Справа № 826/25740/15
Суддя: Качур І.А.
Дата ухвалення: 2017-03-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 березня 2017 року м. Київ № 826/25740/15

Окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Качура І.А., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Державного реєстратора прав на нерухоме майно Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у м. Києві Коровайко О.С., Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у м. Києві про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернулася позивач ОСОБА_1 з позовом до Державного реєстратора прав на нерухоме майно Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у м. Києві Коровайко О.С. (далі - Відповідач - 1), Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у м. Києві (далі - Відповідач 2) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії, в якому, з урахуванням змінених позовних вимог, просила:

- скасувати рішення відповідача №25603072 від 27.10.2015 року про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень, прийняте державним реєстратором прав на нерухоме майно Коровайко О.С.

- зобов'язати відповідача зареєструвати у відповідності до вимог ст.ст. 15,18,19 Закону №1952 за ОСОБА_1 право власності на трикімнатну квартиру АДРЕСА_1.

В обґрунтування позову зазначила, рішенням №25603072 від 27.10.2015 року Державний реєстратор прав на нерухоме майно Коровайко Н.В. відмовив позивачу та ОСОБА_4 у державній реєстрації права власності на квартиру АДРЕСА_1.

Така відмова, як зазначено у позові, обґрунтована тим, що заявниками для реєстрації квартири надано свідоцтво про право на спадщину за законом, згідно яких ОСОБА_4 та ОСОБА_1 є спадкоємцями 1/2 частини паєнагромадження, право на нього є правом на грошову вартість паю, що, на думку державного реєстратора, як вказує позивач, суперечить ст.. 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Позивач вважає дії Відповідача 1 неправомірними, а рішення про відмову у державній реєстрації права власності - незаконним та таким, що підлягає скасуванню, оскільки рішення про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень виключено за наявності підстав для відмови в державній реєстрації прав, що визначені Законом.

Крім того, позивач зазначає, що у разі внесення пайових внесків за квартиру, дачу, гараж, іншу будівлю або приміщення, надані члену житлового, житлово - будівельного, дачного, гаражного чи іншого кооперативу або товариства, в осіб, які мають право на частку в пайових внесках, виникає право спільної часткової власності на квартиру, дачу, гараж чи інші будівлі пропорційно розміру частки паю.

У зв'язку з чим, на думку позивача, вона, як спадкоємець, яка успадкувала право на внесений пай за кооперативну квартиру, має право звернутися із заявою про державну реєстрацію переходу права власності після прийняття спадщини в порядку, передбаченому законодавством.

Також, у позові зазначено, що Відповідач 1 зобов'язаний був видати позивачу та ОСОБА_1 свідоцтво про право на зазначену квартиру та зареєструвати таке свідоцтво у державному реєстрі на підтвердження права власності а частки у квартирі.

Просила суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 26.01.2016 року провадження у справі в частині позовних вимог ОСОБА_4 закрито, у зв'язку зі смертю останньої.

Під час розгляду справи представник позивача позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила їх задовольнити. Надавши суду аналогічні пояснення тим, що викладені у позовній заяві.

Представник відповідача 2 у судовому засіданні позовні вимоги не визнав повністю, просив у їх задоволенні відмовити, надавши суду аналогічні пояснення тим, що викладені у запереченнях проти позову.

Відповідач 1 до судового засідання не з'явився, про час, дату та місце розгляду справи був належним чином повідомлений, про причини неявки суд не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутністю на адресу суду не надходило.

В судовому засіданні за згодою представника позивача, представника відповідача 2, з урахуванням відсутності відповідача 1 без поважних причин, увалено про продовження вирішення справи у письмовому провадженні відповідно до ч. 4 ст. 122 КАС України.

Заслухавши пояснення представника позивача, представника відповідача 2, дослідивши документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне:

Відповідно до наданої суду копії Ордеру НОМЕР_3, від 04.03.1982 року, виданого Виконавчим Комітетом Київської міської ради народних депутатів ОСОБА_5 на право зайняття трьохкімнатної квартири АДРЕСА_1 зі складом сім'ї: дружина ОСОБА_4, донька - ОСОБА_1.

Як вбачається з наданої суду копії Витягу з протоколу №6 загальних зборів членів ЖБК «Оболонь - 8» від 19.11.1988 року, ОСОБА_5 виключено з членів ЖБК «Оболонь - 8» у зв'язку зі смертю та включено до членів ЖБК ОСОБА_4, ОСОБА_1.

Згідно з наданою суду копією свідоцтва про право власності від 15.05.2007 року, виданого державним нотаріусом Першої Київської державної нотаріальної контори Майзеркевич О.І. та зареєстрованого у реєстрі за №4-605 ОСОБА_4 належить право власності на 1/2 частку в спільному майні, придбаному подружжям за час шлюбу, після смерті ОСОБА_5, яким помер ІНФОРМАЦІЯ_1, та яке складається з паєнагромадження в житлово - будівельному кооперативі «Оболонь-8» міста Києва в сумі 7106 (сім тисяч сто шість) рублів, станом на 1988 року, що належало померлому на підставі довідки, виданої житлово - будівельним кооперативом «Оболонь - 8» см. Києва 22 березня 2007 року за №22.

Як вбачається з наданої суду копії свідоцтва про право на спадщину за законом від 15.05.2007 року, посвідченого державним нотаріусом Першої Київської державної нотаріальної контори Майхеркевич О.І. та зареєстрованого в реєстрі за №4-609 та копії свідоцтва про право на спадщину за законом від 15.05.2007 року, посвідченого державним нотаріусом Першої Київської державної нотаріальної контори Майхеркевич О.І. та зареєстрованого в реєстрі за №4-607, ОСОБА_1 та ОСОБА_4 є спадкоємицями по 1/2 частки майна ОСОБА_5, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1.

Спадкове майно, на яке в указаних частках видані свідоцтва, складається з 1/2 частини паєнагромадження в житлово - будівельному кооперативі «Оболоні-8» міста Києва в сумі 3553 (три тисячі п'ятсот п'ятдесят три) рублів, станом а 1988 р., що належало померлому на підставі довідки, виданої житлово - будівельним кооперативом «Оболонь - 8» м. Києва 22 березня 2007 року за № 22.

08 жовтня 2015 року ЖБК «Оболонь - 8» видана довідка № 355, відповідно до якої сума пайового внеску за квартиру в розмірі 7106,00 сплачена ОСОБА_5 у червні 1990 року у повному обсязі, що вкладає суму паєнакопичення.

15 жовтня 2015 року з заявою про державну реєстрацію права власності до Відділу (Центру) надання адміністративних послуг Солом'янської районної в місті Києві державної адміністрації звернулися ОСОБА_1 та ОСОБА_4, до заявами були також додані: технічний паспорт, оригінал та копія, б/н, видавник: ТОВ «ПРОЕКТТЕХСЕРВІСБУД»; копія паспорта та ІПН; 2 оригінали довідки №355, виданої ЖБК «Оболонь - 8»; копія ордеру; свідоцтво про право на спадщину, оригінал та копія № 4-609, оригінал та копія свідоцтва про право на спадщину №4-605, оригінал та копія свідоцтва про право на спадщину № 4-607, виданих Державним нотаріусом Першої Київської державної нотаріальної контори Майхеркевич О.І.

У судовому засіданні встановлено, що 27 жовтня 2015 року державним реєстратором прав на нерухоме майно Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у м. Києві Коровайко О.С. прийнято рішення № 25603072, яким у державній реєстрації права власності форма власності: приватна на квартиру, що розташована АДРЕСА_1, за суб'єктом: ОСОБА_1, податковий номер НОМЕР_1, ОСОБА_4, податковий номер НОМЕР_2 - відмовлено.

В обґрунтування відмови у державній реєстрації у рішенні зазначено, що подані для проведення державної реєстрації прав документи не відповідають вимогам, або не дають змоги встановити відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують.

У відповідності до ст.. 4 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» обов'язковій державній реєстрації підлягають речові права на нерухоме майно. Заявниками надано свідоцтва про право на спадщину за законом, згідно яких ОСОБА_4 та ОСОБА_1 є спадкоємцями 1/2 частини паєнагромадження.

У відповідності до Цивільного кодексу України паєнагромадження - це сума пайових внесків члена кооперативу, внесених ним для будівництва кооперативного будинку та така, що перебуває на особистому рахунку у кооперативі. Право на паєнагромадження (частину паєнагромадження) являє собою право на грошову вартість паю.

Зі змісту позовної заяви вбачається, що позивач не погоджується з рішенням відповідача 1 щодо відмови у державній реєстрації права власності на квартиру з тих підстав, що на думку позивача, нею та ОСОБА_1 було надано усі необхідні документи для реєстрації права власності, а відмова у реєстрації є безпідставною та такою, що суперечить вимогам законодавства України.

Статтею 6 Конституції України встановлено, що органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених Конституцією межах і відповідно до законів України.

У відповідності до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 1 ст. 2 КАС України передбачено, що завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

У відповідності до ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Згідно з п. 1 та п. 2 ч. 1 ст. 4 того ж Закону обов'язковій державній реєстрації підлягають речові права та обтяження на нерухоме майно, розміщене на території України, що належить фізичним та юридичним особам, державі в особі органів, уповноважених управляти державним майном, іноземцям та особам без громадянства, іноземним юридичним особам, міжнародним організаціям, іноземним державам, а також територіальним громадам в особі органів місцевого самоврядування, а саме право власності на нерухоме майно.

Частиною 2 ст. 9 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (в редакції, що діяла станом на жовтень 2015 року) передбачено, що державний реєстратор:

1) встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема:

відповідність обов'язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення (у випадках, встановлених законом);

відповідність повноважень особи, яка подає документи на державну реєстрацію прав та їх обтяжень;

відповідність відомостей про нерухоме майно, наявних у Державному реєстрі прав та поданих документах;

наявність обтяжень прав на нерухоме майно, зареєстрованих відповідно до вимог цього Закону;

наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або договір (угода) пов'язує можливість проведення державної реєстрації виникнення, переходу, припинення прав на нерухоме майно або обтяження таких прав;

2) приймає рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, про відмову в державній реєстрації, про її зупинення, внесення змін до Державного реєстру прав.

Відповідно до норм ст.. 15 того ж Закону державна реєстрація прав та їх обтяжень проводиться в такому порядку:

1) прийняття і перевірка документів, що подаються для державної реєстрації прав та їх обтяжень, реєстрація заяви;

2) встановлення факту відсутності підстав для відмови в державній реєстрації прав та їх обтяжень, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та/або їх обтяжень;

3) прийняття рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, відмову в ній або зупинення державної реєстрації;

4) внесення записів до Державного реєстру прав;

5) видача свідоцтва про право власності на нерухоме майно у випадках, встановлених статтею 18 цього Закону;

6) надання витягів з Державного реєстру прав про зареєстровані права та/або їх обтяження.

Абзацом 1 ч. 3 ст. 16 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що разом із заявою про державну реєстрацію прав та їх обтяжень у паперовій формі подаються оригінали документів, необхідних для державної реєстрації прав та їх обтяжень, їх копії, засвідчені в установленому порядку.

У відповідності з п. 4 ч. 1 ст. 24 того ж Закону у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено, у разі якщо подані документи не відповідають вимогам, встановленим цим Законом, або не дають змоги встановити відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують

Процедуру проведення державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав), перелік документів, необхідних для її проведення, права та обов'язки суб'єктів у сфері державної реєстрації прав, а також процедуру взяття на облік безхазяйного нерухомого майна визначено у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме май1но та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2013 року № 868 (який був чинним станом на жовтень 2015 року).

У відповідності до абз. 1 п. 6 Порядку документи, що подаються для проведення державної реєстрації прав, взяття на облік безхазяйного нерухомого майна, повинні відповідати вимогам, що встановлені законом, цим Порядком та іншими нормативно-правовими актами.

Згідно з п. 8 Порядку для проведення державної реєстрації прав заявник подає органові державної реєстрації прав, нотаріусові, особі, зазначеній у пункті 1-1 цього Порядку, заяву, форму та вимоги до заповнення якої встановлює Мін'юст.

Пунктом 13 Порядку передбачено, що заявник подає разом із заявою органові державної реєстрації прав, нотаріусові, особі, зазначеній у пункті 1-1 цього Порядку, необхідні для державної реєстрації прав документи, визначені цим Порядком, їх копії, документ, що підтверджує внесення плати за надання витягу з Державного реєстру прав, та документ про сплату адміністративного збору.

Відповідно до п.п. 35, 36 Порядку під час проведення державної реєстрації речових прав заінтересованою особою є власник, інший правонабувач або сторона правочину, відповідно до якого виникли речові права.

Для проведення державної реєстрації речових прав необхідними документами є документи, що підтверджують виникнення, перехід або припинення таких прав на нерухоме майно, та інші документи, визначені цим Порядком.

Для проведення державної реєстрації речового права на нерухоме майно, що є похідним від права власності, одночасно з проведенням державної реєстрації права власності на таке майно заявником подаються документи, необхідні для проведення державної реєстрації права власності на таке майно та державної реєстрації речового права, що є похідним від нього.

У відповідності до п. 37 Порядку документами, що підтверджують виникнення, перехід та припинення речових прав на нерухоме майно, є:

1) укладений в установленому законом порядку договір, предметом якого є нерухоме майно, права щодо якого підлягають державній реєстрації, або речове право на нерухоме майно чи його дублікат;

2) свідоцтво про право власності на частку в спільному майні подружжя в разі смерті одного з подружжя, видане нотаріусом або консульською установою України, чи його дублікат;

3) свідоцтво про право на спадщину, видане нотаріусом або консульською установою України, чи його дублікат;

4) видані нотаріусом свідоцтво про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів) та свідоцтво про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів), якщо прилюдні торги (аукціони) не відбулися, чи їх дублікати;

5) свідоцтво про право власності на нерухоме майно, видане державним реєстратором відповідно до закону;

6) свідоцтво про право власності, видане органом приватизації наймачам житлових приміщень у державному та комунальному житловому фонді, чи його дублікат;

7) свідоцтво про право власності на нерухоме майно чи його дублікат, видані до 1 січня 2013 р. органом місцевого самоврядування або місцевою держадміністрацією;

8) рішення про закріплення нерухомого майна на праві оперативного управління чи господарського відання, прийняте власником нерухомого майна чи особою, уповноваженою управляти таким майном;

9) державний акт на право приватної власності на землю, державний акт на право власності на землю, державний акт на право власності на земельну ділянку або державний акт на право постійного користування землею;

10) рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно;

11) ухвала суду про затвердження (визнання) мирової угоди;

12) заповіт, яким установлено сервітут на нерухоме майно;

13) закон, яким установлено сервітут на нерухоме майно;

14) рішення уповноваженого законом органу державної влади про повернення об'єкта нерухомого майна релігійній організації;

15) рішення власника майна, уповноваженого ним органу про передачу об'єкта нерухомого майна з державної у комунальну власність чи з комунальної у державну власність або з приватної у державну чи комунальну власність;

16) інші документи, що підтверджують виникнення, перехід та припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно відповідно до закону.

Пунктом 50 Порядку передбачено, що для проведення державної реєстрації права власності з видачею свідоцтва на новозбудовані або реконструйовані об'єкти нерухомого гаражного чи іншого кооперативу, заявник подає: довідку житлового, житлово-будівельного, дачного, гаражного чи іншого кооперативу про членство в кооперативі та внесення таким членом кооперативу пайового внеску в повному обсязі; технічний паспорт на об'єкт нерухомого майна.

Відповідно до ч. 1 ст. 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

Статтею 177 ЦК України визначено, що об'єктами цивільних прав є речі, у тому числі гроші та цінні папери, інше майно, майнові права, результати робіт, послуги, результати інтелектуальної, творчої діяльності, інформація, а також інші матеріальні і нематеріальні блага.

Частиною 1 ст. 181 ЦК України передбачено, що до нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) належать земельні ділянки, а також об'єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення.

При цьому, суд звертає увагу, що паєнагромадження - це сума пайових внесків члена кооперативу, внесених ним для будівництва кооперативного будинку та така, що перебуває на особистому рахунку у кооперативі, тобто право на паєнагромадження (частину паєнагромадження) є правом право на грошову вартість паю.

Частиною 1 статті 190 Цивільного кодексу України зазначено, що майном як особливим об'єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов'язки.

У відповідності до статті 192 Цивільного кодексу України до майна, зокрема, належать грошові кошти.

Згідно частини 1 статті 316 Цивільного кодексу України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Статтею 11 Закону України «Про кооперацію» вступ до кооперативу здійснюється на підставі письмової заяви. Особа, яка подала заяву про вступ до кооперативу, вносить вступний внесок і пай у порядку та розмірах, визначених його статутом.

Рішення правління чи голови кооперативу про прийняття до кооперативу підлягає затвердженню загальними зборами його членів. Порядок прийняття такого рішення та його затвердження визначається статутом кооперативу.

Згідно статті 21 Закону України «Про кооперацію» пай кожного члена кооперативу формується за рахунок разового внеску або часток протягом певного періоду. Майнові внески оцінюються у грошовій формі.

Розмір паю члена кооперативу залежить від фактичного його внеску до пайового фонду. Паї, в тому числі резервного і спеціального фондів, є персоніфікованими і у сумі визначають загальну частку кожного члена кооперативу у майні кооперативу.

У разі виходу або виключення з кооперативу фізична чи юридична особа має право на одержання своєї загальної частки натурою, грішми або (за бажанням) цінними паперами відповідно до їх вартості на момент виходу, а земельної ділянки - у натурі. Строк та інші умови одержання членом кооперативу своєї загальної частки встановлюються статутом кооперативу, при цьому строк одержання зазначеної частки не може перевищувати двох років, а відлік його розпочинається з 1 січня року, що настає з моменту виходу або виключення з кооперативу.

Право власності членів кооперативу - фізичних осіб на свою загальну частку успадковується.

У відповідності до норм ст. 19-1 Закону України «Про кооперацію» член житлово-будівельного, дачно-будівельного, гаражно-будівельного, житлового, дачного, гаражного чи іншого відповідного кооперативу має право володіння, користування, а за згодою кооперативу - і розпоряджання квартирою, дачею, гаражем, іншою будівлею, спорудою або приміщенням кооперативу, якщо він не викупив це майно.

У разі викупу квартири, дачі, гаража, іншої будівлі, споруди або приміщення член житлово-будівельного, дачно-будівельного, гаражно-будівельного, житлового, дачного, гаражного кооперативу чи іншого відповідного кооперативу стає власником цього майна. Право власності на таке майно у члена кооперативу виникає з моменту державної реєстрації цього права відповідно до закону.

Крім того, за положенням частини першої статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Відповідно до частин першої, третьої статті 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності; якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов'язків, що виникли з моменту набрання ним чинності.

Згідно із частиною четвертою Прикінцевих та перехідних положень Цивільний кодекс України 2004 року застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності (з 1 січня 2004 року). Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності.

Спадкові відносини виникають з моменту відкриття спадщини. Як частина друга статті 1220 ЦК України, так і стаття 525 ЦК Української РСР визначають, що часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою.

Частиною п'ятою Прикінцевих та перехідних положень передбачено, що правила книги шостої Цивільного кодексу України застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом.

Отже, за змістом указаних норм відносини спадкування регулюються нормами ЦК України 2004 року, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати (строк на прийняття якої закінчився до 1 січня 2004 року) або якщо вона була прийнята хоча б одним із спадкоємців, до таких спадкових відносин застосовуються норми ЦК Української РСР 1963 року.

У разі смерті члена кооперативу до 1 липня 1990 року - набрання чинності Законом Союзу РСР "Про власність", який згідно з постановою Верховної Ради України "Про порядок тимчасової дії на території України окремих актів законодавства Союзу РСР" підлягав застосуванню на території України до 15 квітня 1991 року - часу набрання чинності Законом України від 7 лютого 1991 року "Про власність", відповідно до статті 145 ЖК УРСР та пункту 43 Типового статуту ЖБК і пунктів 7, 55 Примірного статуту ЖБК відкривається спадщина на пай, який переходить до спадкоємців у порядку, передбаченому законом (статті 524-562 ЦК Української РСР 1963 року), а члени його сім'ї, які проживали разом з ним, зберігають право користування жилим приміщенням за умови вступу до кооперативу одного з них. До кооперативу може бути прийнято стільки спадкоємців, скільки є ізольованих кімнат у квартирі спадкодавця.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_1, після його смерті відкрилася спадщина у вигляді паєнагромадження в ЖБК «Оболонь-8» міста Києва, після чого 15.05.2007 року державним нотаріусом Першої Київської державної нотаріальної контори видані свідоцтва про право на спадщину за законом та свідоцтво про право власності саме на спадкове майно, яке складається паєнагромадження.

Згідно пункту 8 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 № 7 у разі смерті члена житлово-будівельного, дачно-будівельного, гаражно-будівельного кооперативу, члена садівницького товариства, яким до дня смерті не були внесені повністю пайові внески, до складу спадщини входять частина внесеного паю та інші суми, які підлягають поверненню, а не квартира, дача, гараж, садовий будинок. Частка пайового внеску, що належала померлому, входить до складу спадщини на загальних підставах. Якщо спадкодавець повністю вніс пайовий внесок, то до складу спадщини включається відповідно квартира, дача, гараж, садовий будинок, інші будівлі та споруди.

Таким чином, суд приходить до висновку, що оскільки Позивачем разом із заявою про державну реєстрацію права власності було надано свідоцтва про право на спадщину за законом саме на частину паєнагромадження, а не на частину квартири АДРЕСА_1, тобто не надано необхідних документів, що підтверджують виникнення, перехід або припинення прав на нерухоме майно, державним реєстратором правомірно відмовлено у державній реєстрації права власності на вказану квартиру.

Виходячи з аналізу норм Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» слідує, що державна реєстрація є дискреційним повноваженням державного реєстратора, яка проводиться відповідно до визначених законом етапів, вчиненню реєстраційних дій передує перевірка поданих документів на їх відповідність вимогам законодавства, з урахуванням того, що під час розгляду справи було встановлено правомірність прийнятого Відповідачем 1 рішення щодо відмови у державній реєстрації права власності на нерухоме майно, суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні позовних вимог й в частині зобов'язання відповідача зареєструвати право власності на квартиру.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого вирішує справи відповідно до Конституції України та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією та законами України.

Частинами 1 та 2 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідачі по справі, як суб'єкти владних повноважень, виконали покладений на них обов'язок щодо доказування правомірності прийнятого Відповідачем 1 рішення.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, відповідно до положень ст.. 94 КАС України, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для стягнення з Відповідачів на користь позивача судових витрат, у зв'язку з відмовою у задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 69, 70, 71, 122,158 - 163, 167 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 - відмовити.

Постанова набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Постанова може бути оскаржена до апеляційної інстанції в порядку та строки, передбачені ст.ст. 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя І.А. Качур