Справа № 826/18025/14
Суддя: Швець В.В.
Дата ухвалення: 2017-03-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 березня 2017 року м. Київ К/800/10125/15

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

Швеця В.В.,

Рецебуринського Ю.Й.,

Штульман І.В.,

провівши у порядку письмового провадження касаційний розгляд адміністративної справи

за позовною заявою ОСОБА_4 до Державної служби України з надзвичайних ситуацій про визнання протиправним та скасування наказу від 20 жовтня 2014 року №535, поновлення на посаді, стягнення грошового забезпечення за час вимушеного прогулу,

провадження в якій відкрито за касаційною скаргою ОСОБА_4 на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 18 грудня 2014 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 17 лютого 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2014 року ОСОБА_4 (далі - позивач) звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом, в якому просив:

- визнати протиправним та скасувати наказ №535 від 20 жовтня 2014 року про звільнення зі служби ОСОБА_4;

- поновити ОСОБА_4 на посаді, яку він займав раніше, або на рівнозначній посаді;

- стягнути з відповідача на користь ОСОБА_4 грошове забезпечення за час вимушеного прогулу з 20 жовтня 2014 року по день поновлення на посаді із розрахунку 362,64 гривень за календарний день.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 18 грудня 2014 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 17 лютого 2015 року, позов задоволено частково, а саме: визнано протиправним та скасовано наказ від 20 жовтня 2014 року №535 про звільнення зі служби; поновлено позивача на службі у розпорядженні голови Державної служби України з надзвичайних ситуацій; стягнено з відповідача на користь позивача середньомісячний заробіток за час вимушеного прогулу; у решті позовних вимог відмолено.

В обґрунтування касаційної скарги, позивач посилається на неправильне застосування судами норм матеріального та процесуального права, у зв'язку з чим ставить питання про скасування ухвали апеляційного суду та зміну постанови Окружного адміністративного суду міста Києва.

Заслухавши доповідь судді, обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши матеріали справи та рішення, що приймалися під час її розгляду, колегія суддів приходить до висновку, що касаційна скарга задоволенню не підлягає з огляду на таке.

Відповідно до частини 2 статті 220 КАС України Суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги, але при цьому може встановлювати порушення норм матеріального чи процесуального права, на які не було посилання в касаційній скарзі.

Так, суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, задовольняючи позов в частині визнання протиправним наказу №535 від 20 жовтня 2014 року про звільнення позивача та поновлення останнього на службі у розпорядженні Голови Державної служби України з надзвичайних ситуацій, виходив із того, що в даному випадку, відповідачем не дотримано порядку звільнення зі служби, при цьому зазначено, що вирішення питання про поновлення позивача на посаді, яку він займав раніше, або на рівнозначній посаді не може бути вирішено на користь позивача, оскільки ОСОБА_4 було звільнено з посади на підставі наказу Голови Державної служби України з надзвичайних ситуацій (по особовому складу) від 18 червня 2014 року №291, який не є предметом розгляду даної справи.

В касаційній скарзі позивач порушує питання щодо зміни судового рішення в частині поновлення ОСОБА_4 на службі у розпорядженні Голови Державної служби України з надзвичайних ситуацій на частину, згідно якої необхідно поновити ОСОБА_4 на посаді, яку він займав раніше, або на рівнозначній посаді, як то передбачено пунктом 184 Положення про порядок проходження служби цивільного захисту особам рядового та начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11 липня 2013 року №593.

Колегія суддів звертає увагу на наступні обставини.

Судами встановлено, що позивач з 17 червня 1997 року по 20 жовтня 2014 року проходив службу в МВС України, МНС України, ДСНС України, у тому числі, з 15 липня 2013 року по 18 червня 2014 року перебував на посаді начальника відділу ліцензування управління пожежної безпеки Департаменту запобігання надзвичайних ситуацій та державного нагляду (контролю) апарату ДСНС України.

У травні 2011 року між позивачем та Міністерством надзвичайних ситуацій України, в особі начальника ГУ МНС України в місті Києві, укладено Контракт №863/11 про проходження служби в органах і підрозділах цивільного захисту на 5 років, який набирає чинності з 1 липня 2011 року.

Пунктом 5 змін до Контракту №863/11 передбачено, що контракт може бути припинений (розірвано) достроково з ініціативи Міністерства України з питань надзвичайних ситуацій та у справах захисту населення від наслідків Чорнобильської катастрофи, а особа рядового чи начальницького складу, яка проходить службу за контрактом, звільняється зі служби, зокрема, у зв'язку із скороченням штатів - у разі неможливості використання на службі у зв'язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів. Тобто, Контрактом, укладеним між позивачем та відповідачем, чітко передбачено право роботодавця та підстави розірвання цього контракту.

Наказом голови Державної служби України з надзвичайних ситуацій (по особовому складу) від 18 червня 2014 року №291 позивача звільнено із займаної посади та зараховано у розпорядження голови Державної служби України з надзвичайних ситуацій.

В подальшому, наказом голови Державної служби України з надзвичайних ситуацій (по особовому складу цивільного захисту) від 20 жовтня 2014 року №535 позивача було звільнено зі служби цивільного захисту у запас Збройних Сил України за підпунктом 4 пункту 176 Положення про порядок проходження служби цивільного захисту особами рядового і начальницького складу (у зв'язку з скороченням штатів).

Наказом голови ДСНС України (по особовому складу апарату ДСНС України) від 20 жовтня 2014 року №571 позивача виключено з кадрів ДСНС України, із списків особового складу апарату ДСНС України та знято з усіх видів забезпечення.

Проходження служби цивільного захисту регулюються Кодексом цивільного захисту України, Положенням про порядок проходження служби цивільного захисту особам рядового та начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11 липня 2013 року №593 (далі - Положення №593).

Спірне питання в межах касаційної скарги стосується правомірності прийнятих судових рішень щодо поновлення позивача на службі у розпорядженні Голови Державної служби України з надзвичайних ситуацій.

Відповідно до пункту 81 Положення №593 особи рядового і начальницького складу, які зараховані у розпорядження відповідно до абзаців другого - четвертого пункту 79 цього Положення, продовжують проходити службу цивільного захисту згідно з цим Положенням, виконуючи службові обов'язки у межах, визначених посадовою особою, в чиєму розпорядженні вони перебувають. Посадові особи, у розпорядженні яких перебувають особи рядового і начальницького складу, несуть персональну відповідальність за додержання ними службової дисципліни та розпорядку дня.

В даному випадку, наказом №291 від 18 червня 2014 року ОСОБА_4 було зараховано у розпорядження голови Державної служби України з надзвичайних ситуацій шляхом звільнення саме з посади начальника відділу ліцензування управління пожежної безпеки Департаменту запобігання надзвичайним ситуаціям та державного нагляду (контролю) апарату Державної служби України з надзвичайних ситуацій.

Тобто, позивач був зарахований у розпорядження голови Державної служби України з надзвичайних ситуацій, а його перебування на службі оплачувалось та йшло в загальний стаж проходження служби, йому також надавались оплачувані відпустки.

Зазначений наказ №291 від 18 червня 2014 року позивачем оскаржено не було, а відтак він є чинним на час прийняття судових рішень.

При цьому, наказ голови Державної служби України з надзвичайних ситуацій (по особовому складу цивільного захисту) від 20 жовтня 2014 року №535, стосується звільнення позивача саме із служби цивільного захисту у запас Збройних Сил України (з постановкою на військовий облік) за пунктом 176 підпунктом 4 Положення №593 (у зв'язку із скороченням штатів).

При вирішенні даного спору, суди дійшли вірного висновку про недотримання з боку відповідача порядку звільнення позивача із служби, передбаченого пунктом 175 Положення №593, та скасували наказ №535 від 20 жовтня 2014 року про звільнення із служби цивільного захисту.

Крім того, посилання заявника в касаційній скарзі на те, що суди, скасовуючи наказ №535 від 20 жовтня 2014 року, згідно якого ОСОБА_4 звільнено із служби цивільного захисту у запас Збройних Сил України, порушили право останнього, визначене Положенням №593, на збереження займаної посади, яку він займав раніше або його право на поновленні на рівнозначну посаду, колегія суддів вважає помилковим, оскільки посаду, яку займав позивач, було скорочено на підставі наказу ДСНС України від 3 червня 2014 року № 296 «Про затвердження та введення в дію штату ДСНС України» та затверджено та введено в дію штат № 89/9 «Апарат Державної служби України з надзвичайних ситуацій».

Тобто, як вірно встановлено судами, правових підстав для поновлення ОСОБА_4 на посаді, яку він займав раніше, або на рівнозначній посаді, як того вимагає пункт 184 Положення №593, не має.

Враховуючи те, що доводи касаційної скарги правильності висновків судів не спростовують, останні під час розгляду справи вірно застосували норми матеріального права та не порушили норми процесуального права, відповідно до частини першої статті 224 Кодексу адміністративного судочинства України, підстави для скасування ухвалених ними рішень відсутні.

Керуючись статтями 222, 224, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення, а постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 18 грудня 2014 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 17 лютого 2015 року без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії сторонам у справі та оскарженню не підлягає.

Судді: В.В.Швець

Ю.Й.Рецебуринський

І.В.Штульман