Справа № 815/1845/14
Суддя: Єфіменко К. С.
Дата ухвалення: 2017-04-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

815/1845/14

Справа № 815/1845/14

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 березня 2017 року м.Одеса

В С Т А Н О В И В:

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги, позивач вказував, що обставини на які посилається відповідач у акті перевірки не відповідають дійсності та є загальними висновками, у зв'язку з чим не можуть бути законними та обґрунтованими, крім того як вбачається зі змісту акту, то в ньому не було наведено жодних доказів, що товариства та фізичні особи (населення міста), бюджетні установи, яким надавались послуги з теплопостачання є пов'язаними особами.

В судовому засіданні 01.03.2017 року судом, на підставі положень ст.55 КАС України, до участи в справі в якості відповідача було залучено Роздільнянську ОДПІ ГУ ДФС в Одеській області замість реорганізованої ДПІ у Біляївському районі ГУ ДФС в Одеській області. В тому ж судовому засіданні представником позивача були підтримані заявлені позовні вимоги з огляду на невірне застосування податковим органом норм ПК України до спірних правовідносин. Представник відповідача заперечив проти задоволення позовних вимог з підстав, наведених у письмових запереченнях проти позову, які надавались до суду під час першого розгляду справи.

Заслухавши пояснення представника позивача, представника відповідача та дослідивши наявні в справі письмові докази суд встановив наступні факти та обставини:

Відповідач – Роздільнянська ОДПІ Головного управління Державної фіскальної служби в Одеській області, на підставі ст.1 Закону України «Про державну податкову службу», є місцевим підрозділом центрального органу державної виконавчої влади та згідно ст.ст.7,10,11 цього ж Закону здійснює повноваження щодо встановлення порушень податкового законодавства, нарахування та стягнення заборгованості з податків та зборів, штрафних санкцій, надання висновків на повернення з бюджету надмірно сплачених податків та зборів, а тому позовні вимоги щодо оскарження його актів, дій чи бездіяльності з цього приводу, на підставі положень ст.55 Конституції України, ч.1, п.1 ч.2 ст.17, ст.104 КАС України, підвідомчі адміністративним судам та повинні розглядатись у порядку адміністративного судочинства.

ТОВ "Теплодаренерго" має статус юридичної особи, про що видано Свідоцтво про державну реєстрацію, є платником податку на прибуток на загальних підставах.

У перевіряємому періоді основним видом господарської діяльності товариства було надання теплової та електричної енергії на користь фізичних та юридичних осіб. У вказаному періоді основний дохід товариства складався з сум грошових коштів, отриманих від фізичних осіб, які не є платниками податку на прибуток на загальних підставах.

Крім того, ТОВ "Теплодаренерго", відповідно до пп.135.5.10 п.135.5 ст.135 ПК України отримувало дохід в якості дотації з державного бюджету, тобто також від неплатника податку на прибуток на загальних підставах.

Витрати ТОВ "Теплодаренерго", понесені у зв'язку з наданням послуг на користь неплатників податку на прибуток, визначалися в розмірах, що значно перевищували доходи, отримані від надання таких послуг.

20.02.2014 року відповідачем було проведено камеральну перевірку даних задекларованих у податковій звітності з податку на прибуток ТОВ "Теплодаренерго" за 2013 рік.

За наслідками проведеної перевірки відповідачем був складений акт №199/22/32483079 від 20.02.2014 року та зроблений висновок про завищення від'ємного значення об'єкту оподаткування податку на прибуток у сумі 1332473,00 грн. в податковій декларації з податку на прибуток за 2013 рік.

На підставі висновків акту перевірки податковим органом 14.03.2014 року було винесено податкове повідомлення-рішення про зменшення суми від’ємного значення з податку на прибуток підприємств за 2013 рік на суму 1332473,00 грн.

Розглянувши надані учасниками судочинства письмові докази, суд з урахуванням положень ч.3 ст.2 КАС України, приходить до висновку про протиправність оскаржуваного податкового повідомлення-рішення з огляду на наступне.

Статтею 153 ПК України встановлено оподаткування операцій особливого виду Зокрема, п.153.2. (в редакції чинної у спірний період) цієї норми визначено оподаткування операцій із пов'язаними особами.

В свою чергу п.п.14.1.159. п.14.1 ст.14 ПК України встановлено, що пов'язані особи юридичні та/або фізичні особи, взаємовідносини між якими можуть впливати на умовах або економічні результати їх діяльності чи діяльності осіб яких вони представляють і які відповідають відповідним ознакам визначеними цією нормою.

В даному випадку відношення між Товариством, як виконавця послуг з теплопостачання м.Теплодар, та населенням міста, бюджетних установ, як споживачів його послуг, не мають жодної із ознак (критеріїв), вказаних у вищезгаданій нормі. Тобто товариство та населення м.Теплодар не є пов'язаними особами у розумінні п.п.14.1.159 п.14.1 ст.14 ПК України.

З Акту перевірки ДПІ не вбачається та не наведено жодних доказів що Товариство та фізичні особи (населення міста), бюджетні установи, яким надавались послуги з теплопостачання є саме пов'язаними особами, тому застосування норм ПК України, якими визначається порядок оподаткування операцій із пов'язаними особами, не є обґрунтованим.

Отже, висновки Акту перевірки від 20.02.2014 року №199/22/32483079 щодо порушення Товариством п.п. 153.2.3. та абзацу другого п.п.153.2.6. п.153.3.2. ст.153 ПК України документально не підтверджуються.

Товариство, як постачальник послуг з теплопостачання у м.Теплодар, не є фізичною особою і не є із споживачами послуг (населення міста, бюджети установи) пов'язаними особами, а поширене трактування терміну “пов'язана особа” надане в п.п.153.2.3. розповсюджується виключно на п.п.153.2.1. та на п.п.153.2.2. п.153.2, ст.153 ПК України. При цьому, ні де немає посилання на те, що дія п.п. 153.2.3. розповсюджується на дії інших підпунктів п. 153.2. ст.153 ПК України .

Враховуючи приписи п.1.20. ст.1 Закону України “Про оподаткування прибутку підприємств”, які за законодавством діяли при визначенні витрат у відносинах із пов'язаною особою, звичайною ціною по понесеним витратам є ціна, яка встановлена згідно з принципами державного регулювання цін, оскільки значна частина витрат Товариства пов'язана з оплатою газопостачання водопостачання, постачання електроенергії, які підлягають державном; регулюванню, а по операціям, які не підлягають державному регулюванню звичайною вважається ціна товарів (робіт, послуг), визначена сторонами договору.

Основним видом господарської діяльності Товариства за спірний період надання комунальних послуг — теплової енергії на користь фізичних (населення) та юридичних осіб. Тому, з врахуванням приписів ст.1 Закону України «Про теплопостачання», постанови Кабінету Міністрів України від 01.06.2011 року №889 “Про порядок визначення формування тарифів на теплову та електричну енергію...», п. п.14.1.191 п.14.1. ст.14 ПК України, розглядаючи тариф як “грошовий вираз планових економічно обґрунтованих витрат”, які повністю компенсуються з урахуванням рентабельності) немає підстав для застосування до споживачів (населення м.Теплодар, бюджетні установи) комунальних послуг визначення “пов'язаних осіб”, поняття та критерії яких встановлені п.п.14.1.159. п.14.1 ст.14 ПК України.

Під час нового розгляду справи, з урахуванням обов’язкових вказівок ВАС України, що містяться в ухвалі суду по цій справі від 29.11.2016 року (а.с.26-28 т.2), судом досліджувалось питання вірності та економічної обґрунтованості визначення Товариством суми своїх витрат на вироблення теплової енергії за перевіряємий період з урахуванням висновком Одеського науково-дослідницького інституту судових експертиз від 04.04.2014 року №684/685, якій свого часу не був досліджений під час апеляційного розгляду справи.

Основна частка загальної реалізації теплової енергії Товариства — більш ніж 90% складає населення м.Теплодар.

Статтею 20 Закону України “Про теплопостачання” №2633 від 02.06.2005 року встановлено, що тарифи на теплову енергію повинні забезпечувати відшкодування всіх економічно обґрунтованих витрат на виробництво, транспортування та постачання теплової енергії. У разі якщо тариф на теплову енергію встановлено нижче її собівартості, то орган, яким встановлено цей тариф, повинен компенсувати цю різницю, в порядку встановлені законодавством.

При цьому тариф на послуги теплопостачання для населення був встановлений і затверджений виконавчим комітетом Теплодарської міської ради Одеської області а ні самим Товариством.

Тарифи на теплову енергію повинні забезпечувати відшкодування витрат на виробництво, транспортування та постачання теплової енергії, у разі відсутності відшкодування витрат підприємство збанкрутує.

Таким чином, твердження ДПІ про порушення позивачем вимог податкового законодавства не підтверджується та суперечить його ж висновкам, які викладено за результатами документальних позапланових виїзних перевірок Товариства у довідках від 27.02.2013 року №404/1505/32483079 та від 17.04.2013 року №856/1505/32483079.

Податковим органом не в повній мірі була досліджена та належним чином не проаналізована інформація, що міститься в вищеперерахованих документах, а тому його висновок про безпідставне формування позивачем валових витрат у перевірений податковий період 2013 року є безпідставним.

Частиною 2 ст.19 Конституції України та ч.3 ст.2 КАС України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частиною 3 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, зокрема, чи прийняті вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо.

Відповідно до ч.1 ст.69 та ч.1 ст.70 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування.

Статтею 71 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. Відповідно до ч.2 ст.71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти позову.

Статтею 6 КАС України передбачено, що кожна особа має право звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб’єкта владних повноважень порушені її права, свободи та інтереси.

Статтею 2 КАС України визначено, що завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ. До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження. У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Судові витрати розподілити у відповідності до вимог ст.94 КАС України.

Керуючись ст.ст.94,158-163 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

1. Позовні вимоги задовольнити повністю.

Постанова може бути оскаржена до Одеського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня отримання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складений та підписаний суддею 03.04.2017 року.

Суддя Єфіменко К.С.

.