Справа № 810/2915/16
Суддя: Брагіна О.Є.
Дата ухвалення: 2016-11-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 листопада 2016 року № 810/2915/16

Суддя Київського окружного адміністративного суду Брагіна О.Є., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Ірпінського міського відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області про скасування постанови,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Ірпінського МВ ДВС ГТУЮ у Київській області про скасування постанови від 04.07.2016 ВП № 51361145 про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження. В обґрунтування своїх вимог вказує, що відповідачем порушені його права у зв'язку з накладенням постановою головного державного виконавця Ірпінського МВ ДВС ГТУЮ у Київській області Азанова Ю.П. арешту на рухоме майно, що належить йому в межах суми звернення стягнення в розмірі 850, 00 грн. Зазначає, що оскаржувана постанова є неправомірною, оскільки була винесена з порушенням вимог чинного законодавства, а саме в частині повідомлення про відкриття виконавчого провадження та прийняте за його наслідками рішення.

Про розгляд справи сторони були повідомлені належним чином, що підтверджується наявними в матеріалах справи письмовими доказами. У призначений для розгляду справи час представник відповідача у судове засідання не прибув, заяви про розгляд справи за його відсутності не надав, надіслав письмові заперечення на позов.

Відповідно до ч. 6 ст. 128 КАСУ, суд розглянув справу в порядку письмового провадження.

У наданих суду запереченнях представник відповідача у задоволенні позову просив відмовити, оскільки вважає, що в його діях під час винесення оскаржуваної постанови порушень вимог законодавства не було.

Дослідивши матеріали справи, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд виходить з такого:

згідно з п. 1 ч. 1 ст. 3 КАСУ, справа адміністративної юрисдикції (далі - адміністративна справа) - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Частиною 2 ст. 17 КАСУ передбачено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема: 1) спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності; 2) спори з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби; 3) спори між суб'єктами владних повноважень з приводу реалізації їхньої компетенції у сфері управління, у тому числі делегованих повноважень; 4) спори, що виникають з приводу укладання, виконання, припинення, скасування чи визнання нечинними адміністративних договорів; 5) спори за зверненням суб'єкта владних повноважень у випадках, встановлених Конституцією та законами України; 6) спори щодо правовідносин, пов'язаних з виборчим процесом чи процесом референдуму; 7) спори фізичних чи юридичних осіб із розпорядником публічної інформації щодо оскарження його рішень, дій чи бездіяльності у частині доступу до публічної інформації.

Частиною 1 ст. 181 КАСУ передбачено, що учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, на підставі постанови Адміністративної комісії виконавчого комітету Коцюбинської селищної ради від 14.04.2016 № 3 про стягнення з ОСОБА_1 на користь держави штрафу в сумі 850, 00 грн. за адміністративне правопорушення, передбачене ст. 152 КУпАП, головним державним виконавцем Ірпінського МВ ДВС ГТУЮ у Київській області Азановим Ю.П. 07.06.2016 винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 51361145, якою позивачу як боржнику запропоновано в строк до 7 днів з моменту винесення постанови про відкриття виконавчого провадження сплатити штраф та з'явитися з квитанцією про сплату до відділу ДВС Ірпінського МУЮ у прийомні дні: середа з 14-00 до 17-00 год., п'ятниця з 9-00 до 12-00 год. В подальшому, 04.07.2016 головним державним виконавцем Ірпінського МВ ДВС ГТУЮ у Київській області Азановим Ю.П. було винесено постанову ВП № 51361145 про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження. Позивач існування оскаржуваної постанови дізнався, 02.09.2016, під час ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження ВП № 51361145, про що свідчить копія клопотання (вх. № 3293-03-301 від 02.09.2016). Даний факт сторони не заперечують.

Не погоджуючись з рішенням про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, оформленого постановою ВП № 51361145 від 04.07.2016, ОСОБА_1 звернувся до суду в порядку захисту порушених прав.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, застосовуючи нормативно-правові акти, чинні на момент виникнення спірних правовідносин, суд виходить з такого:

статтею 124 Конституції України передбачено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Відповідно до ст. 19 Конституції України, правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, передбачені Законом України від 21.04.1999 № 606-XIV «Про виконавче провадження» (чинного на момент виникнення спірних правовідносин, далі - Закон № 606-XIV).

Відповідно ч. 1 ст. 1 Закону № 606-XIV, виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

В силу вимог ч. 1 ст. 17 Закону № 606-XIV, примусове виконання рішень здійснюється державною виконавчою службою на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом.

Щодо позовних вимог про скасування постанови від 04.07.2016 ВП № 51361145 про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, суд виходить з такого:

положеннями ст. 11 Закону № 606-XIV передбачені обов'язки і права державних виконавців.

Так, в силу вимог ч. 1 ст. 19 Закону № 606-XIV, державний виконавець відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документа, зазначеного в статті 17 цього Закону за заявою стягувача або його представника про примусове виконання рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 25 Закону № 606-XIV, державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби.

Головним державним виконавцем Ірпінського МВ ДВС ГТУЮ у Київській області Азановим Ю.П., на підставі постанови Адміністративної комісії виконавчого комітету Коцюбинської селищної ради від 14.04.2016 № 3 про стягнення з ОСОБА_1 на користь держави штрафу в сумі 850, 00 грн. за адміністративне правопорушення, передбачене ст. 152 КУпАП, 07.06.2016 винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 51361145, якою позивачу як боржнику запропоновано в строк до 7 днів з моменту винесення постанови про відкриття виконавчого провадження сплатити штраф та з'явитися з квитанцією про сплату до відділу ДВС Ірпінського МУЮ у прийомні дні: середа з 14-00 до 17-00 год., п'ятниця з 9-00 до 12-00 год.

Копію вищевказаної постанови про відкриття виконавчого провадження позивачу направлено рекомендованим листом з повідомленням про вручення 30.06.2016.

Частиною 1 ст. 31 Закону № 606-XIV передбачено, що копії постанов державного виконавця та інші документи виконавчого провадження (далі - документи виконавчого провадження), що державний виконавець зобов'язаний довести до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам із супровідними листами простою кореспонденцією, крім постанов про відкриття виконавчого провадження або відмову у відкритті виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу відповідно до статті 47 цього Закону, що надсилаються рекомендованим листом з повідомленням про вручення. Боржник вважається повідомленим про відкриття виконавчого провадження, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

Як вбачається з наявних у справі доказів, а саме копій матеріалів виконавчого провадження, на адресу позивача: 08298, АДРЕСА_1, рекомендованим листом з повідомлення про вручення 30.06.2016 було направлено постанову про відкриття виконавчого провадження, що узгоджується з вимогами, встановленими ч. 1 ст. 31 Закону № 606-XIV. Однак, у зв'язку із закінченням терміну зберігання, вказане поштове відправлення з постановою про відкриття виконавчого провадження повернулося до ДВС, про що свідчить копія конверту (штрихкодовий ідентифікатор: 452). Враховуючи наведене, твердження позивача в частині несвоєчасного повідомлення його про прийняття постанови про відкриття виконавчого провадження є безпідставними, необґрунтованими та такими, що не відповідають фактичним обставинам справи і ґрунтуються виключно на суб'єктивній думці позивача, не підтвердженої жодним документальним доказом.

Натомість судом встановлено, що оскаржувана постанова від 04.07.2016 була винесена відповідачем передчасно, оскільки в силу вимог ч. 2 ст. 57 Закону № 606-XIV, постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження виноситься державним виконавцем не пізніше наступного робочого дня після закінчення строку для самостійного виконання рішення (якщо така постанова не виносилася під час відкриття виконавчого провадження) та не пізніше наступного робочого дня із дня виявлення майна.

Судом встановлено, що під час відкриття виконавчого провадження державним виконавцем рішення про арешт майна боржника та заборони на його відчуження не приймалося.

Так, ч. 2 ст. 25 Закону № 606-XIV передбачено, що державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження. У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом. За заявою стягувача державний виконавець одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження може накласти арешт на майно та кошти боржника, про що виноситься відповідна постанова.

Частиною 1 ст. 27 Закону № 606-XIV передбачено, що у разі ненадання боржником у строки, встановлені частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного виконання рішення, документального підтвердження повного виконання рішення державний виконавець на наступний день після закінчення відповідних строків розпочинає примусове виконання рішення.

Доказів самостійного виконання рішення позивачем суду не представлено, такі докази відсутні і у державного виконавця.

У зв'язку з тим, що матеріалами справи підтверджено надсилання позивачу рекомендованим листом з повідомленням про вручення копії постанови про відкриття виконавчого провадження від 07.06.2016 лише 30.06.2016, з огляду на викладене останнім днем самостійного виконання рішення мало бути 07.07.2016, в той час як оскаржувану постанову державний виконавець виніс 04.07.2016, тобто до закінчення семиденного строку на самостійне виконання боржником рішення відповідно до постанови про відкриття виконавчого провадження від 07.06.2016, що має наслідком винесення оскаржуваної постанови з порушенням вимог ч. 2 ст. 25, ч. 1 ст. 27 та ч. 2 ст. 57 Закону № 606-XIV.

Пунктом 6 ч. 3 ст. 11 Закону № 606-XIV передбачено, що державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають на рахунках і вкладах у банках, інших фінансових установах, на рахунки в цінних паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей.

В силу приписів ч. 1 ст. 57 Закону № 606-XIV, арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Так, на виконання вимог п. 6 ч. 3 ст. 11, ст. 57 Закону № 606-XIV, головним державним виконавцем Ірпінського МВ ДВС ГТУЮ у Київській області Азановим Ю.П. постановою від 04.07.2016 ВП № 51361145 накладено арешт на все рухоме майно, що належить позивачу в межах суми звернення стягнення в розмірі 850, 00 грн. та заборонено здійснювати відчуження будь-якого майна, яке належить позивачу. Копію зазначеної постанови було направлено на адресу позивача простою кореспонденцією.

В силу вимог ч. 4 ст. 57 Закону № 606-XIV, копії постанови державного виконавця про арешт коштів чи майна боржника надсилаються не пізніше наступного робочого дня після її винесення боржнику та банкам чи іншим фінансовим установам або органам, зазначеним у частині другій цієї статті та органам, що ведуть Державний реєстр обтяжень рухомого майна. Постанова державного виконавця про арешт коштів чи майна боржника може бути оскаржена в десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом.

З матеріалів справи не вбачається, що позивачу оскаржувана постанова була направлена з дотриманням строків, встановлених ч. 4 ст. 57 Закону № 606-XIV, оскільки з наявної у матеріалах справи копії конверту наданого відповідачем, в якому надійшла оскаржувана постанова простою кореспонденцією, календарний штемпель відділення поштового зв'язку датований 16.08.2016, в той час як оскаржувана постанова про арешт майна боржника винесена 04.07.2016, окрім того й з порушенням вимог ч. 2 ст. 25, ч. 1 ст. 27 та ч. 2 ст. 57 Закону № 606-XIV. Доказів того, що відповідач оскаржуване рішення надіслав позивачу з дотриманням вимог, передбачених ч. 4 ст. 57 Закону № 606-XIV матеріалами справи не підтверджено взагалі, а наявна копія конверту з календарним штемпелем відділу поштового зв'язку з датою 16.08.2016 взагалі не підтверджує факт надіслання копії оскаржуваної постанови, оскільки встановити вміст поштового відправлення листа простої кореспонденції з вказаної копії конверту не видається за можливе за відсутності інших належних та допустимих доказів, які підтверджували б зворотне.

Таким чином, враховуючи положення вищевказаних норм законодавства та фактичних обставин справи суд вважає, що відповідач, прийнявши рішення, оформлене постановою від 04.07.2016 ВП № 51361145, діяв не на підставі та не у спосіб, передбачений Законом № 606-XIV, допустив порушення вимог ч. 4 ст. 57 Закону № 606-XIV в частині несвоєчасного надіслання позивачу оскаржуваної постанови, що свідчить про недотримання встановленої законом процедури своєчасного сповіщення боржника про прийняте суб'єктом владних повноважень рішення та грубо порушив вимоги ч. 2 ст. 25, ч. 1 ст. 27 та ч. 2 ст. 57 Закону № 606-XIV в частині недотримання процедури винесення оскаржуваної постанови. Як встановлено судом, оскаржувана постанова про арешт майна боржника від 04.07.2016 у виконавчому провадженні ВП № 51361145 винесена державним виконавцем передчасно до закінчення процедури самостійного виконання боржником рішення.

Стаття 2 КАСУ передбачає завдання адміністративного судочинства, яким є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

За таких обставин, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, беручи до уваги ту обставину, що відповідач не довів факт правомірності своїх дій під час винесення ним оскаржуваної постанови, та той факт, що позивачем доведено обставини порушення відповідачем Закону № 606-XIV в частині недотримання процедури своєчасного сповіщення боржника про прийняте рішення, несвоєчасного його надсилання в порушення вимог ч. 4 ст. 57 Закону № 606-XIV та, відповідно, порушення процедури, визначеної ч. 2 ст. 25, ч. 1 ст. 27 та ч. 2 ст. 57 Закону № 606-XIV, суд вважає за необхідне позов задовольнити.

Керуючись статтями 11, 14, 70, 71, 72, 86, 94, 128, 159-163, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

п о с т а н о в и в:

адміністративний позов задовольнити.

Постанову головного державного виконавця Ірпінського міського відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області Азанова Юрія Петровича від 04.07.2016 ВП № 51361145 про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, - скасувати.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано в установлені строки. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на постанову суду подається до Київського апеляційного адміністративного суду через Київський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Брагіна О.Є.