Справа № 814/4277/15
Суддя: Донець О.Є.
Дата ухвалення: 2017-03-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 березня 2017 року м. Київ К/800/11577/16

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

головуючого Донця О.Є.,

суддів: Голяшкіна О.В.,

Мороза В.Ф.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні касаційні скарги державного реєстратора прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Миколаївського районного управління юстиції Миколаївської області - Марянчук Наталія Володимирівна та ОСОБА_3 на ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 06.04.2016 року у адміністративній справі за позовом ОСОБА_3 до Миколаївської обласної державної адміністрації, третя особа - державний реєстратор прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Миколаївського районного управління юстиції Миколаївської області - Марянчук Наталія Володимирівна, про визнання незаконним та скасування розпорядження,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2015 року ОСОБА_3 звернувся до Миколаївського окружного адміністративного суду з позовом до Миколаївської обласної державної адміністрації, третя особа - державний реєстратор прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Миколаївського районного управління юстиції Миколаївської області - Марянчук Н.В., про визнання незаконним та скасування розпорядження, в якому просив:

- визнати протиправним та скасувати розпорядження голови Миколаївської облдержадміністрації від 27.01.2015 року № 13-р.

Постановою Миколаївського окружного адміністративного суду від 16.02.2016 року позовні вимоги ОСОБА_3 було задоволено. Визнано протиправним та скасовано розпорядження голови Миколаївської обласної державної адміністрації від 27.01.2015 року № 13-р.

Ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 06.04.2016 року апеляційну скаргу Миколаївської обласної державної адміністрації було задоволено. Постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 16.02.2016 року - скасовано та постановлено ухвалу, якою закрито провадження у справі. Роз'яснено ОСОБА_3 право на звернення до господарського суду Миколаївської області в порядку господарського судочинства.

У касаційних скаргах державний реєстратор прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Миколаївського районного управління юстиції Миколаївської області - Марянчук Н.В. та ОСОБА_3, не погоджуючись з рішенням суду апеляційної інстанції, посилаючись на допущені судом порушення норм матеріального та процесуального права, просять скасувати ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 06.04.2016 року та залишити в силі постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 16.02.2016 року.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, колегія суддів вважає, що касаційні скарги державного реєстратора прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Миколаївського районного управління юстиції Миколаївської області - Марянчук Н.В. та ОСОБА_3 задоволенню не підлягають, оскільки рішення суду апеляційної інстанції постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права, правова оцінка обставинам у справі дана вірно, а доводи касаційної скарги є необґрунтованими і не надають підстав, які передбачені статтями 225 - 229 Кодексу адміністративного судочинства України для зміни чи скасування судового рішення.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 08.11.2011 року ОСОБА_3 звернувся до Миколаївської райдержадміністрації із заявою про надання йому у власність земельної ділянки у розмірі земельної частки паю із раніше наданих йому у постійне користування.

09 грудня 2011 року Миколаївською районною державною адміністрацією Миколаївської області було видано розпорядження № 502-p «Про надання дозволу громадянам звернутися в проектну організацію», пунктом 2 якого рекомендовано проектній організації розроблені технічні документації та проект землеустрою передати на розгляд райдержадмінстрації.

27 жовтня 2014 року ОСОБА_3 подав до Миколаївської районної державної адміністрації розроблену технічну документації щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку, яка згодом була затверджена розпорядженням Миколаївської районної державної адміністрації Миколаївської області від 13.11.2014 року № 320-р.

В результаті здійснення ряду організаційних заходів, позивачем отримано свідоцтво про право власності на земельну ділянку.

27 січня 2015 року головою Миколаївської обласної державної адміністрації було видано розпорядження № 13-р «Про скасування розпорядження голови Миколаївської райдержадміністрації від 13.11.2014 року № 320-р «Про затвердження Технічної документації із землеустрою в межах території Криничанської сільської ради Миколаївського району Миколаївської області».

Вважаючи розпорядження голови Миколаївської облдержадміністрації від 27.01.2015 року № 13-р протиправним, ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом про його скасування.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у справі Zand v. Austria від 12.10.1978 року вказав, що словосполучення «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття «суд, встановлений законом» у частині першій статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з (…) питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів (…)». З огляду на це не вважається «судом, встановленим законом» орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

Відповідно до частини 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Розглядаючи справу, суд першої інстанції виходив з того, що спір у цій справі є публічно-правовим та належить до юрисдикції адміністративних судів. Однак, такий висновок не ґрунтується на правильному застосуванні норм матеріального права з огляду на нижченаведене.

Відповідно до пункту 1 частини 2 статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України, компетенція адміністративних судів поширюється на спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів або правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності. Вжитий у цій процесуальній нормі термін «суб'єкт владних повноважень» позначає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхню посадову чи службову особу, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень (пункт 7 частини першої статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України).

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), відповідно, прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

У разі прийняття суб'єктом владних повноважень рішення про передачу земельних ділянок у власність чи оренду (тобто ненормативного акта, який вичерпує свою дію після його реалізації), подальше оспорювання правомірності набуття фізичною чи юридичною особою спірної земельної ділянки має вирішуватися у порядку цивільної (господарської) юрисдикції, оскільки виникає спір про право цивільне.

Дана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 11.11.2014 року у справі № 21-493а14.

Відповідно до статті 2442 Кодексу адміністративного судочинства України, висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів.

Враховуючи, що відповідачем суб'єктом владних повноважень було прийнято рішення про передачу земельної ділянки у власність (тобто ненормативного акта, який вичерпує свою дію після його реалізації), подальше оспорювання правомірності набуття фізичною чи юридичною особою спірної земельної ділянки має вирішуватися у порядку цивільної (господарської) юрисдикції, оскільки виникає спір про право цивільне.

Згідно із пунктом 1 частини 1 статті 157 Кодексу адміністративного судочинства України, суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Оскільки за суб'єктним складом сторін та сутністю спору дана справа підлягає розгляду господарськими судами у порядку, визначеному нормами Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції дійшов вірного висновку, скасувавши постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 16.02.2016 року, закривши провадження у справі та роз'яснивши ОСОБА_3 право на звернення до суду в порядку господарського судочинства.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку про те, що рішення суду апеляційної інстанцій є законним і не підлягає скасуванню, оскільки суд, всебічно перевіривши обставини справи, вирішив спір у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин; в ньому повно відображені обставини, що мають значення для справи, висновки суду щодо встановлених обставин і правові наслідки є правильними, а доводи касаційної скарги їх не спростовують.

Відповідно до частини 1 статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України, суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Керуючись статтями 220, 2201, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Касаційні скарги державного реєстратора прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Миколаївського районного управління юстиції Миколаївської області - Марянчук Наталія Володимирівна та ОСОБА_3 - залишити без задоволення, а ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 06.04.2016 року у адміністративній справі за позовом ОСОБА_3 до Миколаївської обласної державної адміністрації, третя особа - державний реєстратор прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Миколаївського районного управління юстиції Миколаївської області - Марянчук Наталія Володимирівна, про визнання незаконним та скасування розпорядження - без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі та може бути переглянута Верховним Судом України в порядку, передбаченому статтями 235 - 244 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді: О.Є. Донець

О.В. Голяшкін

В.Ф. Мороз