Справа № 727/10602/16-а
Суддя: Біла Л.М.
Дата ухвалення: 2017-03-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 727/10602/16-а

Головуючий у 1-й інстанції: Смотрицький В.Г.

Суддя-доповідач: ОСОБА_1

30 березня 2017 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Білої Л.М.

суддів: Гонтарука В. М. Граб Л.С.

секретар судового засідання: Шевчук А. В.,

за участю:

позивача: ОСОБА_2

представника відповідача: ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області на постанову Шевченківського районного суду м. Чернівці від 17 січня 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області про визнання незаконними дій суб'єкта владних повноважень та відшкодування шкоди,

В С Т А Н О В И В :

В грудні 2016 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області про визнання незаконними дій суб'єкта владних повноважень та відшкодування шкоди.

Постановою Шевченківського районного суду м. Чернівці від 17 січня 2017 року адміністративний позов задоволено.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою в задоволенні позовних вимог відмовити, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Представник відповідача в судовому засіданні вимоги апеляційної скарги підтримала в повному обсязі та просила колегію суддів її задовольнити.

Позивач в судовому засіданні заперечила проти задоволення апеляційної скарги та просила рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, а також правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, надавши правову оцінку обставинам у справі, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити, а постанову суду першої інстанції скасувати, зважаючи на наступне.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, з 14.06.2009 ОСОБА_2 перебуває на обліку в органі Пенсійного фонду України та одержує пенсію за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування".

З 01 квітня 2015 року виплата пенсії позивачу тимчасово призупинена відповідно до ст. 58 Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02.03.2015 № 213-VІІІ у зв'язку з тим, що остання працювала на посаді, яка давала право на призначення пенсії чи довічного грошового утримання у порядку та на умовах, передбачених Законом України "Про судоустрій і статус суддів".

01 липня 2016 року ОСОБА_2 звернулась до відповідача із заявою про поновлення виплати їй пенсії за віком (а.с. 6), однак листом відповідача від 21.07.2016 № 254/П-11 (а.с.7) позивачу відмовлено у поновленні виплати пенсії, з посиланням на те, що відповідно до ст. 47 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" тимчасово, у період з 01 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року, особам (крім інвалідів І та ІІ груп, інвалідів війни ІІІ групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія п.1 ст.10 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту"), які працюють на посадах та на умовах, передбачених Законами України "Про державну службу", "Про прокуратуру", "Про судоустрій і статус суддів", призначені пенсії/щомісячне довічне грошове утримання не виплачуються. Також в листі відповідача зазначено, що оскільки позивач продовжує працювати на посаді судді Апеляційного суду Чернівецької області - підстави для виплати їй пенсії відсутні.

Не погоджуючись з такими діями відповідача, ОСОБА_2 звернулась до суду з даним позовом.

Задоволяючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки ОСОБА_2 призначено пенсію за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", то підстави для припинення виплати такої пенсії відсутні.

Суд апеляційної інстанції не погоджується з такою позицією суду першої інстанції, зважаючи на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Пенсійне забезпечення громадян України, в тому числі порядок призначення та виплати пенсій, визначення розміру пенсії, регулюється Законом України "Про пенсійне забезпечення", Законом України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" (далі - Закон № 1058-IV) та іншими нормативно-правовим актами.

Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" № 911-VIII від 24.12.2015 внесено зміни до ст. 47 Закону № 1058-IV.

З урахування внесених змін, ст. 47 Закону № 1058-IV передбачає, що тимчасово, у період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року особам (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту"), які працюють на посадах та на умовах, передбачених законами України "Про державну службу", "Про прокуратуру", "Про судоустрій і статус суддів", призначені пенсії / щомісячне довічне грошове утримання не виплачуються. Після звільнення з роботи виплата пенсії відповідно до цього Закону поновлюється.

Відповідно до п. 2 Прикінцевих положень Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02 березня 2015 року порядок виплати пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) працюючим пенсіонерам, встановлений цим Законом, поширюється на пенсіонерів (отримувачів щомісячного довічного грошового утримання) незалежно від часу призначення пенсії.

Розглядаючи доводи апелянта стосовно відсутності підстав для поновлення позивачу виплати пенсії за віком за період з 01.06.2015 по 08.12.2016, колегія судів враховує наступне.

Відповідач з 01 квітня 2015 року припинив виплату пенсії позивачу на підставі ч. 1 ст. 47 № 1058-IV, оскільки ОСОБА_2 працювала на посаді судді Апеляційного суду Чернівецької області в спірний період.

В той же час, з 15 грудня 2016 позивач отримує щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці відповідно до ст. 141 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", з урахуванням рішення Конституційного Суду України від 08.06.2016.

Суд апеляційної інстанції зауважує, що судом першої інстанції застосовано до спірних правовідносин положення п. 5 розділу ІІІ Прикінцевих положень Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" № 213 (далі - Закон № 213) та зроблено висновок, що оскільки даний Закон не скасовано та його положення не визнано неконституційними, а до 1 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, прийнято не було, то, відповідно, з вказаної дати скасовано норми пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії (довічне грошове утримання) призначаються, зокрема, відповідно до Закону України "Про судоустрій і статус суддів".

З даного приводу апеляційний суд зазначає, що рішенням Конституційного Суду України від 08.06.2016 визначено неконституційними положення Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 7 липня 2010 року № 2453-VI у редакціях Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 2 березня 2015 року № 213-VIII, відновлено редакцію ч. 3 ст. 141 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", відповідно до якої щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не може бути більшим ніж 90 відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання. У разі зміни грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання.

Враховуючи вищевказане, колегія суддів погоджується з доводами апелянта, що судом першої інстанції не враховано висновки Конституційного Суду України, викладені в рішенні від 08.06.2016, відповідно до яких не підлягають застосуванню положення п. 5 розділу III Прикінцевих положень Закону № 213-VIII в частині скасування з 1 червня 2015 року норм щодо призначення щомісячного довічного грошового утримання відповідно до Закону України "Про судоустрій і статус суддів", які були помилково застосовані судом першої інстанції до спірних правовідносин.

Також суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції прийшов до необґрунтованого висновку, що оскільки позивач у спірний період працювала на посаді судді, але перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Чернівецькій області відповідно до загального Закону № 1058-ІV, то отримувана нею пенсія визначена не спеціальним законом, як це зазначено в ст. 47 Закону № 1058-ІV.

Аналізуючи зміст ст. 47 Закону № 1058-ІV, судова колегія приходить до переконання, що зазначена норма чітко визначає, що підставою для припинення виплати пенсії є саме факт роботи особи на посаді, яка дає право на призначення пенсії, зокрема, відповідно Закону України "Про судоустрій і статус суддів", при чому в даному випадку не має значення чи набула особа таке право на призначення пенсії, а також чи отримувана пенсія призначена на загальних підставах відповідно до Закону № 1058-ІV.

Аналогічна позиція міститься в постанові Вищого адміністративного суду України від 28 січня 2016 року у справа № К/800/51159/15.

Таким чином, ОСОБА_2, займаючи посаду судді Апеляційного суду Ченівецької області в період з 01.06.2015 по 08.12.2016 мала право на призначення пенсії відповідно до спеціального закону - Закону України "Про судоустрій і статус суддів", а тому на неї поширюється дія статті ст. 47 Закону № 1058-ІV.

Крім того, у рішенні від 25 січня 2012 року по справі № 3рп/2012 Конституційний Суд України зробив висновок, що соціальний захист державою осіб, які мають право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом, охоплює комплекс заходів, які здійснює держава в межах її соціально-економічних можливостей.

Такий принцип закладений, зокрема, в Загальній декларації прав людини 1948 року, згідно з якою кожна людина, як член суспільства, має право на соціальне забезпечення та на здійснення необхідних для підтримання її гідності та для вільного розвитку її особистості прав у економічній, соціальній і культурній галузях за допомогою національних зусиль і міжнародного співробітництва та відповідно до структури і ресурсів кожної держави (стаття 22). Міжнародний пакт про економічні, соціальні і культурні права 1966 року встановлює загальний обов'язок держав забезпечити здійснення прав, що передбачені цим пактом, у максимальних межах наявних ресурсів (пункт 1 статті 2).

Крім того, Європейський суд з прав людини у рішенні від 09 жовтня 1979 року у справі Ейрі проти Ірландії також констатував, що здійснення соціально-економічних прав людини значною мірою залежить від становища в державах, особливо фінансового. Такі положення поширюються й на питання допустимості зменшення соціальних виплат, про що зазначено в рішенні цього суду у справі Кйартан Асмундсон проти Ісландії від 12 жовтня 2004 року.

Отже, одним із визначальних елементів у регулюванні суспільних відносин у соціальній сфері є додержання принципу пропорційності між соціальним захистом громадян та фінансовими можливостями держави, а також гарантування права кожного на достатній життєвий рівень.

Конституційний Суд України також зазначив, що передбачені законами соціально - економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Крім того, такі заходи можуть бути обумовлені необхідністю запобігання чи усунення реальних загроз економічній безпеці України, що згідно з частиною першою статті 17 Конституції України є найважливішою функцією держави.

Враховуючи позицію Європейського Суду, висновки Конституційного Суду України, та беручи до уваги, що ст. 47 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", із внесеними змінами, не визнана неконституційною, а ОСОБА_2 не є інвалідом I та II груп, інвалідом війни III групи та учасником бойових дій, а також особою, на яку поширюється дія пп. 1 ст. 10 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" та обіймала посаду, яка дає право на призначення пенсії на умовах, передбачених Законом України "Про судоустрій і статус суддів", колегія суддів знаходить обґрунтованими доводи апелянта щодо правомірності своїх дій, які полягали у тимчасовому припиненні виплати пенсії позивачу.

Аналогічної правової позиції дотримується Вищий адміністративний суд України в ухвалі від 16 червня 2016 року по справі № К/800/6768/16.

У зв'язку з встановленими обставинами справи, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що відповідач діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені чинним пенсійним законодавством України, у зв'язку із чим відсутні підстави для стягнення з Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області на користь ОСОБА_2 пенсії за віком за період з 01 червня 2015 року по 08 грудня 2016 року.

За приписами ст. 159 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до ч. 3 ст. 198 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати її та прийняти нову постанову суду.

На підставі викладеного, судова колегія приходить до висновку, що суд першої інстанції не надав належної оцінки вказаним обставинам та зібраним по справі доказам, не правильно застосував норми матеріального права, у зв'язку із чим, ухвалив рішення, яке підлягає скасуванню.

Відповідно до статті 202 КАС України, підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 202, 205, 207, 212, 254 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області задовольнити повністю.

Постанову Шевченківського районного суду м. Чернівці від 17 січня 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області про визнання незаконними дій суб'єкта владних повноважень та відшкодування шкоди - скасувати.

Прийняти нову постанову, якою в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_2 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області про визнання незаконними дій субєкта владних повноважень та відшкодування шкоди відмовити.

Постанова суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст. 212 КАС України.

Постанова суду складена в повному обсязі 04 квітня 2017 року.

Головуючий ОСОБА_1

Судді ОСОБА_4 ОСОБА_5