Справа № 824/1075/16-а
Суддя: Дембіцький Павло Дмитрович
Дата ухвалення: 2017-03-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 березня 2017 р. м. Чернівці Справа № 824/1075/16-а

Чернівецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Дембіцького П.Д., розглянувши в порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Чернівецької митниці ДФС про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу , -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (позивач) звернулася до Чернівецького адміністративного суду з адміністративним позовом до Чернівецької митниці ДФС (відповідач), в якому просила стягнути з Чернівецької митниці ДФС середню заробітну плату за час вимушеного прогулу за період з 26 липня 2016 року по 16 жовтня 2016 року.

В обґрунтування позову повідомила, що постановою Чернівецького окружного адміністративного суду від 25.07.2016 року у справі №824/442/16-а, яка залишена без змін ухвалою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 13 жовтня 2016 року, було прийнято рішення про визнання протиправним та скасовано наказ Чернівецької митниці ДФС № 301-о від 01.06.2016 р. "Про звільнення ОСОБА_1", поновлено ОСОБА_1 на посаді заступника начальника відділу організації документування і роботи з документами Управління матеріального забезпечення та розвитку інфраструктури Чернівецької митниці ДФС з 01 червня 2016 року, стягнуто з Чернівецької митниці ДФС на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 01 червня 2016 року по 25 липня 2016 року у сумі 6182,64 грн. При цьому, як вказує позивач, вона фактично приступила до роботи 17 жовтня 2016 року.

У зв'язку з тим, що середній заробіток за період з 26 липня 2016 року по 16 жовтня 2016 року залишився не виплаченим, позивач звернулася до суду з даним позовом.

Відповідач позов не визнав, надав письмові заперечення проти позову, в яких зазначив, що судами не враховано, що останнім днем роботи позивача перед звільненням з займаної посади є 01 червня 2016 року, за який їй виплачено заробітну плату.

Крім того, Чернівецькою митницею ДФС 24 жовтня 2016 року отримано від Кельменецького районного центру зайнятості претензію про відшкодування коштів на суму 9594,82 грн. у зв'язку із поновленням ОСОБА_1 на роботі та перебуванням останньої на обліку як безробітної з 02 липня 2016 року по 27 вересня 2016 року. Указана сума перерахована Чернівецькою митницею ДФС.

Також відповідач зазначив, що наказом Чернівецької митниці ДФС від 17 жовтня 2016 року №484-о «По особовому складу» наказ Чернівецької митниці ДФС від 01 червня 2016 року №301-о «Про звільнення ОСОБА_1» скасовано і поновлено позивача на посаді заступника начальника відділу організації документування і роботи з документами Управління матеріального забезпечення та розвитку інфраструктури Чернівецької митниці ДФС з 02 червня 2016 року.

При цьому, як пояснив відповідач, ОСОБА_1 не зверталася до Чернівецького окружного адміністративного суду із заявою про видачу виконавчого листа щодо негайного виконання судового рішення в частині поновлення її на посаді, або до Чернівецької митниці ДФС із заявою про виконання судового рішення.

Тому, відповідач вважає, що затримка виникла з вини позивача, а позовна заява про стягнення з відповідача середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 26 липня 2016 року по 16 жовтня 2016 року є безпідставною.

У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила позов задовольнити.

Представник відповідача у судовому засіданні заперечував проти позову, надав пояснення, просив відмовити у задоволенні позову у зв'язку з його безпідставністю. Сторони надали суду клопотання про розгляд справи у порядку письмового провадження.

Частиною 1 статті 122 КАС України передбачено, що особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності.

Згідно вимог частини 4 статті 128 КАС України вбачається, що у разі неприбуття відповідача - суб'єкта владних повноважень, належним чином повідомленого про дату, час і місце судового розгляду, без поважних причин або без повідомлення ним про причини неприбуття розгляд справи не відкладається і справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів.

У частині 6 статті 128 КАС України зазначено, що якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Враховуючи приписи ст. ст. 122, 128 КАС України, суд вважає, що подання особами, які беруть участь у справі клопотання про розгляду справи без їхньої участі не є перешкодою для розгляду і вирішення справи за наявними у справі матеріалами в порядку письмового провадження.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, встановивши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, дослідивши та оцінивши надані докази в сукупності, проаналізувавши законодавство, яке регулює спірні правовідносини, судом встановлено наступне.

ОСОБА_1 з 01.04.1999 року проходила службу в митних органах України, де працювала на різних посадах.

З 25.02.2016 року позивач займала посаду заступника начальника відділу організації документування і роботи з документами управління матеріального забезпечення та розвитку інфраструктури Чернівецької митниці ДФС.

01.06.2016 року згідно наказу Чернівецької митниці ДФС №301-о «Про звільнення ОСОБА_1» останню звільнено з посади заступника начальника відділу організації документування і роботи з документами управління матеріального забезпечення та розвитку інфраструктури Чернівецької митниці ДФС 01.06.2016 року у зв'язку із скороченням штату працівників Чернівецької митниці ДФС, відповідно до п.1 ст. 40 КЗпП України.

Вважаючи наказ про звільнення протиправним, позивач звернулася до суду з позовом про поновлення її на роботі у Чернівецькій митниці ДФС; стягнення з Чернівецької митниці ДФС на її користь заробітної плати за час вимушеного прогулу; виплату допомогу на соціально-побутові потреби; відшкодування Чернівецькою митницею ДФС моральної шкоди у розмірі 8000 грн.

Постановою Чернівецького окружного адміністративного суду від 25.07.2016 року у справі №824/442/16-а за вище вказаним позовом за участю позивача та представника відповідача вирішено: адміністративний позов задовольнити частково; визнати протиправним та скасувати наказ Чернівецької митниці ДФС № 301-о від 01.06.2016 р. "Про звільнення ОСОБА_1"; поновити ОСОБА_1 на посаді заступника начальника відділу організації документування і роботи з документами Управління матеріального забезпечення та розвитку інфраструктури Чернівецької митниці ДФС з 01.06.2016 р.; стягнути з Чернівецької митниці ДФС на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 01 червня 2016 р. по 25 липня 2016 року у сумі 6182,64 грн.; постанова в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді заступника начальника відділу організації документування і роботи з документами Управління матеріального забезпечення та розвитку інфраструктури Чернівецької митниці ДФС та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, в межах стягнення суми за один місяць, підлягає до негайного виконання; в решті позовних вимог відмовити.

Не погоджуючись із вказаним рішенням відповідач оскаржив його в апеляційному порядку.

13.10.2016 року ухвалою Вінницького апеляційного адміністративного суду апеляційну скаргу Чернівецької митниці ДФС України, яка розглядалась за участю позивача та представника відповідача залишено без задоволення, а постанову Чернівецького окружного адміністративного суду від 25.07.2016 року без змін.

На виконання постанови Чернівецького окружного адміністративного суду від 25.07.2016 року у справі №824/442/16-а Чернівецькою митницею ДФС 17.10.2016 року видано наказ №484-о «По особовому складу», яким скасовано наказ Чернівецької митниці ДФС від 01.06.2016 року №301-о «Про звільнення ОСОБА_1», поновлено ОСОБА_1 на посаді заступника начальника відділу організації документування і роботи з документами управління матеріального забезпечення та розвитку інфраструктури Чернівецької митниці ДФС з 02.06.2016 року. Також, наказано вважати ОСОБА_1 такою, що приступила до виконання обов'язків заступника начальника відділу організації документування і роботи з документами управління матеріального забезпечення та розвитку інфраструктури Чернівецької митниці ДФС з 17.10.2016 року з посадовим окладом згідно з штатним розписом митниці.

Отже, суд приходить до висновку про те, що у відповідача був обов'язок щодо негайного виконання рішення суду від 25.07.2016 року в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді заступника начальника відділу організації документування і роботи з документами управління матеріального забезпечення та розвитку інфраструктури Чернівецької митниці ДФС.

Водночас, з матеріалів справи видно, що позивача було поновлено на роботі лише наказом від 17.10.2016 року №484-о, і до роботи вона приступила 17.10.2016 року згідно наказу. Зазначене свідчить про затримку відповідачем виконання постанови Чернівецького окружного адміністративного суду від 25.07.2016 року у справі №824/442/16-а.

Оскільки, постановою Чернівецького окружного адміністративного суду питання щодо стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу вирішено за період з 01.06.2016 року до 25.07.2016 року, а Чернівецькою митницею ДФС заробітна плата за вказаний період не виплачена, позивач звернулася до суду з позовом, в якому просить стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу за період із 26.07.2016 року по 16.10.2016 року (до дня її фактичного поновлення на посаді).

До вказаних правовідносин суд застосовує такі положення закону та робить висновки по суті спору.

Відповідно до частини п'ятої статті 124 Конституції України судові рішення є обов'язковими до виконання на всій території України.

Принцип обов'язковості судових рішень закріплений і в статті 14 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідно до змісту якої постанови та ухвали суду в адміністративних справах, що набрали законної сили, є обов'язковими до виконання на всій території України. Невиконання судових рішень тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Згідно частини першої статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України постанова або ухвала суду, яка набрала законної сили, є обов'язковою для осіб, які беруть участь у справі, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України.

Відповідно до частини першої статті 256 Кодексу адміністративного судочинства України негайно виконуються постанови суду про поновлення на посаді у відносинах публічної служби та присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби у межах суми стягнення за один місяць.

Відповідно до положень частини другої статті 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Згідно з частиною п'ятою статті 235 КЗпП України рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню.

За змістом статті 236 КЗпП України в разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.

Відповідно до частини другої статті 257 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, є підставою для його виконання.

Частиною 1 статті 27 Закону України «Про оплату праці» визначено, що порядок обчислення середньої заробітної плати працівника у випадках передбачених законодавством, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 5 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 р. № 100 визначено, що основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є розрахована згідно з абзацом першим пункту 8 цього Порядку середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника.

Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді (абзац другий пункту 8 Порядку).

Отже, середній заробіток працівника визначається відповідно до статті 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 р. № 100.

З урахуванням цих норм, зокрема абзацу третього пункту 2 Порядку, середньомісячна заробітна плата за час вимушеного прогулу працівника обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана виплата, тобто дню звільнення працівника з роботи.

Відповідно до пункту 5 розділу ІV Порядку основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка згідно з пунктом 8 цього Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів за цей період.

Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді (абзац другий пункту 8 Порядку).

Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства (абзац третій пункту 8 Порядку).

Крім того, положеннями розділу ІІІ Порядку передбачені види виплат, які підлягають урахуванню і які не підлягають урахуванню (зокрема, одноразові виплати, соціальні виплати, окремі види премій тощо) при обчисленні середньої заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплати за час вимушеного прогулу.

В силу пункту 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 р. №13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» з подальшими змінами встановлено, що задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов'язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов'язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення.

На виконання вимог ухвали Чернівецького окружного адміністративного суду щодо надання письмових доказів, Чернівецька митниця ДФС надала довідку від 19.12.2016 року №9639/24-70-05-16/01 щодо середньоденної заробітної плати ОСОБА_1, яка обчислюється з виплат, отриманих нею за попередні два місяці роботи до звільнення. Середньоденна заробітна плата на день звільнення становить 171,74 грн.

Як встановлено судом, кількість робочих днів за час затримки виконання рішення суду за період із 26.07.2016 року по 16.10.2016 року становить 57 робочих дні, в т.ч.: липень 2016 року - 4 дні, серпень 2016 року - 22 дні, вересень 2016 року - 22 дні, жовтень 2016 року - 9 днів.

З урахуванням розрахунку середньоденної заробітної плати, а також кількості робочих днів за час затримки виконання рішення суду, середній заробіток за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі ОСОБА_1 за період з 26.07.2016 року по 16.10.2016 року становить 9 789,18 грн. (57 х 171,74 грн.).

Згідно роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, викладених у п. 32 постанови від 06.11.1992 р. № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» вбачається, що при присудженні оплати за час вимушеного прогулу зараховується заробіток за місцем нової роботи (одержана допомога по тимчасовій непрацездатності, вихідна допомога, середній заробіток на період працевлаштування, допомога по безробіттю), яку працівник мав в цей час.

Як встановлено судом, підтверджується матеріалами справи, не заперечувалося сторонами, що ОСОБА_1 з 02.07.2016 року була зареєстрована в Кельменецькому районному центрі зайнятості, як безробітна та з указаної дати їй проводилось нарахування та виплата допомоги по безробіттю, як застрахованій особі відповідно до ч. 1,3,4 ст. 22, ч. 1 ст. 23 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» та п. 2 Порядку надання допомоги по безробіттю, у тому числі одноразової її виплати для організації безробітними підприємницької діяльності, затвердженого Наказом Міністерства соціальної політики України від 15.06.2015 року № 613 за період із 02.07.2016 року по 25.07.2016 року, а також із 26.07.2016 року по 27.09.2016 року, що підтверджується матеріалами наданими Кельменецьким РЦЗ. (т. 2 а.с. 14-17).

Оскільки ОСОБА_1 згідно рішенню суду від 25.07.2016 року не була поновлена на роботі, водночас перебувала на обліку в Кельменецькому РЦЗ як безробітна, тому виникла переплата допомоги по безробіттю (з вини роботодавця).

Згідно абз. 2 ч. 4 ст. 35 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» від 02.03.2000 № 1533-III із роботодавця утримуються сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг безробітному у разі поновлення його на роботі за рішенням суду. Аналогічна правова норма закріплена в абз. 10 пп.1 п. 37 Порядку реєстрації, перереєстрації безробітних та ведення обліку осіб, які шукають роботу», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.03.2013 №198.

Судом встановлено, що Кельменецький РЦЗ звернувся до Чернівецької митниці ДФС з претензією 21.10.2016 року вих. №01-11/657 про відшкодування коштів, а саме допомоги по безробіттю, виплаченої ОСОБА_1 за весь період у сумі 9594,82 грн. Чернівецькою митницею ДФС на виконання вищевказаної претензії вищевказана сума перерахована двома платіжними дорученнями, зокрема: платіжними дорученнями №1622 від 07.11.2016 року та №137 від 23.11.2016 року.

З матеріалів справи видно та не заперечувалося сторонами в ході судового розгляду справи, що ОСОБА_1 отримала, а Чернівецька митниця ДФС платіжним дорученням № 137 від 23 листопада 2016 року повернула Кельменецькому РЦЗ допомоги по безробіттю виплачену ОСОБА_1 в сумі 6323,86 грн. (т. 1 а.с. 44, т. 2 а.с. 14 - 19).

З урахуванням наведеного, суд приходить до висновку про необхідність стягнення з Чернівецької митниці ДФС України на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі за період із 26.07.2016 року по 16.10.2016 року в сумі 3465,32 грн. з урахуванням отриманих коштів, а саме допомоги по безробіттю в сумі 6323,86 грн.

Стаття 19 Конституції України визначає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Оцінюючи правомірність дій та рішень відповідача, суд керується критеріями, закріпленими у частині 3 статті 2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури, яких повинні дотримуватися суб'єкти владних повноважень при реалізації дискреційних повноважень.

Відповідно до положень, закріплених статті 11 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Як зазначено ч. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. Згідно з ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Під час судового розгляду справи відповідач, як суб'єкт владних повноважень, не довів суду правомірність своїх дій пов'язаних із виконанням судового рішення щодо поновлення на роботі ОСОБА_1, що в подальшому вплинуло на нарахування та виплату заробітної плати. Крім того, відповідач не надав доказів щодо нарахування та виплати заробітної плати ОСОБА_1 за період із 27 липня 2016 року по 16 жовтня 2016 року тобто за період несвоєчасного виконання рішення суду про поновлення на роботі.

Статтею 86 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Всупереч наведеному припису норми процесуального права, відповідач при розгляді судом спору не надав належних доказів про нарахування та виплату заробітної плати ОСОБА_1 за період із 27 липня 2016 року по 16 жовтня 2016 року по день поновлення на роботі.

Враховуючи вищевикладене, встановивши факт порушення прав та охоронюваних законом інтересів позивача, зокрема, затримки виконання рішення суду щодо поновлення на публічній службі, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог позивача, щодо стягнення з Чернівецької митниці Державної фіскальної служби України на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі за період з 26.07.2016 року по 16.10.2016 року в сумі 3465,32 грн.

Відповідно до частини 1 статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа. У зв'язку з відсутністю таких витрат суд не вирішує питання про судові витрати.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 19, 43 та 129 Конституції України, ст. ст. 2, 6, 11, 69 - 71, 86, 94, 158, 160 - 163 та 167 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

1. Адміністративний позов задовольнити.

2. Стягнути з Чернівецької митниці ДФС на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі за період з 26.07.2016 року по 16.10.2016 року в сумі 3465,32 грн. (три тисячі чотириста шістдесят п'ять грн. 32 коп.).

У відповідності до ст.ст. 185-186 КАС України апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення до Вінницького апеляційного адміністративного суду через Чернівецький окружний адміністративний суд. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, проголошення вступної та резолютивної частини рішення, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дні отримання копії постанови.

Згідно статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України постанова, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмовити у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя П.Д. Дембіцький