Справа № 808/3624/15
Суддя: Гончар Л.Я.
Дата ухвалення: 2017-03-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

808/3624/15

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 березня 2017 року м. Київ К/800/6400/16

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в складі:

Головуючого: Гончар Л.Я.,

Суддів: Голяшкіна О.В., Донця О.Є.

розглянувши у попередньому судовому засіданні адміністративну справу за касаційною скаргою Волинської митниці Державної фіскальної служби України на постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 30 вересня 2015 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 09 лютого 2016 року у справі за позовом приватного малого підприємства "Фірма Демаркет Б-ХХ" до Волинської митниці Державної фіскальної служби України, Головного управління Державної казначейської служби України у Волинській області про визнання протиправними рішень, стягнення коштів, -

В С Т А Н О В И Л А:

У липні 2015 року приватне мале підприємство «Фірма «Демаркет Б-ХХ» звернулося до суду з позовом до Волинської митниці Державної фіскальної служби України, Головного управління Державної казначейської служби України у Волинській області, в якому просило:

-визнати протиправним та скасувати рішення відповідача про коригування митної вартості товарів №205000011/2015/000036/1 від 28.05.2015 року;

-стягнути з Державного бюджету України через Головне управління Державної казначейської служби України у Волинській області на користь позивача суму надмірно сплаченого податку на додану вартість у розмірі 41 460,23 грн. та суму надмірно сплаченого ввізного мита (додатковий імпортний збір) у розмірі 9 871,49 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що ним надано всі необхідні документи на підтвердження митної вартості товару, який переміщується через митний кордон України, які відповідають характеру угоди, а посилання митного органу на виявлення при перевірці розбіжностей є безпідставними.

У поданій касаційній скарзі Волинська митниця ДФС, із посиланням на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, просила скасувати оскаржувані судові рішення та постановити нове, яким у задоволенні позову відмовити.

Заслухавши доповідь судді Вищого адміністративного суду України стосовно обставин, необхідних для прийняття рішення судом касаційної інстанції, перевіривши і обговоривши доводи касаційної скарги, правильність правової оцінки обставин справи та застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Судами попередніх інстанцій встановлено та матеріалами справи підтверджено, що між позивачем та компанією BASF SE, Німеччина, укладено договір № DEMARKET 2011 від 08.12.2010 року на поставку хімічних товарів.

З метою митного оформлення імпортованого товару позивачем до митного органу засобами електронного звязку подано митну декларацію № 205070001/2015/004701 та товаросупровідні документи на товар, який заявлений в режимі імпорт.

Митна вартість заявлена декларантом за основним методом визначення митної вартості - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції).

Митницею після опрацювання поданих декларантом документів надіслано позивачу електронне повідомлення, в якому зазначено, що надані митному органу документи містять розбіжності та витребувано від позивача додаткові документи.

Позивачем надано Митниці письмові пояснення щодо встановлених розбіжностей та документи: прайс-лист, комерційну пропозицію та лист від виробника.

В подальшому товар був випущений у вільний обіг під гарантійні зобов’язання зі сплатою митних платежів.

Не погоджуючись із зазначеними рішеннями митного органу, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції, з позицією якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив із того, що документами, поданими позивачем митному органу під час проходження митного контролю, підтверджується заявлена митна вартість товару, а відповідачем, як суб’єктом владних повноважень, не доведено обґрунтованості сумнівів щодо достовірності зазначених у цих документах відомостей, та не доведено правомірності його дій щодо застосування резервного методу коригування заявленої митної вартості і винесення оскаржуваних рішень.

Колегія суддів, виходячи з меж касаційного перегляду, встановлених статтею 220 Кодексу адміністративного судочинства України, погоджується з такими висновками судів попередніх інстанцій з огляду на наступне.

Відповідно до статті 49 Митного кодексу України митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Згідно з пунктом 1 частини четвертої статті 54 Митного кодексу України митний орган під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів зобов'язаний: здійснювати контроль заявленої декларантом або уповноваженою ним особою митної вартості товарів шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості, наявності в поданих зазначеними особами документах усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Статтею 53 Митного кодексу України встановлено, що у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

Документами, які підтверджують митну вартість товарів, є:

1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п'ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості;

2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності;

3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об'єктом купівлі-продажу);

4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару;

5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару;

6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів;

7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню;

8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Згідно з частиною третьою статті 53 Митного Кодексу України, у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов'язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) додаткові документи.

Аналіз наведених положень свідчить про те, що митний орган при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості зобов'язаний перевірити складові числового значення митної вартості, правильність розрахунку, здійсненого декларантом, упевнитись в достовірності та точності заяв, документів чи розрахунків, поданих декларантом, а також відсутності обмежень для визначення митної вартості за ціною договору, наведених у статті 58 Митного кодексу України (у разі визначення декларантом митної вартості імпортованого товару за першим методом).

При цьому, митний орган має право відійти від наведених вище законодавчих обмежень, пов`язаних з перевіркою основного переліку документів, які підтверджують митну вартість товарів, та витребувати від декларанта додаткові документи лише у тому випадку, якщо надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або ці документи не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, або ж у разі якщо митний орган має обґрунтовані підстави вважати, що існуючий взаємозв'язок між продавцем і покупцем вплинув на заявлену декларантом митну вартість.

Судами попередніх інстанцій встановлено та підтверджено матеріалами справи, що підставою для витребування від декларанта додаткових документів стало те, що при перевірці правильності визначення митної вартості товару, Митний орган дійшов висновку, що документи, надані для оформлення товару, не містять всіх даних відповідно до обраного методу визначення митної вартості, а саме певні пункти основного контракту (п.9.2.1 та 9.2.2.) дають підстави вважати, що існуючий взаємозв’язок між продавцем і покупцем вплинув на заявлену декларантом вартість. Сумнівів щодо інших наданих позивачем документів у Митного органу не виникло.

Так, у пунктах 9.2.1 та 9.2.2 договору № DEMARKET 2011 від 08.12.2010 року, сторонами визначено момент переходу права власності на придбаний товар та пов’язано його з моментом виконання покупцем своїх зобов’язань з оплати товару у повному обсязі, у тому числі в разі здійснення покупцем переробки такого товару.

Колегія суддів погоджується з доводами судів попередніх інстанцій, що зміст зазначених пунктів договору не свідчить про наявність взаємозв’язку між продавцем та покупцем, а зазначені умови договору відповідають приписам чинного законодавства щодо договорів купівлі-продажу та є загально прийнятними.

Водночас, в матеріалах справи наявна додаткова угода № 46 від 30.04.2015 року, в якій сторонами чітко було обумовлено кількість імпортованого товару, умови поставки товару, ціну на імпортований товар, а також лист компанії BASF SE, який надавався митному органу під час процедури розмитнення, в якому контрагент позивача повідомляє, що компанія BASF SE здійснює комерційну діяльність в рамках купівлі-продажу з позивачем на загальних підставах, жодних додаткових платежів, роялті та інших виплат компанії не здійснюють.

З огляду на зазначене, судами попередніх інстанцій із посиланням на докази, досліджені під час судового розгляду справи, встановлено, що позивачем надано відповідачу для митного оформлення імпортованого товару всі документи, передбачені частиною другою статті 53 Митного кодексу України. При цьому, подані документи чітко ідентифікують оцінюваний товар, не містять розбіжностей та містять дані, що піддаються обчисленню, і підтверджують ціну товарів, що підлягала сплаті позивачем на користь продавця.

Будь-яких доказів, які б викликали обґрунтовані сумніви в достовірності проведеного позивачем розрахунку митної вартості товару за ціною договору, відповідачем під час судового розгляду не надано.

Відповідно до частини другої статті 54 Митного кодексу України контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється органом доходів і зборів шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом.

Згідно з частиною сьомою статті 54 Митного кодексу України у разі якщо під час проведення митного контролю орган доходів і зборів не може аргументовано довести, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, заявлена декларантом або уповноваженою ним особою митна вартість вважається визнаною автоматично

Враховуючи викладене, зважаючи на обставини, встановлені судами попередніх інстанцій на підставі доказів, досліджених під час судового розгляду справи, у тому числі, щодо надання декларантом митному органу достовірних відомостей про визначення митної вартості за ціною угоди, які базувалися на об'єктивних, документально підтверджених даних, що піддавалися обчисленню, колегія суддів погоджується із позицією судів попередніх інстанцій щодо протиправності оскаржуваного рішення відповідача.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком судів попередніх інстанцій щодо наявності підстав для задоволення позову.

Доводи касаційної скарги висновків суду першої та апеляційної інстанцій не спростовують.

Правова оцінка встановлених обставин справи судами першої та апеляційної інстанцій дана вірно, порушень норм матеріального та процесуального права при ухваленні оскаржуваних судових рішень судами не допущено.

Відповідно до частини третьої статті 220-1 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись статтями 160, 167, 220, 220-1, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів ,-

У Х В А Л И Л А :

Касаційну скаргу Волинської митниці Державної фіскальної служби України відхилити, а постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 30 вересня 2015 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 09 лютого 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п’ять днів після направлення копій особам, які беруть участь у справі, та може бути переглянута в порядку статей 235-238 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді: