимог відповідних стандартів, користування під час руху транспортного засобу засобами звязку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання), а так само порушення правил навчальної їзди, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти пяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів.

Процес зупинки правопорушника та проведена з ним бесіда зафіксована записом з відеореєстратора, який міститься в матеріалах справи (а.с.29).

Судом апеляційної інстанції був проаналізований даний відеозапис, з якого вбачається, що на початку спілкування правопорушник визнавав вчинене ним правопорушення, однак вказував, що здійснив проїзд не на червоний сигнал світлофора, а на жовтий, що також є забороняючим сигналом, відповідно до п.п.8.7.3.ґ Правил дорожнього руху.

Також, після того як інспектором було прийнято рішення про складання постанови по факту вчиненого правопорушення, позивач зазначив, що оскільки діяння, передбачене ч.2 ст.122 КУпАП, вчинено ним вперше, то є можливість застосувати до нього попередження.

Водночас суд першої інстанції не надав даним обставинам правової оцінки, зазначивши, що ОСОБА_1 заперечував проти того, що здійснив порушення Правил дорожнього руху.

В матеріалах справи є рапорт інспектора Гришаєва О.О. про те, що позивач на невеликій швидкості підїжджаючи до перехрестя, при червоному сигналі світлофору пересік стоп-лінію та, не зупиняючись, проїхав перехрестя на жовтий сигнал, тому їх наряд зупинив позивача та притягнув до адміністративної відповідальності.

Зазначені пояснення ОСОБА_2 та поліцейський, який був з ним в одному екіпажі ОСОБА_3 підтвердили як свідки у судовому засіданні.

Відповідно до ст.251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Також суд апеляційної інстанції бажає зазначити, що для провадження у справах про адміністративні правопорушення характерним є специфічний вид доказу безпосередні спостереження осіб, уповноважених на складання протоколу (постанови) про адміністративне правопорушення і на проведення адміністративного розслідування, які фіксуються. Поліцейські виявили порушення правил дорожнього руху на яке належним чином відреагували. Результатом чого стало винесення постанови у справі про адміністративні правопорушення.

Так, дійсно, як зазначає суд першої інстанції, відповідач не надав відеозапис самого факту правопорушення, але це не означає, що особа яка вчинила проступок має уникнути адміністративної відповідальності, враховуючи принцип невідворотності, який передбачає неминучість настання адміністративної відповідальності для особи, яка вчинила адміністративний проступок.

Невідворотність адміністративної відповідальності залежить більшою мірою від роботи працівників, уповноважених притягати до відповідальності і застосовувати санкції. Адміністративний проступок, на який не відреагувала держава, заподіює правопорядку серйозної шкоди. Безкарність правопорушника заохочує на вчинення нових проступків і подає негативний приклад іншим нестійким особам.

Колегія суддів вважає, що достатнім доказом правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності відповідача у даній категорії справ (оскарження рішень поліцейських патрульної поліції про притягнення до адміністративної відповідальності) є відповідні пояснення поліцейського, який виніс оскаржувану постанову та свідчення поліцейських свідків, які були в одному екіпажі з поліцейським, який виніс оскаржувану постанову. Такі докази будуть достатніми, допоки не буде надано обґрунтованих належних доказів, які безсумнівно спростують пояснення та свідчення поліцейських.

Отже, виходячи з даного відеозапису та пояснень патрульних, суд апеляційної інстанції вважає, що вина позивача доведена, а висновки суду першої інстанції є помилковими та не ґрунтуються на фактичних обставинах справи.

Обґрунтовуючи своє рішення про відсутність вини позивача у скоєнні адміністративного правопорушення, суд першої інстанції послався на пояснення свідків, які були допитані за ініціативою позивача у судовому засіданні та підтвердили обставини того, що позивач почав рух транспортного засобу на зелений сигнал світлофору.

Колегія суддів критично відноситься до вказаних показів, оскільки звертаючись до суду з позовом позивач не вказував про те, що є очевидці, які можуть підтвердити обставини дотримання ним правил дорожнього руху.

Із технічного запису судового засідання вбачається, що в ході судового розгляду позивач знайшов очевидців, які запамятали обставини, на який сигнал світлофора він рухався, оскільки рухалися одночасно з ним 02 жовтня 2016 року о 01.35 год.

Аналіз пояснень цих свідків не дає суду підстави вважати, що дані особи, які не були знайомі з позивачем більш ніж через місяць з дати, коли відбулися вказані події, давали правдиві свідчення щодо обставин дотримання позивачем правил дорожнього руху.

Відповідно до ст. 83 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Колегія суддів вважає, що всебічне, повне, об'єктивне та безпосереднє дослідження наявних у справі доказів є базою для формування внутрішнього переконання і об'єктивним критерієм для його перевірки.

Так, оцінивши наявні докази з позиції їх достатності та взаємозв'язку, а саме узгодженості між собою, колегія суддів віддає пріоритет доказам, що надані субєктом владних повноважень, оскільки вважає їх достовірними.

Достовірність доказу це рівень його правдивості, тобто рівень довіри до нього зі сторони суду.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку про порушення судом першої інстанції норм матеріального права, що, відповідно до п.4 ч.1 ст.202 КАС України, є підставою для скасування рішення та прийняття нового про відмову в задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 195, 197, 198, 202, 205, 207, 254 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Управління патрульної поліції у м. Миколаєві Департаменту патрульної поліції задовольнити.

Постанову Заводського районного суду м. Миколаєва від 23 січня 2017 року скасувати.

Прийняти у справі нову постанову, якою у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції у м. Миколаєві Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили через пять днів після направлення її копій особам, які брали участь у справі та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції.

Доповідач - суддя І.О.Турецька

суддя Л.В. Стас

суддя І.П. Косцова