Справа № 328/350/17
Суддя: Погрібна О. М.
Дата ухвалення: 2017-03-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

29 березня 2017 року м. Токмак

Токмацький районний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді Погрібної О.М.,

при секретарі судового засідання Мацинській О.Є.,

розглянувши справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Токмацького об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про визнання дій щодо відмови у належному перерахунку пенсії протиправними, зобов'язання здійснити перерахунок пенсії державного службовця та вчинити дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду з адміністративним позовом до Токмацького об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, в якому просить визнати дії Токмацького об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області щодо відмови у здійсненні перерахунку пенсії державного службовця протиправними, зобов'язати Токмацьке об'єднане управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області Токмацьке об'єднане управління Пенсійного фонду України у Запорізькій області здійснити їй перерахунок і виплату пенсії державного службовця та визначити її у розмірі 90% від розміру заробітної плати судді на підставі довідки Територіального управління державної судової адміністрації в Запорізькій області від 24.06.2016 року за № 08-031/779 та, відповідно, з 01 грудня 2016 року на підставі довідки Територіального управління державної судової адміністрації в Запорізькій області від 06.01.2017 року за № 08-03/5, допустити негайне виконання рішення в частині виплати пенсії в межах суми платежу за один місяць, стягнути з Державного бюджету на її користь в рахунок відшкодування витрат по оплаті судового збору в розмірі 640 грн.

Свої вимоги мотивувала тим, що вона державний службовець на пенсії, з серпня 1992 року працювала на посаді судді Токмацького районного суду Запорізької області. У липні 1997 року була обрана на посаду судді Токмацького районного суду Запорізької області безстроково. З 16 квітня 2007 року знаходиться у відставці, що підтверджується посвідченням судді у відставці. При звільненні у відставку територіальним управлінням ДСА в Запорізькій області їй було призначено довічне грошове утримання, а після досягнення 55 років з 12.11.2007 року Токмацьким об'єднаним управлінням Пенсійного фонду України в Запорізькій області їй, за її вибором, була призначена пенсія державного службовця на підставі ст. 43 Закону України «Про статус суддів» (у редакції, чинній на момент звернення з вимогою ) та ст. 37 Закону України «Про державну службу». При стажі державного службовця понад 22 роки, з 12.11.2007 року Токмацьким об'єднаним управлінням Пенсійного фонду України в Запорізькій області їй була призначена пенсія на умовах, передбачених статтею 37 Закону України «Про державну службу» (у редакції, чинній на момент звернення з вимогою ), в розмірі 90% заробітної плати працюючого на відповідній посаді судді. ЇЇ право на вказану пенсію у зазначених розмірах визначено на підставі чинного законодавства та підтверджено постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 18.03.2014 року, яким зобов'язано Управління Пенсійного фонду України в м. Токмаку та Токмацькому районі з 03 червня 2013 року здійснити їй перерахунок пенсії державного службовця та сплачувати її в розмірі 90 відсотків заробітної плати судді, працюючого на відповідній посаді, без обмеження максимального розміру пенсії.

З 01 січня 2013 року відбулося підвищення пенсій працюючим суддям на підставі ст.129 ЗУ «Про судоустрій та статус суддів», згідно якої посадовий оклад судді місцевого суду встановлюється у розмірі 10 мінімальних заробітних плат.

Відповідно до Закону України від 25.12.2015 «Про Державний бюджет України на 2016 рік» відбулося підвищення мінімальної заробітної плати з 1 травня до 1450 грн, а з 1 грудня - до 1600 грн, у зв'язку з чим відбулося і підвищення суддівської винагороди.

Територіальним управлінням державної судової адміністрації в Запорізькій області їй надано довідки про заробітну плату працюючого на відповідній посаді судді від 24 червня 2016 року за №08-031/779, згідно якої суддівська винагорода з 01.05.2016 року склала 21 750 грн. (в тому числі оклад 14500 грн. і доплата за вислугу років 7250 грн), та від 06 січня 2017 року №08-03/5, згідно якої суддівська винагорода з 01.12.2016 року склала 24000 грн. (в тому числі оклад 16000 грн. і доплата за вислугу років 8000 грн) на підставі особових рахунків. На вказані виплати, включені в довідки, нараховано єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, про що свідчить додана до позову довідка ТУ ДСА в Запорізькій області від 30.01.2017 року за № 08-03/303.

17 січня 2017 року вона звернулась до Токмацького об'єднаного УПФУ із заявою про перерахунок пенсії державного службовця з 01.05.2016 року та з 01.12.2016 року на підставі довідок, виданих територіальним управлінням ДСА з Запорізькій області від 24 червня 2016 року та від 06 січня 2017 року згідно статті 37-1 Закону України від 16.12.1993 року №3723-XII «Про державну службу».

Листом першого заступника начальника Токмацького об'єднаного УПФУ від 31.01.2017 року в перерахунку пенсії їй відмовлено.

Вважає, що відповідач не довів правомірності свого рішення про відмову у здійсненні перерахунку пенсії на підставі чинного законодавства.Правового статусу судді у відставці вона набула 16.04.2007 року, коли вказані правовідносини були врегульовані Законом України від 15.12.1992 року № 2862 «Про статус суддів» та Законом України «Про державну службу» від 16.12.1993 року № 3723-XII в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин.

Частиною 2 ст. 43 Закону України «Про статус суддів» від 15.12.1992 року

передбачалося, що за суддею у відставці закріплюється звання судді та такі ж гарантії

недоторканості та соціального захисту, як до відставки.

Однією з гарантій забезпечення незалежності суддів, закріплених у частині першій статті 126 Конституції України, є надання їм за рахунок держави матеріального і соціального захисту (заробітна плата, пенсія, щомісячне довічне грошове утримання тощо), надання їм у майбутньому статусу судді у відставці, право якого на пенсійне та щомісячне довічне грошове утримання є гарантією незалежності працюючих суддів та їх існування, яке є достойним їх статусу.

Законодавець не може виокремлювати певну категорію суддів у відставці, які не мають права на одержаним щомісячного довічного грошового утримання з підстав, не пов'язаних із статусом судді та його професійною діяльністю. Таке законодавче регулювання суперечить меті встановлення конституційної гарантії матеріального забезпечення суддів як елемента їх незалежності, свідчить про його формальний характер, не відповідає принципу єдиного статусу всіх суддів України та порушує принцип рівності між суддями.

Відповідно до ст. 22 Конституції України права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані.

Відповідно до ст. 22 Конституції України права і свободи людини і громадянина,

закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи

гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод. Згідно із статтею 64 Конституції України конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені і лише в умовах воєнного або надзвичайного стану можуть встановлюватися окремі обмеження прав і свобод із зазначенням строку дії цих обмежень. Не можуть бути обмежені права і свободи, передбачені статтями 24, 25, 27, 28, 29, 40, 47, 51, 52. 57, 58, 60, 61, 62, 63 цієї Конституції.

Таким чином, при вирішенні вказаного позову застосуванню підлягають норми, які діяли на момент призначення їй пенсії, тобто станом на 12.11.2007 року.

Дії та бездіяльність відповідача вважає такими, що порушують її соціальні права, гарантовані Конституцією України та обмежують соціальне забезпечення суддів.

Одним із основних завдань Пенсійного фонду України та його структурних підрозділів є призначення (перерахунок) пенсій, щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці та підготовка документів для їх виплати.

З огляду на викладене, Пенсійний Фонд України та його структурні підрозділи є суб'єктами владних повноважень, рішення, дії чи бездіяльність яких оскаржуються у справах щодо пенсійного забезпечення державних службовців.

Конституційний Суд України неодноразово висловлював правові позиції у відношенні гарантій незалежності суддів, їх матеріального та соціального забезпечення та захисту у рішеннях, а саме: від 24 червня 1999 року № 6-рп/99; від 20 березня 2002 року №5-рп/2002 (справа про пільги, компенсації та гарантії): від 01 грудня 2004 року №19-рп/2004 (справа про припинення дій чи обмеження пільг, компенсацій та гарантій); від 11 жовтня 2005 року №8-рп/2005 (справа про пенсії та щомісячне довічне грошове утримання): від 18 червня 2007 року №4-рп/2007 (справа про гарантії незалежності судців); рішення від 22 травня 2008 року №10-рп/2008, від 03 червня 2013 року №3-рп/2013 стосовно встановлення максимального розміру пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) суддів.

В рішеннях викладені правові поняття інституту суддів у відставці, принципи незалежності суддів, в яких зокрема вказано про неможливість відміни та звуження змісту і об'єму статусу суддів, про неможливість звуження досягнутого рівня незалежності суддів, про неможливість диспропорції у грошовому забезпеченні працюючих суддів та суддів у відставці, про неможливість відміни такого інституту як перегляд пенсій га щомісячного довічного утримання у разі зміни заробітної плати працюючим суддям, виходячи з її нового розміру.

Враховуючи наведене, право суддів, у тому числі тих, які перебувають у відставці, на належне матеріальне забезпечення не може бути скасовано або обмежено законом.

Рішення Конституційного Суду України мають преюдиціальне значення для судів загальної юрисдикції при розгляді ними позовів у зв'язку з правовідносинами, які виникли внаслідок дії положень статей зазначених законів, що визнані неконституційними.

Статтею 6 Європейської Хартії про статус суддів передбачено, що судді, які виконують професійно свої суддівські обов'язки, мають право на винагороду, рівень якої повинен бути таким, щоб вони були захищені від тиску при прийнятті ними рішень і в роботі взагалі, щоб ніщо не могло вплинути на їх незалежність та неупередженість. Суддя, що досяг встановленого законом віку для виходу у відставку з суддівської посади, яку займав певного часу, повинен отримувати пенсію по виходу у відставку, рівень якої повинен бути як можна ближче до останньої заробітної плати в якості судді.

В судове засідання позивач не з'явилась, надала додаткові пояснення до позову, відповідно до яких, на момент виникнення правовідносин у сфері пенсійного забезпечення, а саме призначення їй пенсії, ст. 37-1 Закону України «Про державну службу» № 3723-X11 від 1993 року була чинною.

З 01.05.2016 року набув чинності Закон України «Про державну службу» від 19 грудня 2015 року 889-VП , яким такий перерахунок не передбачено, а постановою КМУ від 06.04.2016 року №292 «Деякі питання оплати праці державних службовців» з 01.05.2016 року встановлено нові умови оплати праці державних службовців.

Однак зазначена постанова взагалі не має ніякого відношення до суддів, оплата праці яких врегульована виключно статтею 135 ЗУ «Про судоустрій і статус суддів» та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами.

Перебуваючи на посаді судді, вона розраховувала на те, що може скористатися гарантіями соціального забезпечення, які надала держава, включаючи й право на перерахунок пенсії. При цьому, мала законні підстави сподіватися на передбачуваність законодавства у разі досягнення пенсійного віку.

Правова визначеність розглядається як елемент верховенства права і розкривається через такі концепції, як непорушність і нескасовуваність набутих законних прав, незворотність закону й неможливість застосування закону до особи, яка не могла знати про його існування; законні очікування - право особи у своїх діях розраховувати на сталість існуючого законодавства.

До даних правовідносин не можуть застосовуватися положення Закону України «Про державну службу» від 19 грудня 2015 року 889-VП, що набув чинності 01 травня 2016 року, оскільки цим Законом на теперішній час регулюються питання пенсійного забезпечення державних службовців у разі реалізації ними права на пенсійне забезпечення із набуттям чинності цього Закону, а відтак дія цього Закону не поширюється на пенсіонерів, пенсія яким призначена до набрання ним чинності.

Це випливає із принципів, закладених в Конституції України, зокрема, статей 12 та 58 Конституції України щодо незворотної дії закону у часі: при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу прав і свобод.

Надання зворотної дії в часі нормативно-правовим актам може бути передбачена лише шляхом прямої вказівки про це в законі або іншому нормативно-правовому акті. Про це зазначено в Рішенні Конституційного Суду України від 9 лютого 1999 р. ( № 1-рп 99)

В умовах воєнного або надзвичайного ставу можуть встановлюватися окремі обмеження прав і свобод із зазначенням строку дії цих обмежень. (ч.2 ст. 64 Конституції України).

Виший адміністративний суд України також звертав увагу на дотримання принципу дії закону у часі, про що свідчить інформаційний лист від 5.07.2011 р. № 945/11/13-11, де зокрема, наголосив, що неприпустимість зворотної дії нормативно-правового акта полягає в тому, що запроваджені ним нові норми не можуть застосовуватися до правовідносин, які існували до набрання ним чинності. Отже, приписи нового нормативно-правового акта не можуть змінити обсяг прав, який було встановлено попередніми нормативно-правовими актами.

В даному випадку відбулося порушення її соціальних прав шляхом звуження їх змісту та обсягу. Вважає, що відсутність механізму перерахунку пенсій суддям у відставці випливає з неспроможності держави забезпечити дію верховенства права.

Тлумачення поняття «звуження змісту прав людини» надано з Рішенні Конституційного Суду України від 22.05.2008 року № 10-рп/2008, який зазначив, що у традиційному розумінні діяльності визначальними поняттями змісту прав людини є умови і засоби, які становлять можливості людини, необхідні для задоволення потреб її існування та розвитку. Обсяг прав людини - де їх сутнісна властивість, виражена кількісними показниками можливостей людини, які відображені відповідними правами, що не є однорідними і загальними. При цьому Конституційний Суд України зазначив, що «загальновизнаним є правило, згідно з яким сутність змісту основного права з жодному разі не може бути порушена» (абзац четвертий підпункту 5.2 пункту 5 мотивувальної частини).

Отже, визнання Законом правових актів такими, що втратили чинність, зупинення їх дії, внесення до них змін і доповнень стосовно закріплених в них прав і свобод людини і громадянина Конституційний Суд України вважає скасуванням або обмеженням цих прав і свобод.

У зв'язку з тим, що вона не просто отримує пенсію за віком як державний службовець, а є суддею у відставці, а тому користується правами та перевагами, наданими судіям у відставці, передбаченими ЗУ «Про судоустрій і статус суддів», в тому числі і на перерахунок соціальних виплат, в її випадку - пенсії. На момент виходу у відставку в квітні 2007 року їй призначалось довічне грошове утримання пропорційне наявної, у стажу судді (17 років), визначеному за нормами ст. 43 ЗУ «Про статус суддів», але існували норми, якими передбачався вибір на пенсію чи довічне грошове утримання, чим вона і скористалася.

Аналіз статті 43 Закону № 2862-ХП свідчить про те, що вона регулює відносини, пов'язані з відставкою судді, яка, у свою чергу, є підставою для виникнення спеціальної правоздатності у судді для набуття особливого соціального забезпечення. Конституційний Суд України неодноразово розглядав питання, пов'язані з реалізацією права на соціальний захист, і сформулював правову позицію, згідно з якою Конституція України виокремлює певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До таких також відносяться, зокрема, судді і державні службовці (Рішення Конституційного Суду України від 11.10. 2005 р. № 8-рп/2005 р.).

Як зазначено в Рішенні Конституційного Суду України від 3 червня 2013 р. № 3-рп/2013 р., конституційний статус судді передбачає достатнє матеріальне забезпечення судді як під час здійснення ним своїх повноважень (суддівська винагорода), так і з майбутньому у зв'язку з досягненням пенсійного віку (пенсія) чи внаслідок припинення повноважень і набуття статусу судді у відставці (щомісячне довічне грошове утримання). Статус судді та його елементи, зокрема матеріальне забезпечення судді після припинення його повноважень, є не особистим привілеєм, а засобом забезпечення незалежності працюючих суддів і надається для гарантування верховенства права та в інтересах осіб, які звертаються до суду та очікують неупередженого правосуддя.

В Основному Законі України незалежність як складова конституційного статусу особи та її професійної діяльності визначена, лише стосовно суддів і забезпечується, насамперед, особливим порядком їх обрання або призначення і а посаду та звільнення з посади. Підставою для отримання матеріального забезпечення судді після припинення його повноважень є виключно конституційно визначений статус професійного судді. Тому таке забезпечення суддів залежить від умов, пов'язаних зі статусом судді та його професійною діяльністю щодо здійснення правосуддя, і не може залежати від інших умов, у тому числі соціального забезпечення, яке призначається і виплачується на загальних засадах.

Отже, законодавець не може виокремлювати певну категорію суддів у відставці, які не мають права на одержання щомісячного довічного грошового утримання з підстав, не пов'язаних із статусом судді та йога професійною діяльністю щодо здійснення правосуддя.

Посилання відповідача на правову позицію Європейського Суду з прав людини, викладену в рішенні Великода проти України також є безпідставне, бо в ньому йдеться про інші соціальні гарантії іншій категорії, а саме особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи. Законами України «Про Державний бюджет України» та 2012, 2013 роки було встановлено, що норми і положення Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів Державного бюджету України та бюджету Пенсійного фонду України. Таких постанов відносно суддів у відставці не приймалося.

Дійсно, передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення, але відповідачем не доведена вказана обставина відносно суддів у відставці.

Конституційний Суд України неодноразово зазначав, що існує категорія осіб, права яких не можуть бути звужені чи скасовані з огляду па економічну доцільність (Рішення Конституційного Суду України від 20 грудня 2016 р. № 7-рп/2016 р.).

Ухвалою суду від 09 лютого 2017 року позовні вимоги ОСОБА_1 до Токмацького об'єднаного управління Пенсійного фонду України у Запорізькій області, про визнання дій щодо відмови у належному перерахунку пенсії протиправними, зобов'язання здійснити перерахунок пенсії державного службовця та вчинити дії за період з 01.05.2016 року по 06.08.2016 року включно, - залишено без розгляду у зв'язку з пропуском без поважних причин встановленого законом строку для звернення до адміністративного суду.

Представник відповідача в судове засідання не з'явилася, надала заяву про розгляд справи у її відсутності. Також від відповідача надійшли письмові заперечення, де зазначено, що позивач отримує пенсію за віком як державний службовець з 2007 року згідно Закону України "Про державну службу" від 16.12.1993 № 3723-XII в розмірі, встановленому відповідно до постанови Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 18 березня 2014 року по справі № 328/4481/13-а.

Відповідно до ст. 37 Закону України "Про державну службу" (в редакції на момент виходу позивача на пенсію), на одержання пенсії державних службовців мають право особи, які досягли встановленого законодавством пенсійного віку, за наявності страхового стажу для чоловіків - не менше 25 років, для жінок - не менше 20 років, у тому числі державної служби - не менше 10 років, та які на час досягнення пенсійного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менше 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, - незалежно від місця роботи на час досягнення пенсійного віку. Пенсія державним службовцям призначається в розмірі 80 відсотків від сум їх заробітної плати, на які нараховуються страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - у розмірі 80 відсотків заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі. За кожний повний рік понад 10 років на державній службі пенсія збільшується на один відсоток заробітку, але не більше 90 відсотків заробітної плати.

У відповідності до ст. 37-1 Закону України "Про державну службу" (в редакції, чинній на момент виходу позивача на пенсію) у разі підвищення розміру заробітної плати працюючим державним службовцям, а також у зв'язку із набуттям особою права на пенсійне забезпечення державного службовця за цим Законом відповідно здійснюється перерахунок раніше призначених пенсій. Перерахунок пенсії здійснюється виходячи із сум заробітної плати, на які нараховуються страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування працюючого державного службовця відповідної посади та рангу на момент виникнення права на перерахунок пенсії.

До 01.05.2016 пенсійне забезпечення державних службовців було врегульоване зазначеними нормами Закону України "Про державну службу" від 16.12.1993 № 3723-ХП.

З 01.05.2016 набув чинності Закон України "Про державну службу" від 10.12.2015 № 889-VIII.

Постановою Кабінету Міністрів України від 06.04.2016 № 292 "Деякі питання оплати праці державних службовців у 2016 році" з 01.05.2016 встановлено нові умови оплати праці працюючих державних службовців, затверджено схему посадових окладів підвищеного розміру та розмір надбавок до посадових окладів.

У зв'язку з набуттям чинності Закону України "Про державну службу" від 10.12.2015 № 889-УПІ, положення Закону України "Про державну службу" від 16.12.1993 № 3723-ХП втратили чинність, в тому числі втратили чинність норми, якими було врегульоване пенсійне забезпечення державних службовців.

Відповідно до ст. 90 Закону України "Про державну службу від 10.12.2015, яка набрала чинності з 01.05.2016, пенсійне забезпечення державних службовців здійснюється відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування".

Таким чином, з 01.05.2016 Законом України "Про державну службу" від 10.12.2015 по - іншому врегульовані правовідносини пов'язані із пенсійним забезпеченням державних службовців.

Закон України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 не містить такої підстави для перерахунку пенсії, як підвищення заробітної плати працюючих державних службовців.

Отже, враховуючи приписи ст. 90 Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 та Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003, з 01.05.2016 відсутні підстави для перерахунку пенсії державним службовцям у зв'язку з підвищенням заробітної плати працюючих державних службовців.

При розв'язанні спірних правовідносин відповідач звертає увагу суду й на правову позицію Європейського суду з прав людини, викладену в рішенні "Великода проти України" від 03.06.2014, в якому суд зазначив, що законодавчі норми можуть змінюватись, передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Зміна механізму нарахування певних видів соціальних виплат та допомоги є конституційно допустимою до тих меж, за якими ставиться під сумнів сама сутність змісту права на соціальний захист. Стосовно наведених доводів позивача про неможливість застосування до неї змін в законодавстві щодо перерахунку пенсій держслужбовцям, які відбулись після призначення їй пенсії, оскільки вони звужують зміст та обсяг існуючих прав і свобод, за приписами Конституції України неможливо звужувати саме досягнуті певною особою соціальні гарантії, а не будь-які існуючі і які не стосуються певної особи. Досягненням же права на перерахунок пенсії є не момент призначення пенсії особі, як помилково вважає позивач, а безпосередні обставини, з якими законодавство та сама особа пов'язують саме перерахунок пенсії, оскільки моменти призначення пенсії та виникнення права на перерахунок цієї пенсії не співпадають у часі і можуть регулюватись різними законодавчими актами. Тобто набуття особою права на пенсію не є одночасним набуттям права на перерахунок цієї пенсії в будь-який час в майбутньому за відсутності до цього відповідних законодавчих підстав.

Таким чином, при призначенні пенсії позивачу у 2007 році остання не могла набути право на перерахунок пенсії у 2016 році, оскільки підстави для такого перерахунку (а саме, підвищення заробітної плати працюючих державних службовців) ще були відсутні.

Отже, відмова Токмацького об'єднаного управління у здійсненні такого перерахунку пенсії позивачу не призвела до зменшення розміру пенсії державного службовця, яку він до цього отримував, і не є звуженням обсягу вже набутих ним прав та/або позбавленням його права на соціальний захист, а тому в задоволені позову необхідно відмовити в повному обсязі.

Дослідивши письмові матеріали справи та проаналізувавши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 69 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги і заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Судом встановлено, що позивач є суддею у відставці, що підтверджується посвідченням судді у відставці № 00679, та з 2007 року перебуває на обліку в Токмацькому об'єднаному управлінні Пенсійного фонду України в Запорізькій області, отримує пенсію за віком як державний службовець як одержувач пенсії за віком відповідно до ст. 37 Закону України «Про державну службу», розрахованої у розмірі 90% заробітної плати судді, працюючого на відповідній посаді з згідно Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 № 3723-Х11 в розмірі, встановленому відповідно до постанови Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 18.03.2014 року по справі № 328/4481/13-а, що сторонами не оспорюється.

Відповідно до довідки Територіального управління державної судової адміністрації України в Запорізькій області про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці від 24.06.2016 року за № 08-031/779, суддівська винагорода, яка враховується при призначенні (перерахунку) довічного грошового утримання суддям у відставці з 01 травня 2016 року склала 21 750 грн (в тому числі оклад 14500 грн. і доплата за вислугу років 7250 грн).

Відповідно до довідки Територіального управління державної судової адміністрації України в Запорізькій області про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці від 06.01.2017 року за № 08-03/5, суддівська винагорода, яка враховується при призначенні (перерахунку) довічного грошового утримання суддям у відставці з 01 грудня 2017 року склала 24000 грн (в тому числі оклад 16000 грн і доплата за вислугу років 8000 грн).

На всі виплати, включені в довідки, нараховано єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування. Форма та зміст довідок відповідачем не оспорювались.

Позивач звернулась до Токмацького об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області із заявою про перерахунок пенсії державного службовця з 01.05.2016 року та з 01.12.2016 року на підставі довідок, виданих територіальним управлінням ДСА з Запорізькій області від 24 червня 2016 року та від 06 січня 2017 року згідно статті 37-1 Закону України від 16.12.1993 року №3723 X-II «Про державну службу».

Ухвалою суду від 09 лютого 2017 року позовні вимоги ОСОБА_1 до Токмацького об'єднаного управління Пенсійного фонду України у Запорізькій області, про визнання дій щодо відмови у належному перерахунку пенсії протиправними, зобов'язання здійснити перерахунок пенсії державного службовця та вчинити дії за період з 01.05.2016 року по 06.08.2016 року включно, - залишено без розгляду у зв'язку з пропуском без поважних причин встановленого законом строку для звернення до адміністративного суду.

Листом першого заступника начальника Токмацького об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області за № 4/А-7 від 31.01.2017 року в перерахунку пенсії позивачу було відмовлено з посиланням на те, що вона отримує пенсію за віком, як державний службовець, згідно Закону України «Про державну службу» в розмірі, встановленому відповідно до постанови Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 18 березня 2014 року по справі 328/4481/13-а. З01.05.2016 набрав чинності Закон України «Про державну службу» від 10.12.2015 № 889-УІІ, в результаті чого Закон України від 16.12.1993 № 3723 - XII «Про державну службу» втратив чинність. Вказаним законом здійснення перерахунку раніше призначених пенсій державним службовцям не передбачені. Таким чином, підстави для перерахунку розміру пенсії згідно довідок Територіального управління Державної судової адміністрації України в Запорізькій області від 24.06.2016 № 08-03/779 та від 06.01.2017 № 08-03/5 - відсутні.

Але з таким висновком відповідача погодитись неможливо з наступних підстав.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 18 КАС України місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні усі адміністративні справи щодо спорів фізичних осіб з суб'єктами владних повноважень з приводу обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.

Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 3 КАС України відповідач - суб'єкт владних повноважень, а у випадках, передбачених законом, й інші особи, до яких звернена вимога позивача. Відповідно до п. 7 ч.1 ст.3 КАС України суб'єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства.

Згідно частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах своїх повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України.

У ч. 1 ст. 126 Конституції України закріплено положення, згідно з яким незалежність і недоторканість суддів гарантується Конституцією і законами України.

Однією з гарантій забезпечення незалежності суддів, закріплених ч.1 статті 126 Конституції України, є надання їм за рахунок держави матеріального і соціального захисту, до яких, зокрема, відноситься і пенсія державного службовця судді у відставці.

Згідно зі ст. 22 Конституції України закріплені права і свободи не є вичерпними, гарантуються і не можуть бути скасовані, а при прийнятті нових законів або при внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Стаття 64 Конституції України Конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені й лише в умовах воєнного або надзвичайного стану можуть встановлюватися окремі обмеження прав і свобод із зазначенням строку дії цих обмежень, проте, не можуть бути обмежені права і свободи, передбачені статтями 24, 25, 27, 28, 29, 40, 47, 51, 52, 55, 56, 57, 58, 59, 60, 61, 62, 63 цієї Конституції.

Відповідно до ст. 9 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого суд вирішує справи на підставі Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Зазначене ґрунтується і на положеннях Рішення Конституційного Суду України від 18 червня 2007 року № 4-рп/2007, у пункті 3.4 якого вказано, що Конституційний Суд України неодноразово розглядав проблему, пов'язану з реалізацією права на соціальний захист, неприпустимістю обмеження конституційного права громадян на достатній життєвий рівень, і сформулював правову позицію, згідно з якою Конституція та закони України виокремлюють певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них, зокрема, належать громадяни, яким пенсія призначається за спеціальними законами.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про пенсійне забезпечення» громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв'язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом. Це право гарантується державою.

На підставі ч. 2 ст. 43 Закону України "Про статус суддів" від 15.12.1992 р. № 2863-ХІІ (далі - Закон 2863-ХІІ, що був чинний на час призначення позивачці щомісячного довічного грошового утримання) за суддею, який перебуває у відставці, зберігається звання судді і такі ж гарантії недоторканості та соціального захисту, як і до виходу у відставку.

Згідно з ч.4 ст.43 Закону № 2863-ХІІ суддя, який пішов у відставку, за наявності відповідного віку і стажу роботи виплачується пенсія на умовах, передбачених ст.37 Закону України "Про державну службу. Судді у відставці, який має стаж роботи на посаді судді не менш 20 років, виплачується за його вибором пенсія або звільнене від сплати податку щомісячне довічне грошове утримання в розмірі 80 відсотків заробітної плати працюючого на відповідній посаді судді. За кожний повний рік роботи понад 20 років на посаді судді розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не більш ніж до 90 відсотків заробітку судді. При досягненні таким суддею пенсійного віку за ним зберігається право на одержання щомісячного довічного грошового утримання в зазначеному розмірі, або, за його вибором, призначається пенсія на умовах, передбачених статтею 37 Закону України "Про державну службу".

Стаття 43 Закону України «Про статус суддів» втратила чинність в зв'язку з набранням чинності Законом України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 р. № 2453-VI (далі - Закон № 2453).

Так, суддівська винагорода, з якої підлягає обчислення пенсії, визначена на законодавчому рівні та встановлена статтею 129 Закону № 2453 (на час виникнення спірних правовідносин), яка набрала чинності з 01.01.2012 р.

Відповідно ж до ст.138 Закону № 2453 (в редакції, що діяла з 30.07.2010 р.) судді у відставці, який має стаж роботи на посаді судді не менше 20 років, виплачується за його вибором пенсія або звільнене від сплати податку щомісячне довічне грошове утримання в розмірі 80 відсотків заробітної плати працюючого на відповідній посаді судді. За кожний повний рік роботи понад 20 років на посаді судді розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не більше ніж до 90 відсотків заробітку судді без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання.

Цією нормою не передбачалось обмеження граничного розміру зазначених виплат.

Статтею 138 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 року визначено, що судді, який вийшов у відставку, після досягнення чоловіками віку 62 роки, жінками - пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", виплачується пенсія на умовах, передбачених ст. 37 Закону України "Про державну службу", або за його вибором щомісячне довічне грошове утримання.

Таким чином, суддя самостійно обирає вид допомоги, який буде виплачуватися при виході у відставку.

Відповідно до ч. 2, ч. 5 ст. 129 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» встановлена доплата за вислугу років у розмірі 50 відсотків посадового окладу, за наявності стажу роботи більше 20 років, а позивач має понад 22 роки стажу державної служби.

Відповідно до ч.3 ст. 8 Закону України «Про оплату праці» від 24.03.1995 року №108/95ВР із змінами і доповненнями умови розміру оплати праці суддів визначається законом.

Згідно ст. 37 Закону України «Про державну службу», чинної на час призначення пенсії позивачеві, пенсія державним службовцям призначається в розмірі 80 відсотків від сум їх заробітної плати, на які нараховується збір на обов'язкове державне пенсійне страхування, без обмеження граничного розміру пенсії, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - у розмірі 80 відсотків заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі. За кожний повний рік роботи понад 10 років на державній службі пенсія збільшується на один відсоток заробітку, але не більше 90 відсотків заробітної плати. Пенсія державному службовцю виплачується у повному розмірі незалежно від його заробітку (прибутку), одержуваного після виходу на пенсію.

Згідно ч. 1 ст. 37-1 Закону України «Про державну службу» у разі підвищення розміру заробітної плати працюючим державним службовцям, а також у зв'язку із набуттям особою права на пенсійне забезпечення державного службовця за цим Законом відповідно здійснюється перерахунок раніше призначених пенсій.

Отже, розмір щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці і розмір пенсії колишнього державного службовця, залежить від суми грошового утримання діючого судді (заробітної плати працюючого на відповідній посаді державного службовця), з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, та виходячи з принципу єдності статусу суддів, а в разі підвищення розміру грошового утримання діючого судді має здійснюватись перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.

Відповідно до Закону України від 25.12.2015 «Про Державний бюджет України на 2016 рік» відбулося підвищення мінімальної заробітної плати з 1 травня до 1450 грн, а з 1 грудня - до 1600 грн, у зв'язку з чим відбулося і підвищення суддівської винагороди.

Територіальним управлінням державної судової адміністрації в Запорізькій області позивачу надано довідки про заробітну плату працюючого на відповідній посаді судді від 24 червня 2016 року за № 08-031/779, згідно якої суддівська винагорода з 01.05.2016 року склала 21 750 грн. (в тому числі оклад 14500 грн. і доплата за вислугу років 7250 грн), та за № 08-03/5від 06 січня 2017 року, згідно якої суддівська винагорода з 01.12.2016 року склала 24000 грн. (в тому числі оклад 16000 грн. і доплата за вислугу років 8000 грн), підвищення суддівської винагороди працюючим суддям має підстави і для перерахунку пенсії суддям, що вийшли на пенсію відповідно до Закону України «Про державну службу», позивач набув право на перерахунок пенсії відповідно до ст.37-1 Закону України «Про державну службу».

Частиною 2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Заперечуючи проти позову представник відповідача посилається на те, що узв'язку з набуттям чинності Закону України "Про державну службу" від 10.12.2015 № 889-V111, положення Закону України "Про державну службу" від 16.12.1993 № 3723-ХП втратили чинність, в тому числі втратили чинність норми, якими було врегульоване пенсійне забезпечення державних службовців. Відповідно до ст. 90 Закону України "Про державну службу від 10.12.2015, яка набрала чинності з 01.05.2016, пенсійне забезпечення державних службовців здійснюється відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування". Таким чином, з 01.05.2016 Законом України "Про державну службу" від 10.12.2015 по - іншому врегульовані правовідносини пов'язані із пенсійним забезпеченням державних службовців. Закон України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 не містить такої підстави для перерахунку пенсії, як підвищення заробітної плати працюючих державних службовців. Отже, враховуючи приписи ст. 90 Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 та Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003, з 01.05.2016 відсутні підстави для перерахунку пенсії державним службовцям у зв'язку з підвищенням заробітної плати працюючих державних службовців.

Однак, відмова відповідача в задоволенні вимог позивача про перерахунок пенсії державного службовцязгідно довідок Територіального управління державної судової адміністрації України в Запорізькій області від 24 червня 2016 року за № 08-031/779 та за № 08-03/5 від 06 січня 2017 року є протиправною, прийнятою без врахування норм Конституції України, Закону України «Про судоустрій і статус суддів», у редакції Закону України від 12 лютого 2015 року № 192- VIII «Про забезпечення права на справедливий суд», якими визначені гарантії незалежності суддів, що мають суттєве значення при вирішенні цього питання, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Про це також йдеться і в рішеннях Конституційного Суду України.

Особливий статус судді, гарантії його незалежності визначено Конституцією і законами України.

Згідно з частиною 2 статті 1 Закону України «Про статус суддів» судді є посадовими особами судової влади, які відповідно до Конституції України наділені повноваженнями здійснювати правосуддя і виконувати свої обов'язки на професійній основі в Конституційному Суді України та судах загальної юрисдикції.

Статтею 1 Закону України «Про державну службу» державна служба в Україні визначена як професійна діяльність осіб, які займають посади в державних органах та їх апараті щодо практичного виконання завдань і функцій держави та одержують заробітну плату за рахунок державних коштів.

Згідно зі статтею 2 вказаного Закону посада - це визначена структурою і штатним розписом первинна структурна одиниця державного органу та його апарату, на яку покладено встановлене нормативними актами коло службових повноважень.

Аналіз зазначених норм дає підстави вважати, що суддя, на якого поширюється дія положень статей 1, 2 Закону України «Про державну службу», є державною службовою особою, яка здійснює функції представника державної судової влади на постійній основі, наділений повноваженнями здійснювати правосуддя та одержує суддівську винагороду за рахунок державних коштів.

Пенсійне забезпечення державних службовців регулюється статтею 37 Закону України «Про державну службу», яка, зокрема, визначає підстави для виходу на пенсію державних службовців та її розмір, а також передбачає, що пенсія державному службовцю виплачується незалежно від його заробітку (прибутку), одержуваного після виходу на пенсію.

Крім того, визначені Конституцією та законами України гарантії незалежності суддів є невід'ємним елементом їх статусу, поширюються на всіх суддів України та є необхідною умовою здійснення правосуддя неупередженим, безстороннім і справедливим судом. Такими гарантіями є надання суддям за рахунок держави матеріального забезпечення та надання їм у майбутньому статусу судді у відставці. Право судді у відставці на пенсійне або щомісячне довічне грошове утримання є гарантією належного здійснення правосуддя і незалежності працюючих суддів та дає підстави висувати до них високі вимоги, зберігати довіру до їх компетентності і неупередженості. Про це неодноразово наголошував у своїх рішеннях Конституційний Суд України.

Відповідно до частини четвертої статті 43 Закону України «Про статус суддів» судді, який пішов у відставку, за наявності відповідного віку і стажу роботи виплачується пенсія на умовах, передбачених статтею 37 Закону України «Про державну службу».

Судді у відставці, який має стаж роботи на посаді судді не менше 20 років, виплачується за його вибором пенсія або звільнене від сплати податку щомісячне довічне грошове утримання в розмірі 80 відсотків заробітної плати працюючого на відповідній посаді судді. За кожний повний рік роботи понад 20 років на посаді судді розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не більше ніж до 90 відсотків заробітку судді. Судді у відставці, який має стаж роботи на посаді судді менше 20 років і досяг 55-річного віку (для жінок - 50 років), розмір щомісячного грошового утримання обчислюється пропорційно кількості повних років роботи на посаді судді. При досягненні таким суддею пенсійного віку за ним зберігається право на одержання щомісячного довічного грошового утримання в зазначеному розмірі або, за його вибором, призначається пенсія на умовах, передбачених статтею 37 Закону України «Про державну службу».

Аналіз статті 43 Закону України «Про статус суддів» свідчить про те, що вона регулює відносини, пов'язані з відставкою судді, яка, у свою чергу, є підставою для виникнення спеціальної правоздатності у судді для набуття особливого соціального забезпечення.

Зазначена стаття, як і в цілому Закон України «Про статус суддів», посилює гарантії незалежності суддів порівняно з іншими категоріями державних службовців, право на пенсію яких передбачено статтею 37 Закону України «Про державну службу». Зокрема, вона передбачає можливість вибору суддею одного з двох варіантів соціального забезпечення у разі виходу у відставку - отримання пенсії на умовах, визначених статтею 37 Закону України «Про державну службу», або неоподаткованого щомісячного довічного грошового утримання.

Статус судді та його елементи, зокрема матеріальне забезпечення судді після припинення його повноважень, є не особистим привілеєм, а засобом забезпечення незалежності працюючих суддів і надається для гарантування верховенства права та в інтересах осіб, які звертаються до суду та очікують неупередженого правосуддя. Про це зазначив Конституційний Суд України в Рішенні від 3 червня 2013 року № 3-рп/2013.

Виходячи з особливого статусу суддів як носіїв державної влади з притаманним їм спеціальним соціальним захистом та конституційними гарантіями їхньої незалежності суд зазначає, що стаття 43 Закону України «Про статус суддів» не суперечить положенням статті 37 Закону України «Про державну службу» та не обмежує право суддів на отримання пенсії державних службовців, а встановлює для них додаткові гарантії. У зв'язку з цим судді мають право на отримання пенсії на визначених Законом України «Про державну службу» умовах в разі досягнення ними пенсійного віку.

У зв'язку з набранням чинності Закону України «Про судоустрій і статус суддів» змінено порядок оплати праці працюючим суддям, яким виплачується суддівська винагорода.

Статтею 129 вказаного Закону визначено вид, склад, розмір суддівської винагороди, яка складається з грошового утримання, яке включає в себе посадовий оклад та доплати за вислугу років, перебування на адміністративній посаді в суді, науковий ступінь, роботу, яка передбачає доступ до державної таємниці.

Статтею 58 Конституції України закріплено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Згідно з вимогами статті 64 Конституції України конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

За приписами статей 21, 22 Конституції України права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними; при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Частиною 1 статті 126 Конституції України визначено, що незалежність і недоторканість суддів гарантується Конституцією і законами України.

Законом України «Про судоустрій і статус суддів» встановлена гарантія матеріального забезпечення судді у відставці, яка не може бути знівельована в зв'язку з тим, що органи влади не встановили порядку, за яким зазначена гарантія повинна бути дотримана.

Так, відповідно до пункту 8 частини 4 статті 48 Закону «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 р. №2453-VI незалежність судді забезпечується належним матеріальним та соціальним забезпеченням судді. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу визначених Конституцією України гарантій незалежності судді (частина 6 статті 47 вказаного Закону).

Постановою Пленуму Верховного Суду України від 13.06.2007 року № 8 «Про незалежність судової влади», роз'яснено, що гарантії незалежності і недоторканості суддів як носіїв судової влади та самостійності судів як судових органів визначено Конституцією та законами України. Такими гарантіями, зокрема, є: здійснення правосуддя виключно судами; особливий порядок призначення, обрання, притягнення до відповідальності та звільнення суддів; особливий порядок фінансування та організаційного забезпечення судів; належне матеріальне та соціальне забезпечення суддів. Тобто, належне матеріальне забезпечення суддів, в тому числі суддів у відставці, є однією із гарантій незалежності і недоторканості суддів.

22.05.2008 року Конституційний Суд України в рішенні №10-рп/2008 зазначив, що однією з конституційних гарантій прав і свобод людини і громадянина є недопущення їх скасування чи звуження їх змісту та обсягу при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів. Тлумачення словосполучення «звуження змісту та обсягу прав і свобод людини і громадянина», що міститься в частині третій статті 22 Конституції України, Конституційний Суд України дав у рішенні від 22.09.2005 № 5-рп/2005, згідно з яким «…конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані; при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод. Скасування конституційних прав і свобод - це їх офіційна (юридична або фактична) ліквідація. Звуження змісту та обсягу прав і свобод - є їх обмеження. У традиційному розумінні, визначальними поняття змісту прав людини є умови і засоби, які становлять можливості людини, необхідні для задоволення потреб її існування та розвитку. Обсяг прав людини - це їх сутнісна властивість, виражена кількісними показниками можливостей людини, які відображені відповідними правами, що не є однорідними і загальними». Конституційний Суд України також підкреслив, що загальновизнаним є правило, згідно з яким сутність змісту основного права в жодному разі не може бути порушена.

Визнання Законом правових актів такими, що втратили чинність, зупинення їх дії, внесення до них змін і доповнень стосовно раніше закріплених в них прав і свобод людини і громадянина Конституційний Суд України вважає скасуванням або обмеженням цих прав і свобод.

Стосовно обмеження максимального розміру грошового довічного утримання судді у відставці визначеного ч. 5 ст. 138 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» Конституційний Суд зазначив, що в рішенні від 18.06.2007 року № 4-рп/2007 Конституційний Суд України вже вирішував питання про недопустимість встановлення в законі максимального розміру пенсії суддів або їх щомісячного довічного грошового утримання, наголошуючи, що це обмежить їх обсяг, а також зазначав, що, залишивши незмінним зміст права на пенсію та щомісячне довічне грошове утримання суддів, закон звузив обсяг цього права, встановивши граничну межу для таких виплат суддям (абзац шостий підпункту 3.2 пункту 3 мотивувальної частини).

У правовій позиції Конституційного суду України, висловленій ним у рішенні у справі про гарантії незалежності суддів від 18.06.2007 року № 4-рп/2007, а також у низці його попередніх рішень, зокрема, від 24.06.1999 року №6-рп/99 (справа про фінансування суддів), від 20.03.2002 року №5-рп/2002 року (справа щодо пільг, компенсацій і гарантій), від 01.12.2004 року №19-рп/2004 (справа про незалежність суддів як складову їхнього статусу), від 01.12.2004 року №20-рп/2004 (справа про зупинення дії або обмеження пільг, компенсацій і гарантій), від 11.10.2005 року №8-рп/2005 (справа про рівень пенсії і щомісячного довічного грошового утримання), Конституційний суд України наголошує, що ч. 3 ст. 22 Конституції України встановила, що при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів, не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Враховуючи, що однією з гарантій незалежності суддів є заборона при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів звужувати зміст та обсяг визначених Конституцією України таких гарантій. Конституційний Суд України вважає, що положення третього речення частини п'ятої статті 138 Закону № 2453, статті 2 Закону № 3668 стосовно встановлення максимального розміру пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) суддів суперечать частині першій статті 126 Основного Закону України.

Рішенням Конституційного Суду України № 3-рп/2013 від 03.06.2013 року (справа щодо змін умов виплати пенсій і щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці) визнано такими, що не відповідають Конституції (є неконституційними) частину третю, перше, друге, третє речення частини п'ятої статті 138 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 № 2453 в редакції Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи від 08.07.2011 року № 3668.

Відповідно до частини другої статті 70 Закону України «Про Конституційний Суд України» у разі необхідності Конституційний Суд України може визначити у своєму рішенні, висновку порядок і строки їх виконання, а також покласти на відповідні державні органи обов'язки щодо забезпечення виконання рішення, додержання висновку. У рішенні Конституційного Суду України № 3-рп/2013 від 03.06.2013 року вказано такий порядок виконання цього Рішення: частина третя статті 138 Закону № 2453 у редакції Закону № 3668, яка суперечить Конституції України, не підлягає застосуванню як така, що втратила чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення. Натомість підлягає застосуванню частина третя статті 138 Закону № 2453 в редакції до змін, внесених Законом № 3668, а саме: «Щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді»; дія статті 2 Закону № 3668 не поширюється на Закон № 2453; дія абзацу другого пункту 2 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 3668 не поширюється на правовідносини щодо виплати суддям пенсії (щомісячного довічного грошового утримання).

Відповідно до п.п. 3,4,5 Рішення Конституційного Суду України № 3-рп/2013 від - 3.06.2013 року положення Закону України «Про судоустрій і статус суддів», «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» від 08.07.2011 року № 3668-VI, визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Виходячи з висловленого у рішеннях Конституційного Суду України розуміння сутності соціальних гарантій громадян, зокрема суддів, зміст та обсяг досягнутих ними соціальних гарантій не може бути звужено шляхом внесення змін до законодавства або прийняттям нових законодавчих актів.

Рішення Конституційного Суду України має преюдиціальне значення при розгляді судами загальної юрисдикції позовів у зв'язку з правовідносинами, що виникли внаслідок дії положень законів України, визнаних неконституційними. Рішення Конституційного Суду України є обов'язковим до виконання на території України, остаточним і не може бути оскаржене.

Рішенням Конституційного Суду України від 08.06.2016 року №4-рп/2016 були визнані неконституційними, зокрема, положення частини 3 статті 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 року №2453-VI у редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року №213-VIII, які передбачали зменшення розміру щомісячного грошового утримання судді.

При цьому Конституційний Суд України визначив порядок виконання рішення, відповідно до якого частина 3 статті 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 року №2453-VI в редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року №213-VIII, яка суперечить Конституції України, не підлягає застосуванню як така, що втратила чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього рішення. Натомість застосуванню підлягає частина 3 статті 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 року №2453-VI до внесення змін Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року №213-VIII, тобто у редакції Закону України «Про забезпечення права на справедливий суд» від 12.02.2015 року №192-VIII, а саме, «щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80% грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не може бути більшим ніж 90 відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання. У разі зміни грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання».

Статтею 8 Конституції України встановлено, що в Україні визнається і діє верховенство права. Конституція має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй.

Принцип верховенства права як першочерговий закріплений у статтях 7, 8 КАС України.

Незалежність суддів закріплена в Конституції України, отже, статус судді, який зберігається і за суддею у відставці, є конституційним.

Вищенаведене відповідає положенням Європейської хартії про закон «Про статус суддів» від 10.07.1998 року, згідно яких рівень винагороди суддям за виконання ними своїх професійних обов'язків має бути таким, щоб захистити їх від тиску, що може спричинити вплив на їхні рішення або взагалі поведінку суддів і, таким чином, вплинути на їхню незалежність та неупередженість (пункт 6.1); статус забезпечує судді, який досяг передбаченого законом віку для виходу у відставку із посади судді і який здійснював повноваження судді протягом певного строку, право на отримання виплат, рівень яких має бути якомога ближчим до рівня його останньої заробітної плати на посаді судді (пункт 6.4).

Наведені положення підтверджуються й міжнародними стандартами у сфері судочинства.

Так, згідно пункту 54 Рекомендації CM/Rес (2010)12) від 17.11.2010 року Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам щодо суддів: незалежність, ефективність та обов'язки - «оплата праці суддів повинна відповідати їх професії та виконуваним обов'язкам, а також бути достатньою, щоб захистити їх від дії стимулів, через які можна впливати на їхні рішення. Мають існувати гарантії збереження належної оплати праці на випадок хвороби, відпустки по догляду за дитиною, а також гарантії виплат у зв'язку з виходом на пенсію, які мають відповідати попередньому рівню оплати їх праці».

Виходячи з наведеного, щомісячне довічне грошове утримання або пенсія судді у відставці є не тільки соціальною виплатою (пенсією), але й конституційною гарантією незалежності судді у відставці, є складовою його правового статусу як діючого судді з урахуванням правомірних законних очікувань на майбутнє щодо захищеного соціального статусу при звільненні його з посади (відставки), яке у своєму розмірі має бути максимально наближеним до рівня грошового утримання судді, який перебуває на відповідній посаді.

Крім того, у постанові від 01.07.2014 року в справі №21-244а14 Верховний Суд України висловив правову позицію, відповідно до якої правовідносини щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсія призначається за спеціальними законами, виникають не в момент звернення за призначенням пенсії, а в момент виникнення права на її призначення.

Таким чином, застосуванню підлягають норми, що діяли на момент призначення пенсії позивачеві.

Оскільки ОСОБА_1 набула правового статусу судді у відставці з 16 квітня 2007 року, коли вказані правовідносини були врегульовані Законами України «Про статус суддів» від 15.12.1992 року та «Про державну службу» в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, необхідно зобов'язати Токмацьке об'єднане управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_1 як державному службовцю та визначити її у розмірі 90 % від розміру заробітної плати судді, що працює на відповідній посаді, без обмеження максимальним розміром, починаючи з 07 серпня 2016 року згідно довідки Територіального управління державної судової адміністрації в Запорізькій області від 24.06.2016 року за № 08-031/779 та з 01 грудня 2016 року згідно довідки Територіального управління державної судової адміністрації в Запорізькій області від 06.01.2017 року за № 08-03/5, з урахуванням вже проведених за цей період виплат.

Щодо вимог про звернення рішення суду у частині виплати пенсії в межах суми платежу за один місяць до негайного виконання слід зазначити, що оскільки судом не вирішувались вимоги про стягнення пенсії, а лише про зобов'язання відповідача здійснити перерахунок пенсії, положення статті 256 КАС України в частині негайного виконання постанови в межах суми стягнення за один місяць, не можуть бути застосовані, вимога позивача про звернення постанови до негайного виконання не ґрунтується на законі, а тому не підлягає задоволенню.

Відповідно до п.1 п. 3 ст. 94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншої стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа).

При подачі адміністративного позову до суду ОСОБА_1 сплатила судові витрати при розгляді справи: а саме: судовий збір у сумі 640 гривні 00 копійок, а тому зазначені витрати згідно вимог ч. 1 ст. 94 КАС України підлягають стягненню з Державного бюджету України на користь позивача по справі.

Керуючись статтями 2, 9, 18, 94, 99, 104-106, 158-163, 254 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Позов ОСОБА_1 до Токмацького об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, про визнання дій щодо відмови у належному перерахунку пенсії протиправними, зобов'язання здійснити перерахунок пенсії державного службовця та вчинити дії, - задовольнити частково.

Визнати дії Токмацького об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області щодо відмови у належному здійсненні перерахунку пенсії державного службовця протиправними.

Зобов'язати Токмацьке об'єднане управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_1 як державному службовцю в розмірі 90 % від розміру заробітної плати судді, що працює на відповідній посаді, без обмеження максимальним розміром, починаючи з 07 серпня 2016 року згідно довідки Територіального управління державної судової адміністрації в Запорізькій області від 24.06.2016 року за № 08-031/779 та з 01 грудня 2016 року згідно довідки Територіального управління державної судової адміністрації в Запорізькій області від 06.01.2017 року за № 08-03/5, з урахуванням вже проведених за цей період виплат.

В іншій частині адміністративного позову - відмовити.

Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 суму сплаченого судового збору в розмірі 640,00 гривень (шістсот сорок).

Апеляційна скарга на постанову суду може бути подана протягом десяти днів з дня отримання копії постанови до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Токмацький районний суд Запорізької області. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, у разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Суддя: