Справа № 813/2831/16
Суддя: Глушко Ігор Володимирович
Дата ухвалення: 2017-03-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 березня 2017 р. № 876/1882/17

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді: Глушка І.В.,

суддів: Большакової О.О., Гуляка В.В.,

за участю секретаря судового засідання: Омеляновської Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 28 грудня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Державного агентства рибного господарства України про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,-

ВСТАНОВИВ:

19 серпня 2016 року позивач - ОСОБА_1 звернувся в суд з адміністративним позовом до відповідача - Державного агентства рибного господарства України про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

У позовній заяві ОСОБА_1 просить суд визнати протиправним та скасувати наказ Державного агентства рибного господарства України від 21.07.2016 №38-ТО про звільнення ОСОБА_1, поновити ОСОБА_1 на посаді начальника Управління охорони, використання і відтворення водних біоресурсів та регулювання рибальства у Львівській області; стягнути з Державного агентства рибного господарства України середній заробіток за час вимушеного прогулу з 22.07.2016 по дату поновлення на роботі.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, звільнення з роботи мало місце в період його тимчасової непрацездатності, без врахування вимог ст.42 Кодексу Законів про працю України щодо переважного права на залишення на роботі. ОСОБА_1 зазначає про обовязок роботодавця запропонувати йому як державному службовцю з високою кваліфікацією всі вакансії, що відповідають зазначеним вимогам, які існують на цьому підприємстві, незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник, який вивільнюється, працював. У відповідача була наявна вакантна посада, яка є рівнозначною раніше займаній позивачем посаді, відповідає його кваліфікації, на заміщення якої він успішно пройшов конкурс та отримав відповідні рекомендації. Проте, відповідачем неправомірно було звільнено його з раніше займаної посади без дотримання вимог законодавства щодо подальшого його переведення на рівнозначну вакантну посаду начальника Управління Державного агентства рибного господарства у Львівській області та пропонування йому такої посади.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 28 грудня 2016 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено. Постанова мотивована тим, що у спірних правовідносинах має місце саме ліквідація територіальних органів Державного агентства рибного господарства України як осіб публічного права та утворення нових органів Державного агентства рибного господарства України, в тому числі й Управління Державного агентства рибного господарства у Львівській області, як структурних підрозділів апарату Державного агентства рибного господарства України без права юридичної особи. Згідно зі ст.40 КЗпП України звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1,2, 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою на іншу роботу. Законодавство не передбачає безумовного обовязку власника працевлаштувати звільнену особу на іншу роботу, а ставить цей обовязок в залежність від фактичної можливості. Крім того, порядок призначення на посади та звільнення з посад керівників територіальних органів міністерств та інших центральних органів виконавчої влади затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 25.01.2012 №45, відповідно до пункту 3 якого у разі наявності вакантної посади керівника територіального органу міністр, керівник центрального органу виконавчої влади протягом одного місяця після утворення вакантної посади обирає кандидата на посаду з кадрового резерву або такого, що пройшов стажування, та подає ОСОБА_2 міністрів Автономної Республіки Крим, голові відповідної місцевої держадміністрації пропозицію щодо погодження призначення на посаду керівника територіального органу чи приймає у тижневий строк після утворення вакантної посади рішення про оголошення конкурсу на її заміщення. Наказом Держрибагентства № 307 від 15.09.2016 оголошено конкурс на зайняття вакантних посад, зокрема, на посаду начальника Управління Державного агентства рибного господарства у Львівській області. Позивач також подав документи для участі у конкурсі на посаду начальника Управління Державного агентства рибного господарства у Львівській області та прийняв участь у даному конкурсі. Результати конкурсу станом на час розгляду справи судом першої інстанції не оприлюднені на офіційному сайті Держрибагентства. Досягнення позивача (нагороди, заохочення тощо), наявність вищої освіти, його стаж та досвід роботи на керівних посадах могли бути враховані саме під час проведення конкурсного відбору, призначення якого є правом керівника Держрибагентства України.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, позивач оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає, що оскаржувана постанова прийнята з неповним зясуванням обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального і процесуального права та підлягає скасуванню з підстав, викладених у апеляційній скарзі. Просить скасувати оскаржувану постанову та прийняти нову, якою позов задовольнити.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт, зокрема, зазначає, що при звільненні з роботи відповідачем було порушено вимоги ст. 87 Закону України «Про державну службу» та ч.2 ст. 40 КЗпП України, оскільки не було запропоновано всі вакантні посади у новоствореному Управлінні Державного агентства рибного господарства у Львівській області відповідно до його кваліфікації, а саме посаду начальника Управління Державного агентства рибного господарства у Львівській області, яка була вакантною на час звільнення позивача. Також вважає невірним висновок суду про те, що необхідною умовою переведення на посаду начальника Управління Державного агентства рибного господарства у Львівській області є конкурсний відбір, оскільки зазначене, на думку позивача, суперечить п.2 ч. 1 ст. 41 Закону України «Про державну службу».

Заслухавши суддю доповідача, позивача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що у задоволенні апеляційної скарги слід відмовити з наступних підстав.

Правовий порядок в Україні, за визначенням ст. 19 Конституції України, ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові та службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Стаття 43 Конституції України гарантує кожному право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. При цьому, Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізує програми професійно - технічного навчання, підготовки та перепідготовки кадрів відповідно до суспільних програм. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Права і свободи людини і громадянина захищаються судом (стаття 55 Конституції України). Кожному гарантовано право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь - якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Громадянам згідно ст. 43 Конституції України гарантується захист від незаконного звільнення.

Загальні правові засади і гарантії здійснення громадянами України свого конституційного права на працю визначає Кодекс законів про працю України (далі - КЗпП України).

Однією із гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у ст. 5-1 КЗпП правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Так, судом першої інстанції достовірно встановлено, матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 наказом Державного агентства рибного господарства України №233-О від 14.12.2012 «Про призначення ОСОБА_1М.» був прийнятий на посаду начальника Управління охорони, використання і відтворення водних біоресурсів та регулювання рибальства у Львівській області, як такий, що успішно пройшов конкурсний відбір та перебував в кадровому резерві.

Наказом Державного агентства рибного господарства України №38-ТО від 21.07.2016 «Про звільнення ОСОБА_1М.» позивача звільнено з посади начальника Управління охорони, використання і відтворення водних біоресурсів та регулювання рибальства у Львівській області у звязку з ліквідацією Управління охорони, використання і відтворення водних біоресурсів та регулювання рибальства у Львівській області як юридичної особи публічного права.

Позивач, вважаючи наказ Державного агентства рибного господарства України №38-ТО від 21.07.2016 «Про звільнення ОСОБА_1М.» неправомірним, звернувся до суду з метою захисту свого порушеного права.

Надаючи юридичну оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами у справі, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно застосував норми матеріального та процесуального права, з огляду на таке.

Управління охорони, використання і відтворення водних біоресурсів та регулювання рибальства у Львівській області було утворено як територіальний орган Держрибагентства із статусом юридичної особи.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 30.09.2015 № 894 «Питання функціонування територіальних органів Державного агентства рибного господарства» (із змінами, внесеними згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 04.02.2016 № 86) ліквідовано як юридичні особи публічного права територіальні органи Держрибагентства за переліком згідно з додатком 1 (пункт 1 постанови), правонаступником майна територіальних органів Держрибагентства, що ліквідуються згідно з пунктом 1 цієї постанови, є Держрибагентство (пункт 3 постанови).

Наказом Державного агентства рибного господарства України № 369 від 30.11.2015 «Про ліквідацію територіальних органів держрибагентства України» прийнято рішення ліквідувати як юридичні особи публічного права до кінця 2015 року територіальні органи Державного агентства рибного господарства України.

Таким чином, у спірних відносинах має місце саме ліквідація територіальних органів Державного агентства рибного господарства України як юридичних осіб публічного права (у тому числі, Управління охорони, використання і відтворення водних ресурсів та регулювання рибальства у Львівській області) та утворення нових територіальних органів Державного агентства рибного господарства України (зокрема, Управління Державного агентства рибного господарства у Львівській області) як структурних підрозділів апарату Державного агентства рибного господарства України без права юридичної особи.

Згідно з п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках: змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Виходячи з положень зазначеної норми, розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу можливе у випадку змін в організації і праці. Під змінами в організації виробництва і праці мається на увазі ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення численності або штату працівників.

Частиною 2 статті 40 КЗпП України встановлено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Згідно з частинами 1 та 3 статті 49-2 КЗпП України, про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації.

При звільненні за пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України необхідним є додержання порядку вивільнення працівників, встановлених статтями 40, 42, 49-1 КЗпП України.

Відповідно до пункту 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.1992 «Про практику розгляду судами трудових спорів», при розгляді справ про поновлення на роботі судам необхідно з'ясувати, з яких підстав проведено звільнення працівника згідно з наказом (розпорядженням) і перевіряти їх відповідність законові. Пунктом 19 передбачено, що розглядаючи трудові спори, пов'язані зі звільненням за пунктом 1 статті 40 КЗпП, суди зобов'язані з'ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення.

Відповідно до ч.1 ст.69 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Згідно ч.1 ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

З наданих на розгляд суду доказів слідує, що з попередженням про наступне звільнення позивач ознайомився 04.01.2016, що засвідчено його особистим підписом на попередженні.

У зв'язку з ліквідацією підприємства Львіврибоохорони позивачу відповідно до вимог ст. 87 Закону України «Про державну службу» запропоновано вакантну посаду Головного спеціаліста Сектору організаційного забезпечення та звітності в новоствореному Управлінні Державного агентства рибного господарства у Львівській області, про що позивач ознайомився 29.06.2016.

16.06.2016 відповідно до пункту 8 частини другої ст.18 Закону України «Про центральні органи виконавчої влади» та абзацу 11 підпункту 3 пункту 10 Положення про Міністерство аграрної політики та продовольства України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.11.2015 №1119, Порядку призначення на посади та звільнення з посад керівників територіальних органів міністерств та інших центральних органів виконавчої влади, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.01.2012 №45, Міністерством аграрної політики та продовольства України погоджено звільнення ОСОБА_1 у зв'язку з ліквідацією територіальних органів Держрибагенства як юридичних осіб публічного права.

Наказом Держрибагентства від 21.07.2016 № 38-ТО ОСОБА_1 звільнено з посади начальника Управління охорони використання і відтворення водних біоресурсів та регулювання рибальства у Львівській області з 22.07.2016 відповідно до пункту 1 статті 40 Кодексу законів про працю України.

Державне агентство рибного господарства України листом від 22.07.2016 №1-12.1-19/3964-16 повідомило ОСОБА_1 про його звільнення у зв'язку з ліквідацією територіальних органів Держрибагенства як юридичних осіб публічного права та запропонувало прибути для ознайомлення з наказом та отримання трудової книжки, або надіслати звернення на адресу Держрибагенства України щодо згоди отримання трудової книжки поштою.

Із наявної в матеріалах справи копії з журналу обліку трудових книжок працівників Держрибагенства слідує про ознайомлення ОСОБА_1 з наказом про звільнення, про отримання трудової книжки на руки та про проведення з позивачем на підставі пункту 1 статті 40 КЗпП України повного розрахунку всіх виплат.

У постанові від 01.04.2015 у справі № 6-40цс15 Верховний Суд України висловив правову позицію, згідно з якою власник є таким, що належно виконав вимоги частини другої статті 40, частини третьої статті 49-2 КЗпП щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо. При цьому роботодавець зобов'язаний запропонувати всі вакансії, що відповідають зазначеним вимогам, які існують на цьому підприємстві, незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник, який вивільнюється, працював.

Таким чином, звільнення на підставі пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП можливо, якщо роботодавцем вжито всіх заходів щодо переводу працівника на іншу посаду шляхом запропонування працівнику, що звільняється, всіх вакансій, на які може претендувати особа з урахуванням її фаху, кваліфікації, досвіду трудової діяльності, а також у випадках, коли неможливо перевести працівника з його згоди на іншу роботу, або коли працівник відмовився від такого переведення. При цьому акцентується увага на необхідності пропозиції працівнику всіх наявних вакансій.

Водночас для перевірки кваліфікації і продуктивності праці повинні досліджуватись документи та інші відомості про освіту і присвоєння кваліфікаційних розрядів (класів, категорій, рангів), про підвищення кваліфікації, про навчання без відриву від виробництва, про тимчасове виконання обов'язків більш кваліфікованих працівників, про досвід трудової діяльності, про збільшення обсягу виконуваної роботи тощо. Однією з істотних ознак більш високої продуктивності праці є дисциплінованість працівника. Тому при застосуванні положень статті 42 КЗпП України щодо переважного права на залишення на роботі слід враховувати в тому числі і наявність дисциплінарного стягнення.

Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позовних вимог, оскільки відповідачем не порушений порядок проведення процедури звільнення ОСОБА_1, адже за два місяці було попереджено про звільнення із займаної посади у зв'язку із ліквідацією територіальних органів Державного агентства рибного господарства України, та відповідно до вимог ст. 87 Закону України «Про державну службу» запропоновано вакантну посаду Головного спеціаліста Сектору організаційного забезпечення та звітності в новоствореному Управлінні Державного агентства рибного господарства у Львівській області.

Разом з тим, в розумінні статті 104 Цивільного кодексу України юридична особа припиняється в результаті реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації. У разі реорганізації юридичних осіб майно, права та обов'язки переходять до правонаступників. Юридична особа є такою, що припинилася, з дня внесення до єдиного державного реєстру запису про її припинення.

Вказаній нормі також кореспондує пункт 4 статті 21 Закону України «Про центральні органи виконавчої влади», відповідно до абзацу 2 якого Територіальні органи центрального органу виконавчої влади припиняються як юридичні особи з дня внесення до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців запису про державну реєстрацію їх припинення.

Так, пунктом 6 Порядку здійснення заходів, пов'язаних з утворенням, реорганізацією або ліквідацією міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.10.2011 № 1074 зазначено, що права та обов'язки органів виконавчої влади переходять у разі ліквідації органу виконавчої влади і передачі його завдань та функцій іншим органам виконавчої влади, визначених відповідним актом Кабінету Міністрів України.

Водночас, у Постанові Кабінету Міністрів України від 30.09.2015 № 894 вказано про ліквідацію не органу державної влади, а його територіальних органів, перелік яких визначено Додатком №1 до Постанови Кабінету Міністрів України від 30 вересня 2015 №894. Зазначена Постанова не містить прямого покликання на те, кому передаються, зокрема функції Управління Державного агентства рибного господарства у Львівській області, яке ліквідується, з огляду на те, що у даному випадку територіальний орган виконував частину делегованих Держрибагентством функцій.

Крім того, зазначені норми не встановлюють обовязок Державного агентства рибного господарства України пропонувати позивачу рівнозначну посаду чи приймати шляхом переведення на рівнозначну посаду у разі ліквідації юридичної особи публічного права, оскільки вказане не узгоджується з вимогами ч. 5 статті 21 Закону України «Про центральні органи виконавчої влади», згідно якої керівники та заступники керівників територіальних органів центрального органу виконавчої влади призначаються на посади та звільняються з посад керівником центрального органу виконавчої влади відповідно до законодавства про державну службу. Кандидатури на посади керівників територіальних органів центрального органу виконавчої влади погоджуються з головами місцевих державних адміністрацій, якщо інше не передбачено законом. Порядок призначення на посади керівників територіальних органів центрального органу виконавчої влади встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 №3723-XII державна служба в Україні - це професійна діяльність осіб, які займають посади в державних органах та їх апараті щодо практичного виконання завдань і функції держави та одержують заробітну плату за рахунок державних коштів.

Згідно з ст.15 Закону України «Про державну службу» прийняття на державну службу на посади третьої - сьомої категорій, здійснюється на конкурсній основі, крім випадків, коли інше встановлено законами України.

Порядок призначення на посади та звільнення з посад керівників територіальних органів міністерств та інших центральних органів виконавчої влади затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 25 січня 2012 № 45 (далі - Порядок).

Відповідно до пункту 3 Порядку у разі наявності вакантної посади керівника територіального органу міністр, керівник центрального органу виконавчої влади протягом одного місяця після утворення вакантної посади обирає кандидата на посаду з кадрового резерву або такого, що пройшов стажування, та подає ОСОБА_2 міністрів Автономної Республіки Крим, голові відповідної місцевої держадміністрації пропозицію щодо погодження призначення на посаду керівника територіального органу чи приймає у тижневий строк після утворення вакантної посади рішення про оголошення конкурсу на її заміщення.

23.03.2016 Держрибагентством було проведено конкурс на заміщення вакантних посад. Серед претендентів на заміщення вакантної посади начальника був і ОСОБА_1 JI.M., який був визнаний переможцем серед претендентів на дану посаду і був рекомендований конкурсною комісією на посаду начальника Управління Державного агентства рибного господарства у Львівській області (протокол конкурсної комісії Держрибагентства від 23.03.2016 №27).

З метою планування заповнення вакантних посад в Управлінні Державного агентства рибного господарства у Львівській області Держрибагенство листом від 05.07.2016 №1-12.1-16/3609-16 звернулось до позивача щодо підтвердження працевлаштування на запропонованій посаді головного спеціаліста сектору організаційного забезпечення та звітності в новоутвореному Управлінні.

За відсутності інформації щодо призначення на рівнозначну посаду начальника Управління Державного агентства рибного господарства у Львівській області за результатами проведеного конкурсу позивач листом повідомив про неможливість підтвердження згоди призначення на посаду головного спеціаліста сектору організаційного забезпечення та звітності в новоутвореному Управлінні, яка є нижчою у порівнянні з посадою начальника Управління.

02 серпня 2016 року Держрибагенство листом №1-12.1-19/4176-16 повідомило позивача про те, що Конкурсною комісією на заміщення вакантних посад державних службовців Державного агентства рибного господарства України на підставі поданих документів, результатів іспиту та співбесіди кандидатуру позивача рекомендовано ОСОБА_2 для призначення на посаду начальника Управління Державного агентства рибного господарства у Львівській області. Інформація про результати конкурсу розміщена на офіційному веб-сайті. Відповідно до п. 32 Порядку рішення на посаду державного службовця та зарахування до кадрового резерву приймає керівник державного органу на підставі пропозиції конкурсної комісії протягом місяця з дня прийняття рішення конкурсної комісією. ОСОБА_2 Держрибагенства прийнято рішення щодо не призначення ОСОБА_1 на посаду начальника Управління Державного агентства рибного господарства у Львівській області та запропоновано вакантну посаду головного спеціаліста сектору організаційного забезпечення та звітності в новоутвореному Управлінні.

Наказом Держрибагенства №307 від 15.09.2016 оголошено конкурс на зайняття вакантних посад, зокрема і начальника Управління Державного агентства рибного господарства у Львівській області. ОСОБА_1 подав документи для участі у конкурсі та прийняв участь у конкурсі на посаду начальника Управління Державного агентства рибного господарства у Львівській області, результати якого на час прийняття постанови судом першої інстанції оприлюднені не були.

Слід зазначити, що аналіз обставин щодо переважного права призначення на посаду, продуктивності праці і кваліфікації осіб, які претендують на заміщення вакантних посад, повинен здійснювати сам суб'єкт владних повноважень, приймаючи відповідне рішення.

Покликання позивача на те, що він є державним службовцем з високою кваліфікацією, суд до уваги не приймає, оскільки досягнення позивача, наявність освіти, стаж та досвід роботи на керівних посадах є критеріями, які враховуються під час проведення конкурсного відбору на посаду начальника управління, проте призначення особи на посаду є правом керівника Держрибагенства України.

Власник є таким, що належно виконав вимоги частини другої статті 40, частини третьої статті 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо.

Установивши наявність обставин, передбачених пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України, суд першої та апеляційної інстанції дійшли висновку, що звільнення ОСОБА_1 відбулось з дотриманням вимог трудового законодавства, у тому числі положень статті 49-2 КЗпП України.

Про зазначене фактично свідчить те, що позивачу була запропонована інша посада в новоутвореному територіальном органі, обійняти яку він мав можливість без проходження у встановленому порядку конкурсного відбору.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскільки звільнення ОСОБА_1 відбулось з дотриманням вимог трудового законодавства, позовні вимоги є безпідставними, необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

Відповідно до частини першої статті 159 Кодексу адміністративного судочинства України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим.

Суд першої інстанції повністю виконав вказані вимоги процесуального закону, оскільки до спірних правовідносин вірно застосував норми матеріального та процесуального права, що призвело до ухвалення законного рішення, яке скасуванню не підлягає.

Керуючись частиною 3 ст.160, ст.ст.195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Львівського окружного адміністративного суду від 28 грудня 2016 року у справі № 813/2831/16 без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили, а у разі складення ухвали в повному обсязі відповідно до ст. 160 КАС України з дня складення ухвали в повному обсязі.

Головуючий суддя І. В. Глушко

Судді О.О. Большакова

ОСОБА_3

Ухвала складена в повному обсязі 04.04.2017.