Справа № 205/1827/16-а(2-а/204/13/17)
Суддя: Уханенко С.А.
Дата ухвалення: 2017-03-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

28 березня 2017 рокусправа № 205/1827/16-а(2-а/204/13/17)

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Уханенка С.А.

суддів: Богданенка І.Ю. Дадим Ю.М.

за участю секретаря судового засідання: Сколишева О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро апеляційну скаргу Правобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Дніпрі на постанову Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 03 лютого 2017 р. по справі за позовом ОСОБА_1 до Правобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Дніпрі про визнання протиправними дій та зобов'язання вчинити певні дії ,-

в с т а н о в и в:

У березні 2016 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати протиправними дії відповідача щодо припинення виплати пенсії; визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо не поновлення виплати пенсії; зобов'язати відповідача поновити виплату пенсії за віком з дати припинення.

Постановою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 03 лютого 2017 р. позов задоволено в повному обсязі.

Визнано протиправними дії Правобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Дніпрі, щодо припинення виплати пенсії ОСОБА_1.

Визнано протиправною бездіяльність Правобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Дніпрі, щодо не поновлення виплати пенсії ОСОБА_1.

Зобов'язано Правобережне об'єднане управління Пенсійного фонду України в м. Дніпрі поновити виплату пенсії за віком ОСОБА_1 з дати припинення.

Не погодившись з постановою суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану постанову в частині задоволених позовних вимог та постановити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 є громадянкою України, перебувала на обліку в Правобережному об'єднаному управлінні Пенсійного фонду України та отримувала пенсію за віком, виплата якої була припинена, у зв'язку з виїздом позивача на постійне місце проживання до Держави Ізраїль.

02 лютого 2016 року представник позивачки звернувся до відповідача із заявою про поновлення ОСОБА_1 виплати призначеної за віком пенсії.

Відповідач листом №Х10-1/16 від 23 лютого 2016 року повідомив представника позивача, що відповідно до ст.8, 47, ст.51 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», законних підстав поновити пенсію немає, оскільки міжнародного договору між Україною та Державою Ізраїль з питань призначення та виплати пенсії не укладено. Також зазначає, що заяву про поновлення виплати пенсії подано представником позивача за довіреністю, що не відповідає вимогам норм діючого законодавства України. Рішення щодо відмови в поновленні пенсійних виплат зазначеним відповідачем не приймалось.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 49 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду припиняється на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України.

Згідно ст. 51 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", під час перебування за кордоном пенсія виплачується в тому разі, якщо це передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана ВРУ.

Проте, рішенням Конституційного Суду України від 07.10.2009 року № 25-рп-2009 визнано таким, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення пункту 2 частини першої статті 49, другого речення статті 51 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" від 9 липня 2003 року N 1058-IV.

Пунктом 3 резолютивної частини рішення, визначено, звернути увагу ВРУ на необхідність приведення у відповідність до Конституції України положень інших законів, які регламентують виплату пенсій пенсіонерам, які постійно проживають у державах, з якими Україною не укладено відповідного договору, а також прийняття закону про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої фізичним або юридичним особам актами і діями, що визнані неконституційними.

Відповідно до Закону України "Про Конституційний Суд України, а також рішення Конституційного суду України від 14.12.2000 року № 15-рп/2000 закони, правові акти або окремі положення визнані за цими рішеннями неконституційними, не підлягають застосуванню, як такі, що відповідно до ч. 2 ст. 152 Конституції України втратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

Таким чином положення пункту 2 частини першої статті 49, другого речення статті 51 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" втратили чинність з 07 жовтня 2009 року. Тобто з 07 жовтня 2009 року відпали встановлені п.2 ч.1 ст.49 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" підстави для припинення виплати пенсії, а припинені виплати пенсій поновлюються.

Аналогічна правова позиція також викладена в рішенні Верховного Суду України від 06 жовтня 2015 року у справі №608/1189/14-а.

За таких обставин, з огляду на час припинення органом Пенсійного фонду виплати позивачу пенсії, зазначена відповідачем підстава припинення виплати пенсії, не була передбачена чинним законодавством, тому поновлення пенсії має бути з часу припинення її виплати, яке було неправомірним.

Відповідно до ч. 2 ст. 49 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" поновлення виплати пенсії здійснюється за рішенням територіального органу Пенсійного фонду протягом 10 днів після з'ясування обставин та наявності умов для відновлення її виплати.

Після прийняття зазначеного рішення КСУ і на теперішній час інших законів, які регламентують виплату пенсій пенсіонерам, які постійно проживають у державах, з якими Україною не укладено відповідного договору, не прийнято.

Згідно статті 44 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.

Питання щодо подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" врегульовано Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України № 22-1 від 25.11.2005 року.

Пунктом 1 Порядку передбачено, що заява про призначення пенсії непрацюючим громадянам і членам їх сімей подається заявником особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально, безпосередньо до органу, що призначає пенсію, за місцем проживання (реєстрації), або законним представником відповідно до законодавства за місцем проживання (реєстрації) заявника.

Таким чином, проживаючи в Ізраїлі, як громадянин України, позивач має такі ж самі конституційні права, як й інші громадяни цієї держави, оскільки Конституція України та пенсійне законодавство України не допускають обмеження права на соціальний захист, зокрема права на отримання пенсії за ознакою місця проживання.

Доводи апеляційної скарги щодо не проживання позивача на території України не можуть бути прийняті до уваги з огляду на те, що Конституція України та пенсійне законодавство України не допускає обмеження на соціальний захист, зокрема право на отримання пенсії за ознакою місця проживання, а подання заяви представником передбачене викладеними вище нормами чинного законодавства.

Враховуючи вищевикладене суд першої інстанції дійшов вірного висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог.

За таких обставин суд апеляційної інстанції вважає, що підстави для скасування постанови суду першої інстанції та задоволення апеляційної скарги відсутні.

Керуючись ст. ст. 198, 200, 205, 206 КАС України, суд, -

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу Правобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Дніпрі - залишити без задоволення.

Постанову Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 03 лютого 2017 р. - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з моменту її виготовлення в повному обсязі.

В повному обсязі ухвала виготовлена 03.04.2017 року.

Головуючий: С.А. Уханенко

Суддя: І.Ю. Богданенко

Суддя: Ю.М. Дадим