Справа № 2а-5684/11
Суддя: Штульман І.В.
Дата ухвалення: 2017-03-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 березня 2017 року м. Київ К/800/7495/14

Вищий адміністративний суд України в складі колегії суддів:

головуючого: Штульман І.В. (доповідач),

суддів: Олексієнка М.М.,

Рецебуринського Ю.Й., -

провівши в порядку касаційного провадження попередній розгляд справи за позовом ОСОБА_2 до Управління праці та соціального захисту населення Подільської районної в місті Києві державної адміністрації, Київського міського центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат про визнання дій неправомірними та стягнення державної допомоги, відшкодування моральної шкоди, за касаційною скаргою ОСОБА_2 на постанову Подільського районного суду міста Києва від 10 квітня 2012 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 31 жовтня 2013 року, -

в с т а н о в и в :

У жовтні 2011 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом, у якому просила: визнати неправомірними дії Управління праці та соціального захисту населення Подільської районної в місті Києві державної адміністрації щодо непроведення перерахунку і виплати допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку в розмірі, визначеному законодавством, та щодо недоплати одноразової допомоги при народженні дитини; стягнути з Управління праці та соціального захисту населення Подільської районної в місті Києві державної адміністрації на її користь 31756 гривень, з яких: 18996 гривень - недоплачена сума допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку; 12760 гривень - недоплачена сума одноразової допомоги при народженні ОСОБА_3, як другої дитини; а також 20000 гривень у відшкодування завданої їй моральної шкоди.

Постановою Подільського районного суду міста Києва від 10 квітня 2012 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 31 жовтня 2013 року, в задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, просить Вищий адміністративний суд України скасувати постанову Подільського районного суду міста Києва від 10 квітня 2012 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 31 жовтня 2013 року і направити справу на новий розгляд.

Управлінням праці та соціального захисту населення Подільської районної в місті Києві державної адміністрації і Київським міським центром по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат подано письмові заперечення на зазначену касаційну скаргу, відповідачі просять таку залишити без задоволення, а рішення судів першої та апеляційної інстанцій - без змін.

Касаційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до частини 1 статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Суди попередніх інстанцій встановили, що ОСОБА_2 є матір'ю ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

14 серпня 2008 року позивач звернулася до Управління праці та соціального захисту населення Подільської районної в місті Києві державної адміністрації із заявою про призначення допомоги при народженні ОСОБА_3, як другої дитини, та допомоги по догляду за ним до досягнення трирічного віку.

ОСОБА_3 є першою дитиною у ОСОБА_2 та другою у її чоловіка ОСОБА_4, він має дочку від першого шлюбу - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Згідно протоколу від 21 серпня 2008 року № 1907 Управління праці та соціального захисту населення Подільської районної в місті Києві державної адміністрації призначило позивачеві, як непрацюючій особі, допомогу при народженні ОСОБА_3 в розмірі 12240 гривень та допомогу по догляду за ним до досягнення трирічного віку з 14 серпня 2008 року по 13 травня 2011 року у відповідності до статті 15 Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми» від 21 листопада 1992 року № 2811-ХII (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин; далі - Закон № 2811-ХII).

Київським міським центром по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат проведена ОСОБА_2 виплата зазначених допомог.

Не погоджуючись з отриманими сумами допомог, ОСОБА_2 звернулася до суду з даним позовом.

Вирішуючи спір суди першої та апеляційної інстанцій дійшли висновку про відсутність правових підстав для його задоволення.

Так, відповідно до статті 10 Закону № 2811-ХII допомога при народженні дитини за цим Законом надається одному з батьків дитини (усиновителю чи опікуну).

Згідно частин 1, 3 статті 11 Закону № 2811-ХII допомога батькам при народженні дитини призначається на підставі свідоцтва про народження дитини. Допомога при народженні дитини призначається за умови, якщо звернення за її призначенням надійшло не пізніше дванадцяти місяців з дня народження дитини.

Відповідно до статті 12 Закону № 2811-ХII допомога при народженні дитини надається в розмірі 12240 гривень - на першу дитину, 25000 гривень - на другу дитину, 50000 гривень - на третю і наступну дитину. Виплата допомоги здійснюється одноразово при народженні першої дитини в сумі 4800 гривень, другої дитини - 4840 гривень, третьої та наступної дитини - 5000 гривень, решта на першу дитину виплачується протягом наступних 12 місяців, на другу дитину - 24 місяців, на третю і наступну дитину - 36 місяців рівними частинами у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Згідно з пунктом 11 Порядку призначення і виплати державної допомоги сім'ям з дітьми, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27 грудня 2001 року № 1751 (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин; далі - Порядок № 1751), для призначення допомоги при народженні дитини органу праці та соціального захисту населення за умови пред'явлення паспорта або іншого документа, що посвідчує особу, подаються такі документи:

1) заява одного з батьків (усиновителя, опікуна), що складається за формою, затвердженою Мінпраці;

2) копія свідоцтва про народження дитини;

3) оригінал довідки, виданої державним органом реєстрації актів цивільного стану для призначення допомоги при народженні дитини.

Особи, що звертаються за призначенням допомоги при народженні другої дитини або наступних дітей, подають також довідку про склад сім'ї та копію свідоцтва про народження кожної дитини, яка враховується при визначенні розміру допомоги.

У пункті 13 Порядку № 1751 визначено, що допомога при народженні дитини надається в розмірі, встановленому на дату народження дитини. Допомога при народженні дитини, яка народилася після 31 грудня 2007 року, надається в розмірі 12240 гривень - на першу дитину, 25000 гривень - на другу дитину, 50000 гривень - на третю і наступну дитину. Виплата допомоги здійснюється одноразово при народженні першої дитини в сумі 4800 гривень, другої дитини - 4840 гривень, третьої та наступної дитини - 5000 гривень, решта суми на першу дитину виплачується протягом наступних 12 місяців (620 гривень щомісяця), на другу дитину - 24 місяців (840 гривень щомісяця), на третю і наступну дитину - 36 місяців (1250 гривень щомісяця) рівними частинами.

Розмір та строк виплати допомоги, яка призначається одному з батьків дитини, визначається з урахуванням кількості живонароджених та усиновлених дітей (враховуючи померлих), які до народження дитини перебували на утриманні особи, якій призначається допомога, її чоловіка (дружини), крім дітей, від виховання яких зазначена особа (її чоловік, дружина) відмовилась, а також дітей, які передані на виховання іншій особі, та повнолітньої дочки (повнолітнього сина) чоловіка, які не були усиновлені дружиною.

Як встановлено судами, ОСОБА_3 є першою дитиною у ОСОБА_2 та другою у її чоловіка ОСОБА_4 Згідно довідки про склад сім'ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб від 13 серпня 2008 року, яка була надана позивачем до документів для призначення допомоги, разом з нею у квартирі АДРЕСА_1 зареєстровані її чоловік ОСОБА_4, їх спільний син ОСОБА_3 та її батько ОСОБА_7 Будь-які документи, які б свідчили про проживання ОСОБА_5 (дочки ОСОБА_4 від першого шлюбу) у 2008 році за місцем реєстрації позивача та про перебування її до народження ОСОБА_3 на їх утриманні, ОСОБА_2 відповідачеві не надавалися. У відповідності до отриманих даних ОСОБА_5 з 14 липня 2000 року зареєстрована в АДРЕСА_2.

Ураховуючи вищевикладене колегія суддів Вищого адміністративного суду України погоджується із висновками судів першої та апеляційної інстанцій, що Управлінням праці та соціального захисту населення Подільської районної в місті Києві державної адміністрації не було допущено порушень при призначенні позивачеві допомоги при народженні дитини ОСОБА_3 в розмірі як на першу дитину, виходячи з наданих нею для призначення цієї допомоги у 2008 році документів, а тому відсутні підстави для задоволення позовних вимог ОСОБА_2 у цій частині.

Щодо іншої частини позовних вимог, то слід зазначити наступне.

Пунктом 23 розділу ІІ Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 28 грудня 2007 року № 107-VI (далі - Закон № 107-VI) були внесені відповідні зміни до Закону № 2811-ХII, зокрема, частину 1 статті 15 вказаного Закону викладено в такій редакції: «Допомога по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку надається в розмірі, що дорівнює різниці між прожитковим мінімумом, встановленим для працездатних осіб, та середньомісячним сукупним доходом сім'ї в розрахунку на одну особу за попередні шість місяців, але не менше 130 гривень», а пункт 3 розділу VIII «Прикінцеві положення» цього Закону у редакції: «Допомога по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку надається в розмірі, що дорівнює різниці між: з 1 січня 2008 року - 50 відсотками, з 1 січня 2009 року - 75 відсотками, з 1 січня 2010 року - 100 відсотками прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб, та середньомісячним сукупним доходом сім'ї в розрахунку на одну особу за попередні шість місяців».

Пункт 23 розділу ІІ Закону № 107-VI щодо внесення змін до Закону № 2811-ХII Рішенням Конституційного Суду України від 22 травня 2008 року № 10-рп/2008 неконституційним визнано не було.

Пункт 2 розділу ІІІ Закону № 107-VI передбачав, що розділ II цього Закону діє по 31 грудня 2008 року.

Статтею 46 Закону України «Про Державний бюджет України на 2009 рік» від 26 грудня 2008 року № 835-VI (далі - Закон № 835-VI) та статтею 45 Закону України «Про Державний бюджет України на 2010 рік» від 27 квітня 2010 року № 2154-VI (далі - Закон № 2154-VI) встановлено, що у 2009, 2010 роках допомога при народженні дитини та по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку відповідно до Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми» та Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням» призначається і здійснюється в розмірах і порядку, визначених Кабінетом Міністрів України.

Зазначені норми Законів № 835-VI, № 2154-VI неконституційними не визнавалися.

Відповідно до пункту 22 Порядку № 1751, з урахуванням змін, внесених постановою Кабінету Міністрів України від 22 лютого 2008 року № 57, допомога по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку виплачується в розмірі, що дорівнює різниці між: з 1 січня 2008 року - 50 відсотками, з 1 січня 2009 року - 75 відсотками, з 1 січня 2010 року - 100 відсотками прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб, та середньомісячним сукупним доходом сім'ї в розрахунку на одну особу за попередні шість місяців, але не менш як 130 гривень.

Судами встановлено, що ОСОБА_2 з 2008 року по 2010 рік не зверталася до Управління праці та соціального захисту населення Подільської районної в місті Києві державної адміністрації щодо призначення допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку в розмірі, що перевищує мінімальний. Звернення позивача від 10 листопада 2011 року було розглянуто відповідачем та в його задоволенні правомірно відмовлено.

Враховуючи те, що виплата позивачеві допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку здійснювалася в розмірах і порядку, визначених статтею 15 Закону № 2811-ХII та Порядком № 1751, то суди попередніх інстанцій дійшли вірного висновку щодо правомірності дій відповідачів щодо призначення та виплати ОСОБА_2 зазначеної допомоги.

Щодо наявності підстав для задоволення позовної вимоги ОСОБА_2 в частині відшкодування моральної шкоди, то колегія суддів Вищого адміністративного суду України погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанцій про відсутність підстав для задоволення такої вимоги, оскільки підставою для стягнення з відповідача моральної шкоди має бути доведеність та наявність зв'язку між його протиправними, неправомірними або незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю та завданою внаслідок цих рішень, дій чи бездіяльності позивачеві шкоди, а як встановлено судами, ОСОБА_2 не надано доказів завдання їй моральних або фізичних страждань саме неправомірними діями відповідача.

Доводи, викладені у касаційній скарзі, не спростовують встановлених судами обставин справи та їх висновків, підстави для призначення справи до розгляду в судовому засіданні відсутні.

Відповідно до частини 3 статті 2201 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Згідно статті 224 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій. Не може бути скасовано судове рішення з мотивів порушення судом норм процесуального права, якщо це не призвело і не могло призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись статтями 220, 2201, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

у х в а л и в :

Касаційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Постанову Подільського районного суду міста Києва від 10 квітня 2012 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 31 жовтня 2013 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Управління праці та соціального захисту населення Подільської районної в місті Києві державної адміністрації, Київського міського центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат про визнання дій неправомірними та стягнення державної допомоги, відшкодування моральної шкоди - залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає, може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, у строк та у порядку, визначеними статтями 237-2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий: Штульман І.В.

Судді: Олексієнко М.М.

Рецебуринський Ю.Й.