Справа № 204/662/17
Суддя: Черкез Д. Л.
Дата ухвалення: 2017-03-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 204/662/17
Провадження № 2-а/204/72/17
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 березня 2017 року м. Дніпро

Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого - судді Черкез Д.Л.,

за участю секретаря Старостенко Т.В.,

позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Дніпрі справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до інспектора роти № 2 батальйону № 3 Управління патрульної поліції у м. Дніпрі Департаменту патрульної поліції Точенюк Івана Олександроича про визнання дій інспектора патрульної поліції неправомірними, скасування постанови серія ЕАА № 051222 по справі про адміністративне правопорушення від 20 січня 2017 року, закриття провадження по справі, -

ВСТАНОВИВ:

07 лютого 2017 року до Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до інспектора роти № 1 батальйону № 4 Управління патрульної поліції у м. Дніпропетровську лейтенанта поліції Войтушенко І.О. про визнання дій інспектора патрульної поліції неправомірними, скасування постанови серія ЕАА № 051222 по справі про адміністративне правопорушення від 20 січня 2017 року, закриття провадження по справі. В обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що 20 січня 2017 року, позивач, керуючи транспортним засобом марки Fіаt Nиоvа DоbІо н/з НОМЕР_1 по проспекту Богдана Хмельницького (Героїв Сталінграду) в м. Дніпро та дотримуючись ПДР, був зупинений патрульною поліцією. Після зупинки транспортного засобу поліцейський, що представився як інспектор роти № 2 батальйону № 3 УПП у м. Дніпро рядовий поліції Точенюк І.О., повідомив позивачеві про причину зупинки, а саме: порушення правил перетинання регульованого перехрестя. Позивач повідомив, що при перетинанні перехрестя він ПДР не порушував, оскільки перехрестя взагалі не перетинав, а зупинився перед перехрестям на забороняючий сигнал світлофора. Відповідач натомість почав вимагати документи для перевірки, у тому числі поліс страхування цивільно-правової відповідальності власника наземного транспортного засобу. Оскільки такі дії суб'єкта владних повноважень суперечили вимогам ст. 32 Закону України «Про Національну поліцію», позивач скористався своїм законним правом та не передав для перевірки поліс обов'язкового страхування, мотивуючи це посиланням на п. 2, ст.21 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Відповідач ігноруючи вказані вимоги чинного законодавства, притягнув позивача до адміністративної відповідальності. При цьому, відповідач не вручив копію постанови про накладення адміністративного стягнення позивачу, а лише повідомив про прийняте ним рішення, тобто про накладання штрафу у вигляді 425,00 грн. Копію оскаржуваної постанови позивач отримав поштовим зв'язком лише 03 лютого 2017 року, у зв'язку з чим, строк оскарження постанови відповідача підлягає поновленню. Так, згідно постанови у справі про адміністративне правопорушення серії ЕАА № 051222 по справі про адміністративне правопорушення від 20 січня 2017 року, вбачається, що «20 січня 2017 року о 12:19:49 в м. Дніпро по вул. Героїв Сталінграда 127 водій ОСОБА_1 порушив п. 2.1.г. ПДР - відсутність у водія полісу обов.страхування цив.-прав.відповід.власника ТЗ, чим скоїв адміністративне правопорушення передбачене ч. 1 ст. 126 КУпАП.» Позивач вважає, що викладення у оскарженій постанові від 20.01.2017 року об'єктивної сторони адміністративного правопорушення супроводжується абревіатурами, скороченнями и мовними позначеннями, з яких неможливо встановити обставини адміністративного правопорушення, які інспектор вважав встановленими. Позивач вважає такі дії суб'єкта владних повноважень протиправними, а вказану постанову у справі про адміністративне правопорушення незаконною з огляду на нижченаведене. Посилаючись на ст.ст. 9, 222, ч.2 ст. 258, ч.1 ст.126 КУпАП, п.11 ч.1 ст. 23, ст. 32 ЗУ «Про національну поліцію», п. 4 розділу І Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, абз. 2 ч. 2 ст. 16 ЗУ «Про дорожній рух», зазначив, що законодавець чітко розділив умови пред'явлення для перевірки посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб та страховий поліс. Обов'язок водія показати страховий поліс, виникає тільки у випадках передбачених законодавством, і ці випадки відрізняються від тих, які виникають при обов'язку пред'явити для перевірки посвідчення водія відповідної категорії та реєстраційний документ на транспортний засіб. Ці випадки, про які йдеться в Законі «Про дорожній рух» описані в Законі України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Як зазначалось вище, контроль за наявністю полісів (договорів) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів може здійснюватись відповідними підрозділами Національної поліції лише з визначених законодавством підстав, а саме в п.21.2 ст.21 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» лише у випадку складання протоколів щодо порушень ПДР та/або при оформленні матеріалів ДТП. Таким чином, ЗУ визначений чіткий перелік випадків, коли інспектор поліції має право вимагати, а водій зобов'язаний надати страховий поліс. У будь-яких інших випадках, вимога працівника поліції пред'явити для перевірки страховий поліс про укладення договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів незаконна. В даному випадку поліцією у відношенні позивача не складався ні протокол щодо порушень ПДР ні оформлювалися матеріали ДТП. Також, посилаючись на ст. 277 КУпАП, рішення Конституційного Суду України від 26.05.2015 р. у справі № 1-11/2015 за конституційним поданням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, зазначив, що спірна постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідачем була винесена відразу ж безпосередньо на місці, тобто, з порушенням порядку розгляду справ про адміністративне правопорушення передбаченого ст. 122КУпАП, що призвело до порушення прав водія, передбачених ст. 268 КУпАП, зокрема, користуватися кваліфікованою юридичною допомогою при розгляді справи про адміністративне правопорушення, а тому така постанова є протиправною та підлягає скасуванню. Крім того, відповідач грубо порушив вимоги ч. 6 ст. 258 КУпАП, позивачу не було вручено копію оскаржуваної постанови. Натомість, копію постанови позивач отримав 03 лютого 2017 року поштою з поміткою про відмову від підпису. Слід зауважити, що відмова від підпису не може свідчити про відмову від отримання постанови. Але незважаючи навіть на це, Відповідач навіть не запропонував позивачу отримати копію оскаржуваної постанови і взагалі не повідомив про її винесення. Також, посилався на п. 3 ч.1 ст.288, ст. 293 КУпАП. Враховуючи наведене просив визнати поважними причини пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду з цим адміністративним позовом та поновити цей строк; звільнити позивача від оплати судового збору за подачу адміністративного позову; визнати дії інспектора роти № 2 батальйону № З УПП у м. Дніпропетровську рядового поліції Точенюк І.О. відносно складання постанови ЕАА № 051222 по справі про адміністративне правопорушення від 20 січня 2017 року - протиправними; постанову у справі про адміністративне правопорушення серії ЕАА № 051222 по справі про адміністративне правопорушення від 20 січня 2017 року - скасувати, а провадження у справі про адміністративне правопорушення закрити.

07 березня 2017 року у судовому засіданні, за клопотанням представника відповідача Машталер А.А.,судом було замінено відповідача Войтушенко І.О. на належного відповідача -Точенюк І.О.

Відповідач Точенюк І.О. надав суду письмові заперечення на позов, в яких посилався на те, що під час патрулювання 20.01.2017 року в м. Дніпро по вул. Героїв Сталінграда, біля будинку № 127 відповідачем був помічений автомобіль НОМЕР_1, який порушив вимоги пункту 16.3 та п. 2.1 «г» ПДР, а саме, водій виїхав за лінію світлофора на перехресті, при перевірці документів не пред'явив полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Керуючись ПДР, у разі необхідності надання переваги в русі транспортним засобам які рухаються по перехрещуваній дорозі, водій повинен зупинити транспортний засіб перед дорожньою розміткою 1.12 (стоп-лінією) або 1.13, світлофором так, щоб бачити його сигнали, а якшо вони відсутні - перед краєм перехрещуваної проїзної частини, не створюючи перешкод для руху пішоходів. Даний пункт ПДР конкретизує місця, де повинен зупинитися водій у разі необхідності надання переваги в русі. Зупиняючись з метою надання переваги в русі, водіям слід пам'ятати, що транспортні засоби, якими вони керують, не мають загороджувати дорожні знаки або світлофори, не повинні створювати перешкод у русі пішоходам, велосипедистам та іншим учасникам дорожнього руху. При цьому, посилалися на п.1.3,1.4, 1.5, 1.9, 2.1, 2.4 (а) ПДР, на ст.53 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», п.2ч.1ст.32 ЗУ «Про Національну поліцію», зазначивши, що у відповідача були підстави вважати, що позивач вчинив правопорушення, тому що він порушив вимоги п.16.3 ПДР. За кермом знаходився позивач, ОСОБА_1, який і передав документи для перевірки інспектору патрульної поліції. На законну вимогу відповідача надати усі належні документи, позивач не надав поліс обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Тобто, по факту в позивача не виявилося поліса страхування та він не пред'явив поліс відповідачу для перевірки, що є складом правопорушення за ч. 1 ст. 126 КУпАП. Також, посилаючись на ст.ст. 258, 222, 251, 252 КУпАП, п.2 розділу ІІІ Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі №1395 від 07.11.2015 року зазначив, що відповідачем було встановлено наявність адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 126 КУпАП, вчинюване позивачем, за яке передбачена відповідальність у вигляді накладення штрафу в розмірі 25 неоподаткованих мінімумів доходів громадян. За результатами розгляду адміністративної сплави та з метою припинення вказаного правопорушення, а також забезпечення дотримання вимог ПДР до позивача було застосовано адміністративне стягнення - штраф у розмірі 425 грн., шляхом винесення постанови у справі про адміністративне правопорушення серії ЕАА № 051222 від 20.01.2017 року, відповідне до вимог вказаної інструкції, затвердженої Наказом МВС України від 07.11. 2015 року № 1395. Що стосується досилання позивача на неможливість винесення постанови та розгляду справи поліцейськім на місці вчинення правопорушення, то 08 серпня 2015 року (тобто після ухвалення Конституційним Судом України вказаного вище Рішення) набрав чинності Закон України № 596 -УІІІ від 14.07.2015 року, яким внесені зміни до КУпАП. Цими змінами законодавець наділив органи Національної поліції правом розглядати справи про адміністративні правопорушення, у тому числі, правил дорожнього руху, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту. Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень. З вищенаведеного випливає висновок що працівники органів і підрозділів Національної поліції з 08 серпня 2015 року наділені Законом № 596-УІІІ від 14.07.2015 року правом розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення, тому числі, на місці вчинення правопорушення. Зазначений Закон не визнаний неконституційним, а відтак є обов'язковим до виконання. Що стосується позовних вимог про закриття проводження у справі, то слід зауважити, що відповідно до статті 284 КУпАП, вирішення питання про закриття провадження по справі про адміністративне правопорушення належить до компетенції органу, що приймав рішення про притягнення особи до адміністративної відповідальності. Також, зазначили, що весь час у інспектора патрульної поліції Точенюк І.О. працювала нагрудна відеокамера, яка фіксувала весь процес оформлення адміністративного правопорушення. Вважає постанову правомірною та такою, що не підлягає скасуванню. Просив в задоволенні позову відмовити.

У судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги і просив їх задовольнити у повному обсязі, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив.

Вислухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні докази у їх сукупності, судом встановлені наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини.

Згідно зі статтю 99 КАС України, адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Статтею 289 КУпАП передбачено, що скаргу на постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня винесення постанови. В разі пропуску зазначеного строку з поважних причин цей строк за заявою особи, щодо якої винесено постанову, може бути поновлено органом (посадовою особою), правомочним розглядати скаргу.

Відповідно до статті 100 КАС України, адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, про що постановляється ухвала.

У відповідності до ч. 1 ст. 102 КАС України, пропущений з поважних причин процесуальний строк, встановлений законом, може бути поновлений, а процесуальний строк, встановлений судом, - продовжений судом за клопотанням особи, яка бере участь у справі.

Як вбачається з матеріалів позовної заяви та доданих матеріалів, позивач отримав копію оскаржуваної постанови від 20 січня 2017 року про накладення адміністративного стягнення поштою лише 03 лютого 2017 року, що підтверджується конвертом з номером відправлення № 499. До суду з вказаним позовом позивач звернувся 07 лютого 2017 року і просив визнати причини пропуску поважними і поновити пропущений строк для звернення до суду за захистом своїх прав, свобод та інтересів.

Враховуючи викладене, суд визнає поважною причину пропуску позивачем строку звернення до суду та вважає можливим цей строк поновити.

Також, судом встановлено, що 20 січня 2017 року інспектором роти № 2 батальйону № 3 Управління патрульної поліції у м. Дніпрі Департаменту патрульної поліції Точенюк І.О. була винесена постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАА №051222 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.126 КУпАП та накладення на неї адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 425 грн. (а.с.7).

Відповідно до ст. 288 КУпАП, постанову іншого органу (посадової особи) про накладення адміністративного стягнення, постанову по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі може бути оскаржено у вищестоящий орган (вищестоящій посадовій особі) або в районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд, у порядку, визначеному Кодексом адміністративного судочинства України, з особливостями, встановленими цим Кодексом.

Відповідно до постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАА №051222 від 20 січня 2017 року, ОСОБА_1, 20 січня 2017 року о 12:10:27 год. в м. Дніпро, вул. Героїв Сталінграду, 127, керуючи транспортним засобом Fіаt Nиоvа DоbІо н/з НОМЕР_1, порушив п.16.3 ПДР, не мав при собі полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних ТЗ, чим порушив п.п.2.1 ґ) ПДР України (а.с.7).

Оскільки предметом оскарження є постанова про притягнення до адміністративної відповідальності, суд повинен перевірити законність та обґрунтованість винесеної постанови та дослідити, чи було дотримано порядок притягнення особи до адміністративної відповідальності, чи не пропущено строки, встановлені для розгляду справи та накладення адміністративного стягнення, чи виконано вимоги закону щодо обов'язкової присутності особи при розгляді її справи та своєчасного повідомлення цієї особи про місце та дату розгляду справи, та інше.

Згідно з ст. 33 КУпАП стягнення за адміністративне правопорушення накладається у межах, установлених цим Кодексом та іншими законами України. При накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, крім випадків накладення стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксованому в автоматичному режимі.

Відповідно до ч. 1 ст. 126 КУпАП встановлено, що керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред'явила для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа на транспортний засіб, а також поліса (договору) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката "Зелена картка"),- тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п'яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до ст. 254 КУпАП, про вчинення адміністративного правопорушення складається протокол уповноваженими на те посадовою особою або представником громадської організації чи органу громадської самодіяльності. Протокол про адміністративне правопорушення, у разі його оформлення, складається у двох екземплярах, один з яких під розписку вручається особі, яка притягається до адміністративної відповідальності. Протокол не складається у випадках, передбачених статтею 258 цього Кодексу.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 213 КУпАП, справи про адміністративні правопорушення розглядаються органами Національної поліції.

Відповідно до ст. 222 КУпАП, органи Національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення громадського порядку, правил дорожнього руху, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту, правил, спрямованих на забезпечення схоронності вантажів на транспорті, а також про незаконний відпуск і незаконне придбання бензину або інших паливно-мастильних матеріалів (статті 80 і 81 (в частині перевищення нормативів вмісту забруднюючих речовин у відпрацьованих газах транспортних засобів), частина перша статті 44, стаття 441, частина друга статті 106 1, частини перша, друга, третя, четверта і шоста статті 109, стаття 110, частина третя статті 114, частина перша статті 115, стаття 116 2, частина друга статті 117, частини перша і друга статті 119, частини перша, друга, третя, п'ята і шоста статті 121, статті 121 1, 121 2, частини перша, друга і третя статті 122, частина перша статті 123, статті 124 1 - 126, частини перша, друга і третя статті 127, статті 128 - 129, стаття 132 1, частини перша, друга та п'ята статті 133, частини третя, шоста, восьма, дев'ята, десята і одинадцята статті 133 1, частина друга статті 135, стаття 136 (за винятком порушень на автомобільному транспорті), стаття 137, частини перша, друга і третя статті 140, статті 148, 151, статті 161, 164 4, статтею 175 1 (за винятком порушень, вчинених у місцях, заборонених рішенням відповідної сільської, селищної, міської ради), статтями 176, 177, частини перша і друга статті 178, статті 180, 181 1, частина перша статті 182, статті 183, 184, 189 2, 192, 194, 195).

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Частиною 4 статті 258 КУпАП передбачено, що у випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу.

Аналогічний порядок розгляду справ про адміністративне правопорушення та винесення постанови по справі без складання протоколу передбачено і п. 4 «Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих не в автоматичному режимі», затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ № 1395 від 07.11.2015 року, відповідно до якої у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.

Постанова виноситься у разі виявлення адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, передбачених статтями 80 і 81 (в частині перевищення нормативів вмісту забруднюючих речовин у відпрацьованих газах транспортних засобів), частинами першою, другою, третьою, п'ятою і шостою статті 121, статтями 121-1, 121-2, частинами першою, другою і третьою статті 122, частиною першою статті 123, статтею 124 1, статтями 125, 126, частинами першою, другою і третьою статті 127, статтями 128, 129, статтею 132 1, частинами шостою і одинадцятою статті 133 1, частинами першою, другою і третьою статті 140 КУпАП.

Відповідно до ч. 6 ст. 258 КУпАП постанова у справі про адміністративне правопорушення складається у двох екземплярах, один з яких вручається особі, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Таким чином слід зазначити, що під час винесення оскаржуваної постанови відповідач мав право винести постанову на місці вчинення адміністративного правопорушення.

Щодо посилання позивача на рішення Конституційного суду України №5-рп/2015 від 26 травня 2015р. у справі за конституційним поданням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 276 Кодексу України про адміністративні правопорушення слід зазначити наступне.

Згідно вказаного рішення конституційний суд прийшов до висновку, що положення частини першої статті 276 Кодексу України про адміністративні правопорушення, яке передбачає, що «справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення», в аспекті порушеного у конституційному поданні питання необхідно розуміти так, що використане в ньому словосполучення «за місцем його вчинення» визначає адміністративно-територіальну одиницю, на яку поширюється юрисдикція відповідного органу, уповноваженого законом розглядати справу про адміністративне правопорушення.

Нормою частини 1 статті 276 КУпАП передбачено загальне правило розгляду справи про адміністративне правопорушення, згідно якої справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення.

Згідно ч. 1 ст. 283 КУпАП встановлено, що розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі.

Однак, законодавцем передбачені випадки, коли постанова по справі про адміністративне правопорушення, може бути винесена на місці вчинення адміністративного правопорушення.

Такий випадок передбачений ч. 4 ст. 258 КУпАП, згідно якої у випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу.

Ч. 4 ст. 258 КУпАП є імперативною спеціальною нормою, яка надає право уповноваженим особам Національної поліцій України у випадках встановлених законом, виносити постанову у справі про адміністративне правопорушення на місці вчинення правопорушення.

Саме на це і звертає увагу Конституційний суд України у вказаному рішенні та зазначає, що аналіз положень глави 22 Кодексу в системному зв'язку з положеннями його глави 17 вказує на те, що підстав для ототожнення місця вчинення адміністративного правопорушення з місцем розгляду справи про таке правопорушення немає, а словосполучення "на місці вчинення правопорушення" і "за місцем його вчинення", які містяться у статтях 258, 276 Кодексу, мають різне цільове спрямування і різний правовий зміст.

Тобто, законом передбачені спеціальні випадки коли постанова може бути винесена на місці вчинення адміністративного правопорушення, та загальне правило, коли постанова по справі про адміністративне правопорушення виноситься за місцем його вчинення за результатами розгляду справи про таке правопорушення, які не слід ототожнювати оскільки вони різне цільове спрямування і різний правовий зміст.

Підсумовуючи наведене слід дійти висновку, що посилання позивача на те, що відповідач не мав права виносити оскаржувану постанову на місці вчинення адміністративного правопорушення є безпідставними та неаргументованими, оскільки позивач помилково тлумачить рішення Конституційного суду України на свою користь.

Щодо позовних вимог про скасування постанови серії ЕАА №051222 від 20 січня 2017 року слід зазначити наступне.

Згідно п.16.3. Правил дорожнього руху України, у разі необхідності надання переваги в русі транспортним засобам, які рухаються по перехрещуваній дорозі, водій повинен зупинити транспортний засіб перед дорожньою розміткою 1.12 (стоп-лінією) або 1.13, світлофором так, щоб бачити його сигнали, а якщо вони відсутні - перед краєм перехрещуваної проїзної частини, не створюючи перешкод для руху пішоходів.

Відповідно до п. 2.1. ґ) Правил дорожнього руху України, водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі: поліс (сертифікат) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Водії, які відповідно до законодавства звільняються від обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів на території України, повинні мати при собі відповідні підтвердні документи (посвідчення).

Як вбачається з оскаржуваної постанови, об'єктивна сторона адміністративного правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_1, та його суть відповідачем зазначені наступним чином: «ОСОБА_1, 20 січня 2017 року о 12:10:27 год. в м. Дніпро, вул.Героїв Сталінграду, 127, керуючи транспортним Fіаt Nиоvа DоbІо н/з НОМЕР_1, п.16.3 ПДР, чим порушив п.2.1 ґ) ПДР України-відсутність у водія полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних ТЗ».

З наведеного вбачається, що відповідачем у оскаржувані постанові вказано два адміністративні правопорушення. Однак до адміністративної відповідальності позивача притягнуто лише за одне правопорушення, а саме за ч. 1 ст. 126 КУпАП за порушення п. 2.1 г) ПДР.

В обґрунтування позову ОСОБА_1 зазначив, що дії відповідача є протиправними, адже він правил дорожнього руху не порушував і відповідач не мав права вимагати надання полісу обов'язкового автострахування, оскільки жодними доказами не довів вчинення позивачем адміністративного правопорушення за п.16.3. ПДР України, яке позивач не скоював.

Статтею 35 Закону України «Про національну поліцію» визначено, що поліцейський може зупиняти транспортні засоби у разі, зокрема, якщо водій порушив Правила дорожнього руху. Поліцейський зобов'язаний поінформувати водія про конкретну причину зупинення ним транспортного засобу з детальним описом підстави зупинки, визначеної у цій статті.

Позивачем не заперечувався той факт, що відповідач пояснив йому, що підставою для притягнення до адміністративної відповідальності стало порушення позивачем правил перетинання регульованого перехрестя, однак його було притягнуто до відповідальності за ч. 1 ст. 126 КУпАП за непред'явлення полісу страхування.

При цьому законом не визначено обов'язку правоохоронного органу доводити факт вчинення особою адміністративного правопорушення, що свідчить про правомірність дій відповідача, які були направлені на перешкоджання та подальше попередження такого правопорушення з боку позивача.

Згідно до ч. 1 ст. 69 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

В ст. 80 КАС України зазначено, що речовими доказами є предмети матеріального світу, що містять інформацію про обставини, які мають значення для справи. Речовими доказами є також магнітні, електронні та інші носії інформації, що містять аудіовізуальну інформацію про обставини, що мають значення для справи.

Згідно відеозапису від 20 січня 2017 року судом встановлено, що 20 січня 2017 року, ОСОБА_1, керуючи автомобілем НОМЕР_1, порушив правила перетинання регульованого перехрестя по вулиці Героїв Сталінграду (пр.Богдана Хмельницького) в м. Дніпрі, оскільки зупинився з порушенням правил, передбачених п. 16.3 ПДР (а.с. 25).

Як вже зазначалося, згыдно п. 16.3 ПДР України у разі необхідності надання переваги в русі транспортним засобам, які рухаються по перехрещуваній дорозі, водій повинен зупинити транспортний засіб перед дорожньою розміткою 1.12 (стоп-лінією) або 1.13, світлофором так, щоб бачити його сигнали, а якщо вони відсутні - перед краєм перехрещуваної проїзної частини, не створюючи перешкод для руху пішоходів.

Оцінюючи долучений до матеріалів справи відеозапис події, яка мала місце 20 січня 2017 року, суд вважає встановленим той факт, що позивач порушив правила перетинання регульованого перехрестя, що в свою чергу є порушенням п.16.3 ПДР України, оскільки зупинив свій транспортний засіб за світлофором, тим самим завдав перешкод іншим учасникам дорожнього руху, а саме пішоходам, які перетинали пішохідний перехід.

З огляду на наведене, суд не приймає до уваги посилання позивача на той факт, що він не порушував правила дорожнього руху України та не вчинював адміністративного правопорушення, оскільки вони спростовуються наявними в матеріалах справи належними доказами.

За таких обставин суд приходить до висновку, що сама постанова про притягнення до адміністративної відповідальності носить протиправний характер з огляду на те, що відповідно до положень статті 16 Закону України «Про дорожній рух», водій зобов'язаний мати при собі та на вимогу поліцейського, а водії військових транспортних засобів - на вимогу посадових осіб військової інспекції безпеки дорожнього руху Військової служби правопорядку у Збройних Силах України, пред'являти для перевірки посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб, а у випадках, передбачених законодавством, - страховий поліс (сертифікат) про укладення договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Згідно з п. 21.2 ст. 21 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» контроль за наявністю договорів обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється відповідними підрозділами Національної поліції при складанні протоколів щодо порушень правил дорожнього руху та оформленні матеріалів дорожньо-транспортних пригод.

Як встановлено в судовому засіданні відповідачем не складався протокол про порушення ОСОБА_1 правил дорожнього руху та не оформлювалися матеріали дорожньо-транспортної пригоди, відповідно, й законних підстав вимагати від позивача надання полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів не було, що свідчить про протиправність постанови в частині притягнення позивача до відповідальності за ч. 1 ст. 126 КУпАП.

Незважаючи на те, що позивачем не спростовано порушення ним Правил дорожнього руху, а саме порушення правила перетинання регульованого перехрестя, суд доходить до переконання, що оскаржувана постанова підлягає скасуванню, адже штрафна санкція в оскаржуваній постанові визначена виключно за ч. 1 ст. 126 КУпАП, притягнення за якою позивача до відповідальності визнано судом неправомірним.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 71 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Однак, відповідачем не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження факту вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.126 КУпАП, а тому позовні вимоги слід задовольнити, визнавши дії відповідача неправомірними, а оскаржувану постанову скасувати.

Водночас, щодо вимоги позивача про закриття провадження у справі, суд зауважує наступне.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 17 КАС України, компетенція адміністративних судів поширюється на спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

До правових актів індивідуальної дії належать також рішення (постанови) про притягнення фізичних осіб до адміністративної відповідальності, які прийняті суб'єктами владних повноважень (крім суду).

Відповідно до припису пункту 2 частини першої статті 18 КАС, який кореспондується з положеннями пункту 3 частини першої статті 288 КУпАП, оскарження рішень (постанов) суб'єктів владних повноважень у справах про адміністративні правопорушення здійснюється шляхом подання адміністративного позову до місцевого загального суду як адміністративного суду.

Статтею 221 Глави 17 КУпАП «Підвідомчість справ про адміністративне правопорушення» закріплено вичерпний перелік справ про адміністративні правопорушення, які розглядають судді районних, районних у місті, міських чи міськрайонних судів, серед яких відсутня ст.122 КУпАП.

Системний аналіз норм КУпАП та КАС України щодо компетенції судів у справах про адміністративні правопорушення дозволяє колегії суддів дійти висновку, що право закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення належить лише органу, який розглядає таку справу або ж суду, у передбачених ст.221 КУпАП випадках, та не відноситься до компетенції адміністративного суду, який перевіряє законність винесення суб'єктом владних повноважень постанови про притягнення до адміністративної відповідальності, що є наслідком закриття провадження у цій частині вимог у відповідності до п.1.ч.1.ст.157 КАС України.

Таким чином, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об'єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, з'ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково.

На підставі ст.ст. 126, 213, 222, 254, 258, 288 КУпАП, та керуючись ст.ст. 1, 2, 11, 69, 71, 80, 86, 94,99, 100,102,289, 157, 159-163 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до інспектора роти № 2 батальйону № 3 Управління патрульної поліції у м. Дніпрі Департаменту патрульної поліції Точенюк Івана Олександровича про визнання дій інспектора патрульної поліції неправомірними, скасування постанови серія ЕАА № 051222 по справі про адміністративне правопорушення від 20 січня 2017 року, закриття провадження по справі - задовольнити частково.

Поновити ОСОБА_1 строк для звернення до суду за захистом своїх прав, свобод та інтересів з позовом до інспектора роти № 2 батальйону № 3 Управління патрульної поліції у м. Дніпрі Департаменту патрульної поліції Точенюк Івана Олександровича про визнання дій інспектора патрульної поліції неправомірними, скасування постанови серія ЕАА № 051222 по справі про адміністративне правопорушення від 20 січня 2017 року, закриття провадження по справі.

Визнати дії інспектора роти № 2 батальйону № 3 Управління патрульної поліції у м. Дніпрі Департаменту патрульної поліції Точенюк Івана Олександровича щодо притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 126 КУпАП - неправомірними.

Постанову серії ЕАА №051222 від 20 січня 2017 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 126 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 425,00 грн. - скасувати.

Провадження у справі в частині вимоги про закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення - закрити.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку на протязі десяти днів з дня отримання копії постанови шляхом подачі апеляційної скарги до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська.

Суддя Д.Л. Черкез