Справа № 541/142/17
Суддя: Бондар В.О.
Дата ухвалення: 2017-03-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 березня 2017 р.Справа № 541/142/17
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Бондара В.О.

Суддів: Калитки О. М. , Калиновського В.А.

за участю секретаря судового засідання Цибуковської А.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Управління соціального захисту населення Миргородської міської ради на постанову Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 17.02.2017р. по справі № 541/142/17

за позовом ОСОБА_1

до Управління соціального захисту населення Миргородської міської ради

про зобовязання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИЛА:

24 січня 2017 року, ОСОБА_1Г.( далі позивач) звернувся до суду із позовом до Управління соціального захисту населення Миргородської міської ради Полтавської області ( далі відповідач) про покладення зобов'язання вчинити певні дії.

В обгрунтування заявлених позовних вимог зазначав, що він є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 1-ї категорії та інвалідом ЇІ-Ї групи з 11.08.2014 року і перебуває на обліку у відповідача. Ця інвалідність набута позивачем під час виконання обов'язків військової служби, як рядовим строкової служби, звільненим у запас 03 грудня 1986 року та безпосередньо пов'язана з виконанням обов'язків по ліквідації згаданої аварії. Як інвалід II групи він набув право на отримання одноразової компенсації учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у розмірі 45 мінімальних заробітних плат на підставі ч.І ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали від наслідків аварії на Чорнобильської катастрофи». Одночасно з цим, згідно зі ст 16-2 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» він також має право на одноразову грошову допомогу, як інвалід II групи в розмірі 200 кратного прожиткового мінімуму, встановленого законодавством для працездатних осіб. Статтею 16-3 вказаного Закону визначено альтернативу того, що у разі, якщо особа одночасно має право на отримання грошової допомоги, передбаченої одним законом та одноразової грошової допомоги або компенсаційної виплати, встановленої іншим нормативно-правовими актами, то виплата грошових сум здійснюється за однією з підстав за її вибором. В листопаді 2014 року він звернувся до відповідача за роз'ясненням положень нормативних актів щодо порядку призначення і виплаті йому, як військовослужбовцю, інвалідність якого настала внаслідок захворювання, пов'язаного з виконання ним обов'язків військової служби, оскільки на той час не володіє інформацією про дійсний розмір можливих виплат одноразової допомоги, а тому не міг вільно обрати спосіб, в який реалізувати своє право на отримання такої грошової допомоги. Повноважний працівник відповідача не роз'яснила змісту ст.16-2, ст.16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» і запропонувала написати відповідну заяву, на основі якої в подальшому йому була виплачено лише 284 гривні 40 копійок компенсації за отриману інвалідність, яка, зважаючи на приписи ст. 48 ч. 1 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали від Чорнобильської катастрофи» станом на час отримання статусу інваліда II групи - 11 серпня 2014 року повинна була становити 54810 гривень та не роз яснила право одержати на вибір грошову допомогу, передбачену ст 16-2 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». Комісією з розгляду питань, пов'язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги при Міністерстві оборони України позивачу було відмовлено у виплаті грошової допомоги, передбаченої ст. 16-2 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». У зв'язку з чим позивач повернув на рахунок відповідача раніше видані 284 гривні 40 копійок. На основі цього він звернувся до відповідача, як суб'єкта владних повноважень з заявою про видачу довідки про те. що він не отримав одноразової компенсації, як учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та інвалід II групи Чорнобильської катастрофи, в розмірі 45 мінімальних заробітних плат, відповідно до ст 48 ч. 1 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали від Чорнобильської катастрофи». Таку довідку він до цього часу не отримав, тому звернувся до суду з вказаним позовом.

Постановою Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 17.02.2017 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Зобов'язано Управління соціального захисту населення Миргородської міської ради вчинити дії по видачі ОСОБА_1 довідки, в якій зазначити про те, що він фактично не отримав одноразової компенсації, як учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та інвалід II групи внаслідок Чорнобильської катастрофи, в розмірі 45 мінімальних заробітних плат, в сумі 54810 гривень, відповідно до ч.І ст 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Судовий збір за розгляд справи судом віднести за рахунок держави.

Сторони в судове засідання не зявились, були повідомлені належним чином.

Апеляційна скарга розглядається відповідно до ч. 1 ст. 41 КАС України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій просять скасувати постанову та ухвалити нове рішення, яким відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначив, що вважає постанову суду першої інстанції незаконною та необґрунтованою у зв»язку з неповним з»ясуванням судом, обставин, що мали значення для справи та невідповідністю висновків суду обставинам справи.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, вивчивши матеріали справи, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що ОСОБА_1 є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 1-ї категорії та інвалідом ІІ-ї групи з 11.08.2014 року і перебуває на обліку в Управлінні соціального захисту населення Миргородської міської ради Полтавської області, що підтверджується довідкою МСЕК та копією посвідчення особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи (а.с. 9-Ю).

Як інвалід II групи він набув право на отримання одноразової компенсації учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у розмірі 45 мінімальних заробітних плат на підставі ч.І ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали від наслідків аварії на Чорнобильської катастрофи». Одночасно з цим, згідно зі ст. 16-2 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» він також має право на одноразову грошову допомогу, як інвалід II групи в розмірі 200 кратного прожиткового мінімуму, встановленого законодавством для працездатних осіб. Статтею 16-3 вказаного Закону визначено, що у разі, якщо особа одночасно має право на отримання грошової допомоги, передбаченої цим законом та одноразової грошової допомоги або компенсаційної виплати, встановленої іншими нормативно-правовими актами, то виплата грошових сум здійснюється за однією з підстав за її вибором.

В листопаді 2014 року він звернувся до відповідача з відповідною заявою, на основі якої в подальшому йому було виплачено лише 284 гривні 40 копійок компенсації за отриману інвалідність, тобто не у розмірі, визначеному ст. 48 ч. 1 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали від Чорнобильської катастрофи» - 45 мінімальних заробітних плат, що станом на час отримання статусу інваліда II групи 11 серпня 2014 року, становило 54810 гривень, а у розмірі, передбаченому ст.36 Закону України «Про Державний бюджет України на 2014 рік» та постановою КМУ від 26.07.1996 року № 836 «Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», що підтверджується копією постанови Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 06 березня 2015 року, яка набрала законної сили 08 квітня 2015 року згідно з ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду (ас. 20-24).

Комісією з розгляду питань, пов'язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги при Міністерстві оборони України позивачу було відмовлено у виплаті грошової допомоги,передбаченої ст. 16-2 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» ( а.с. 5). У зв'язку з чим позивач повернув на рахунок відповідача раніше видані 284 гривні 40 копійок (а.с. 6-7).

25 листопада 2016 року позивач звернувся до відповідача з заявою про видачу довідки про те, що він ОСОБА_1 фактично не отримав одноразової компенсації, як учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та інвалід II групи Чорнобильської катастрофи, в розмірі 45 мінімальних заробітних плат, відповідно до ст 48 ч.І Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали від Чорнобильської катастрофи» (а.с. 8). Відповідь на свою заяву позивач не отримав.

Не погоджуючись позивач звернувся до суду з позовом про покладення зобов'язання вчинити певні дії.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що не розглянувши належним чином заяву позивача та не надавши відповідь на його звернення, відповідач не вчинив дії, передбачені нормами законодавства, якими регулюється порядок розгляду заяв, чим порушено норму ст.19 Конституції України.

Колегія суддів погоджується з даним висновком суду виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 20 Закону України «Про звернення громадян», звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п'ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п'яти днів. На обгрунтовану письмову вимогу громадянина термін розгляду може бути скорочено від встановленого цією статтею терміну. Звернення громадян, які мають встановлені законодавством пільги, розглядаються у першочерговому порядку.

У відповідності до ч.13 ст.3 Положення про управління соціального захисту населення Миргородської міської ради, затвердженого рішенням сімнадцятої сесії міської ради сьомого скликання від 11 листопада 2016 року № 15 Управління відповідно до визначених повноважень виконує такі функції: розглядає в установленому законодавством порядку звернення громадян.

Так, відповідно до закріплених Конституцією України основ правопорядку в Україні органи державної влади та їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі в межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією ( ч.2 ст.19) та законами України. Конституція має найвищу юридичну силу, її норми є нормами прямої дії ( ч,2 ст.8).

Як вбачається з матеріалів справи, заяву позивача від 25 листопада 2016 року не розглянуто відповідачем. Втрата чинності нормою, яка визначала порядок та розміри соціальних виплат та допомоги, які фінансуються за рахунок Державного бюджету України відповідно до Конституції та законів України у 2014 році, не позбавляє особу права на отримання довідки про розмір виплаченої чи не виплаченої суми компенсації при встановлені групи інвалідності з урахуванням всіх її складових.

Таким чином, колегія суддів зазначає, що не розглянувши належним чином заяву позивача та не надавши відповідь на його звернення, відповідач не вчинив дії, передбачені нормами законодавства, якими регулюється порядок розгляду заяв, чим порушено норму ст.19 Конституції України.

Враховуючи вищевикладене колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про законність та обґрунтованість позовних вимог, а тому позов ОСОБА_1 підлягає задоволенню у повному обсязі.

Згідно частини першої статті 11 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно із частини першої статті 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

В силу ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Доводи апеляційної скарги є необґрунтованими з вище зазначених підстав і висновків суду першої інстанції не спростовують.

Таким чином, колегія суддів, вважає, що при прийнятті рішення суд першої інстанції дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.

Відповідно до ч.1 ст.195 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ч.1 ст. 200 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на вищевикладене, колегія суддів, дійшла до висновку, що постанова суду першої інстанції не підлягає скасуванню, а апеляційна скарга - задоволенню.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, п.1 ч.1 ст. 199, ст.200, п.1 ч.1 ст.205, ст.ст.206, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Управління соціального захисту населення Миргородської міської ради залишити без задоволення.

Постанову Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 17.02.2017р. по справі № 541/142/17 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання ухвали у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя (підпис)ОСОБА_2
Судді(підпис) (підпис) ОСОБА_3 ОСОБА_4
Повний текст ухвали виготовлений 03.04.2017 р.