Справа № 824/2346/13-а
Суддя: Єрьомін А.В.
Дата ухвалення: 2017-03-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 березня 2017 року м. Київ К/800/26239/15

Вищий адміністративний суд України в складі колегії суддів:

Єрьоміна А.В.(головуючий);
Кравцова О.В., Мороз Л.Л.,

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом Державної фінансової інспекції в Чернівецькій області до Дністровсько-Прутського басейнового управління водних ресурсів, треті особи - Чернівецька міська рада, МКП «Чернівцітеплокомуненерго» про виконання вимоги, за касаційною скаргою Державної фінансової інспекції в Чернівецькій області на постанову Чернівецького окружного адміністративного суду від 12 березня 2015 року і ухвалу Вінницького апеляційного адміністративного суду від 12 травня 2015 року, -

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2013 року Державна фінансова інспекція в Чернівецькій області (далі - ДФІ в Чернівецькій області, позивач) звернулася до суду з позовом до Дністровсько-Прутського басейнового управління водних ресурсів (відповідач), в якому з урахуванням уточнення позовних вимог просила зобов'язати відповідача виконати пункти 2, 4 вимоги № 24-07-14-14/5474 від 31.07.2013.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідачем порушено норми Закону України «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні» в частині обов'язку підконтрольних об'єктів виконувати законні вимоги органів державного фінансового контролю.

Постановою Чернівецького окружного адміністративного суду від 12 березня 2015 року, залишеною без змін ухвалою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 12 травня 2015 року, у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ДФІ в Чернівецькій області, посилаючись на порушення судами норм матеріального і процесуального права, просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій в частині відмови в задоволенні позову щодо виконання пункту 4 вимоги № 24-07-14-14/5474 від 31.07.2013 та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення позову.

У запереченні на касаційну скаргу Дністровсько-Прутське басейнове управління водних ресурсів, посилаючись на законність судових рішень, просить залишити їх без змін.

З`ясувавши обставини справи в межах, передбачених статтею 220 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), колегія суддів приходить до висновку про відмову у задоволенні касаційної скарги з таких підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що позивачем відповідно до п. 2.20 Плану контрольно-ревізійної роботи Держфінінспекції України на І квартал 2013 року та на підставі направлень на проведення ревізії від 27.03.2013 №№ 211,212,213,214, 12.04.2014 № 261, 13.03.2013 № 350, виданих начальником ДФІ в Чернівецькій області, проведено ревізію фінансово-господарської діяльності відповідача за ІІ півріччя 2010 року, 2011-2012 року та за завершальний звітний період 2013 року, про що складено акт № 07-40/2 від 25.06.2013.

На підставі вказаного акту позивачем складено вимогу № 24-07-14-14/5474 від 31.07.2013, пунктом 4 якої від відповідача вимагалось забезпечити усунення виявленого порушення, зокрема забезпечити відшкодування до державного бюджету зайво отриманих коштів на покриття витрат на утримання служби замовника в сумі 1585,11 грн. В іншому випадку стягнути з особи, винної у зайвих грошових виплатах кошти в сумі 1585,11 грн. у порядку та розмірах, встановлених статтями133-136 КЗпП України.

З метою зобов'язання відповідача виконати вказаний пункт вимоги позивач звернувся до суду з цим позовом.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 2 Закону України «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні» головними завданнями органу державного фінансового контролю є: здійснення державного фінансового контролю за використанням і збереженням державних фінансових ресурсів, необоротних та інших активів, правильністю визначення потреби в бюджетних коштах та взяттям зобов'язань, ефективним використанням коштів і майна, станом і достовірністю бухгалтерського обліку і фінансової звітності у міністерствах та інших органах виконавчої влади, державних фондах, фондах загальнообов'язкового державного соціального страхування, бюджетних установах і суб'єктах господарювання державного сектору економіки, а також на підприємствах, в установах та організаціях, які отримують (отримували у періоді, який перевіряється) кошти з бюджетів усіх рівнів, державних фондів та фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування або використовують (використовували у періоді, який перевіряється) державне чи комунальне майно (далі - підконтрольні установи), за дотриманням законодавства на всіх стадіях бюджетного процесу щодо державного і місцевих бюджетів, дотриманням законодавства про державні закупівлі, діяльністю суб'єктів господарської діяльності незалежно від форми власності, які не віднесені законодавством до підконтрольних установ, за рішенням суду, винесеним на підставі подання прокурора або слідчого для забезпечення розслідування кримінальної справи.

Державний фінансовий контроль забезпечується органом державного фінансового контролю через проведення державного фінансового аудиту, перевірки державних закупівель та інспектування.

Згідно з пунктом 7 статті 10 Закону України «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні» органу державного фінансового контролю надається право пред'являти керівникам та іншим службовим особам підконтрольних установ, що ревізуються, вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства з питань збереження і використання державної власності та фінансів, вилучати в судовому порядку до бюджету виявлені ревізіями приховані і занижені валютні та інші платежі, ставити перед відповідними органами питання про припинення бюджетного фінансування і кредитування, якщо отримані підприємствами, установами та організаціями кошти і позички використовуються з порушенням чинного законодавства.

Пунктом 46 Порядку проведення інспектування Державною фінансовою інспекцією, її територіальними органами, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 квітня 2006 року № 550 визначено, що якщо вжитими в період ревізії заходами не забезпечено повне усунення виявлених порушень, контролюючим органом у строк не пізніше ніж 10 робочих днів після реєстрації акта ревізії, а у разі надходження заперечень (зауважень) до нього - не пізніше ніж 3 робочих дні після надіслання висновків на такі заперечення (зауваження) надсилається об'єкту контролю письмова вимога щодо усунення виявлених ревізією порушень законодавства із зазначенням строку зворотного інформування.

Отже, позивачу надано можливість здійснювати контроль за використанням коштів державного і місцевого бюджетів та у разі виявлення порушень законодавства пред'являти обов'язкові до виконання вимоги щодо усунення таких правопорушень.

При виявленні збитків, завданих державі чи об'єкту контролю, орган державного фінансового контролю має право визначати їх розмір згідно з методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України, та звернутися до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів.

Вимога органу державного фінансового контролю спрямована на корегування роботи підконтрольної організації та приведення її у відповідність із вимогами законодавства і у цій частині вона є обов'язковою до виконання. Що стосується відшкодування виявлених збитків, завданих державі чи об'єкту контролю, то про їх наявність може бути зазначено у вимозі, але вони не можуть бути примусово стягнуті шляхом вимоги. Такі збитки відшкодовуються у добровільному порядку або шляхом звернення до суду з відповідним позовом.

Виходячи з наведеного, у органу державного фінансового контролю наявне право заявляти вимогу про усунення порушень, виявлених у ході перевірки підконтрольних установ, яка обов'язкова до виконання лише в частині усунення допущених порушень законодавства і за допомогою якої неможливо примусово стягнути виявлені в ході перевірки збитки.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем пред'явлена вимога, яка вказує на виявлені збитки, їхній розмір та необхідність їх стягнення.

Оскільки збитки стягуються у судовому порядку за відповідним позовом органу державного фінансового контролю, вони не можуть бути стягнуті за адміністративним позовом про зобов'язання вчинити певні дії.

Такий висновок відповідає правовій позиції, висловленій Верховним Судом України у постановах від 28 жовтня 2014 року №21-462а14, від 23 червня 2015 року №21-967а15, який згідно зі статтею 244-2 Кодексу адміністративного судочинства України, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права та має враховуватись іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Враховуючи викладене, колегія суддів Вищого адміністративного суду України погоджується з висновком судів першої та апеляційної інстанцій про відмову у задоволенні позову, проте з інших викладених судом касаційної інстанції вище підстав.

Відповідно до частини 1 статті 224 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Керуючись ст. ст. 220, 222, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Державної фінансової інспекції в Чернівецькій області залишити без задоволення, а постанову Чернівецького окружного адміністративного суду від 12 березня 2015 року і ухвалу Вінницького апеляційного адміністративного суду від 12 травня 2015 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, та може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, у строк та у порядку, визначеними статтями 237, 238, 239-1 КАС України.

Судді: