Справа № 592/1265/17
Суддя: Калиновський В.А.
Дата ухвалення: 2017-03-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 березня 2017 р.Справа № 592/1265/17
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Калиновського В.А.

Суддів: Бондара В.О. , Калитки О. М.

за участю секретаря судового засідання Струкової Н.В.

оператор ОСОБА_1

представник відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Сумського обєднаного управління Пенсійного фонду України Сумської області на постанову Ковпаківського районного суду м. Суми від 10.02.2017р. по справі № 592/1265/17

за позовом ОСОБА_3

до Сумського обєднаного управління Пенсійного фонду України Сумської області

про визнання дій протиправними та зобовязання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, ОСОБА_3, звернувся до суду з позовом, в якому просив суд: визнати неправомірними дії Сумського обєднаного управління Пенсійного фонду України Сумської області щодо не нарахування йому при призначенні розміру довічного грошового утримання судді у відставці до стажу роботи на посаді судді періоду проходження строкової військової служби, половину строку навчання за денною формою у вищому юридичному навчальному закладі та періоду роботи на посадах слідчого в органах прокуратури Луганської області; зобовязати Сумське обєднане управління Пенсійного фонду України Сумської області провести розрахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з моменту призначення з 09.12.2016 року із зарахуванням до стажу роботи на посаді судді - 10 років 07 місяців 06 днів стажу, який складається з проходження строкової військової служби в Збройних Силах СРСР з 20.05.1988 року по 27.05.1990 року, половини строку навчання в Національній юридичній академії України з 01.09.1990 року по 31.05.1995 року, періоду роботи на посадах стажиста, старшого слідчого прокуратури м. Красний Луч Луганської області з 21.11.1995 року по 26.02.1997 року, старшого слідчого слідчої частини відділу нагляду за дотриманням законів спецпідрозділами по боротьбі з організованою злочинністю прокуратури Луганської області з 27.02.1997 року по 15.12.1997 року, слідчого з особливо важливих справ слідчого відділу прокуратури Луганської області з 16.12.1997 року по 23.09.1998 року, старшого слідчого відділу прокуратури Луганської області з 24.09.1998 року по 24.01.1999 року, слідчого з особливо важливих справ слідчого відділу прокуратури Луганської області з 25.01.1999 року по 17.05.2001 року та з 27.02.2002 року по 11.11.2002 року, що дає право на отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 88% від суми суддівської винагороди, що працює на відповідній посаді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання; зобовязати Сумське обєднане управління Пенсійного фонду України Сумської області призначити йому - судді у відставці, починаючи з 09.12.2016 року, щомісячне довічного грошового утримання у розмірі 88% від суми його суддівської винагороди на посаді судді апеляційного суду 26 400 грн., вказаної у довідці Апеляційного суду Сумської області від 14.12.2016 року № 116 без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання та здійснити перерахунок довічного грошового утримання з моменту призначення щомісячного грошового утримання з розміру 80% до 88%.

Постановою Ковпаківського районного суду м. Суми від 10.02.2017 року задоволено позов.

Визнано протиправними дії Сумського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Сумської області щодо не зарахування ОСОБА_3 при визначенні розміру довічного грошового утримання судді у відставці до стажу роботи на посаді судді періоду проходження строкової військової служби, половини строку навчання за денною формою у вищому юридичному навчальному закладі та періоду роботи на посадах слідчого в органах прокуратури Луганської області.

Зобов'язано Сумське об'єднане управління Пенсійного фонду України Сумської області провести розрахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_3 з моменту призначення з 09 грудня 2016 року із зарахуванням до стажу роботи на посаді судді - 10 років 07 місяців 06 днів стажу, який складається з проходження строкової військової служби в Збройних Силах СРСР з 20 травня 1988 року по 27 травня 1990 року, половини строку навчання в Національній юридичній академії України з 01 вересня 1990 року по 31 травня 1995 року, періоду роботи на посадах стажиста, старшого слідчого прокуратури міста Красний Луч Луганської області з 21 листопада 1995 року по 26 лютого 1997 року, старшого слідчого слідчої частини відділу нагляду за дотриманням законів спецпідрозділами по боротьбі з організованою злочинністю прокуратури Луганської області з 27 лютого 1997 року по 15 грудня 1997 року, слідчого з особливо важливих справ слідчого відділу прокуратури Луганської області з 16 грудня 1997 року по 23 вересня 1998 року, старшого слідчого відділу прокуратури Луганської області з 24 вересня 1998 року по 24 січня 1999 року, слідчого з особливо важливих справ слідчого відділу прокуратури Луганської області з 25 січня 1999 року по 17 травня 2001 року та з 27 лютого 2002 року по 11 листопада 2002 року, що дає право на отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 88 % від суми суддівської винагороди судді, що працює на відповідній посаді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання.

Зобов'язано Сумське об'єднане управління Пенсійного фонду України Сумської області призначити ОСОБА_3 - судді у відставці, починаючи з 09 грудня 2016 року, щомісячне довічне грошове утримання у розмірі 88 % від суми його суддівської винагороди на посаді судді апеляційного суду 26400 грн., вказаної у довідці Апеляційного суду Сумської області від 14 грудня 2016 року № 116 без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання та здійснити перерахунок довічного грошового утримання з моменту призначення щомісячного грошового утримання з розміру 80 відсотків до 88 відсотків.

Стягнуто з Державного бюджету України на користь ОСОБА_3 понесені ним судові витрати у вигляді сплати судового збору в розмірі 640 грн. 00 коп. шляхом їх безспірного списання із рахунка суб'єкта владних повноважень - Сумського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Сумської області.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій він просить скасувати оскаржувану постанову та прийняти нову, якою в задоволенні позовних вимог відмовити.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги відповідач посилається на порушення судом першої інстанції, при прийнятті постанови, норм матеріального права, а саме: ч. 1 ст. 120, ст. 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», з обставин і обґрунтувань, викладених в апеляційній скарзі.

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції представник відповідача, наполягаючи на порушенні судом першої інстанції, при прийнятті постанови, норм матеріального права, просив скасувати оскаржувану постанову та прийняти нову, якою в задоволенні позову відмовити, з обставин і обґрунтувань, викладених в апеляційній скарзі.

В судове засідання позивач не прибув, про дату, час та місце апеляційного розгляду повідомлений належним чином.

Відповідно до ч. 4 ст. 196 КАС України, справа розглядається за відсутності позивача.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача, перевіривши рішення суду та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що позивач звільнений з посади судді Апеляційного суду Сумської області згідно рішення Вищої ради юстиції від 08.12.2016 року № 3124/0/15-16 та наказу голови Апеляційного суду Сумської області від 14.12.2016 року №146-ОС у відставку, перебуває на обліку в Сумському об'єднаному управлінні Пенсійного фонду України Сумської області (а.с. 33-34).

09.12.2016 року позивачу призначена виплата щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 80% грошового утримання судді, виходячи із стажу роботи роки 14 місяців 25 днів.

При розрахунку розміру довічного грошового утримання відповідачем не враховано до відповідного стажу роботи суддею час проходження ним військової служби з 20.05.1988 року по 27.05.1990 року, половина строку навчання в Національній юридичній академії України з 01.09.1990 року по 31.05.1995 року та роботу на прокурорських посадах в прокуратурі Луганської області з 21.11.1995 року по 17.05.2001 року та з 27.02.2002 по 11.11.2002 року.

Факт проходження позивачем військової служби, навчання за денною формою у вищому юридичному навчальному закладі та роботи на прокурорських посадах в прокуратурі Луганської області відповідачем не оскаржується та підтверджується наявними в матеріалах справи копіями трудової книжки, військового квитка та диплома.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем під час призначення позивачу щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці помилково не було враховано до стажу роботи на посаді судді позивача, що дає право на відставку та обчислення розміру довічного грошового утримання судді у відставці, проходження ним військової служби з 20.05.1988 року по 27.05.1990 року, половина строку навчання в Національній юридичній академії України з 01.09.1990 року по 31.05.1995 року та роботу на прокурорських посадах в прокуратурі Луганської області з 21.11.1995 року по 17.05.2001 року та з 27.02.2002 по 11.11.2002 року. А тому, оскільки загальний стаж складає 24 років 8 місяців 1 день, то позивач має право на отримання щомісячного довічного грошового утримання в розмірі 88 відсотків грошового утримання працюючого судді.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, враховуючи наступне.

Статтею 126 Конституції України закріплено положення, згідно з яким незалежність і недоторканність судді гарантуються Конституцією і законами України.

Відповідно до п. 25 Прикінцевих і перехідних положень Закону України від 02.06.2016 № 1402-VII "Про судоустрій і статус суддів" (далі - Закон України № 1402-VII), який набрав чинності 30.09.2016 року, право на отримання щомісячного довічного грошового утримання у розмірі, визначеному цим Законом, має суддя, який за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердив відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді), або призначений на посаду судді за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом, та працював на посаді судді щонайменше три роки з дня прийняття щодо нього відповідного рішення за результатами такого оцінювання або конкурсу. В інших випадках, коли суддя іде у відставку після набрання чинності цим Законом, розмір щомісячного довічного грошового утримання становить 80 відсотків суддівської винагороди, обчисленої відповідно до положень Закону України "Про судоустрій і статус суддів" (Відомості Верховної Ради України, 2010 р., №№41-45, ст. 529; 2015 р., №№ 18-20, ст. 132 із наступними змінами). За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді, але не може бути більшим ніж 90 відсотків суддівської винагороди судді, обчисленої відповідно до зазначеного Закону.

На час виходу позивача у відставку був чинним Закон України від 07.07.2010 № 2453-VI "Про судоустрій і статус суддів" (далі - Закон України № 2453-VI), згідно ст. 120 якого було передбачено, що суддя, який має стаж роботи на посаді судді не менше двадцяти років, що визначається відповідно до статті 135 цього Закону, має право подати заяву про відставку.

Відповідно до ч.2 ст. 141 Закону України № 2453-VI, суддя у відставці, який не досяг віку, встановленого частиною першою цієї статті, отримує щомісячне довічне грошове утримання. При досягненні таким суддею віку, встановленого частиною першою цієї статті, за ним зберігається право на одержання щомісячного довічного грошового утримання або, за його вибором, призначається пенсія.

Згідно положень ч.1 ст. 135 Закону України № 2453-VI, до стажу роботи на посаді судді зараховується робота на посаді: 1) судді судів України, арбітра (судді) арбітражних судів України, державного арбітра колишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражів України; 2) члена Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України; 3) судді у судах та арбітрів у державному і відомчому арбітражах колишнього СРСР та республік, що входили до його складу.

Частиною третьою статті 141 Закону України № 2453-VI (з урахуванням Рішення ОСОБА_4 Суду України від 08.06.2016 №1-8/2016) визначено, що щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не може бути більшим ніж 90 відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання. У разі зміни грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання.

Як вбачається з матеріалів справи, 13.11.2002 року по 01.04.2004 року позивач працював на посаді судді Краснодонського районного суду Луганської області, з 01.04.2004 року по 11.01.2011 року працював суддею Краснодонського міськрайонного суду Луганської області, з 12.01.2011 року по 15.05.2015 року суддею апеляційного суду Луганської області, з 18.05.2015 року по 08.12.2016 року суддею апеляційного суду Сумської області.

На той час діяв Закон України від 15.12.1992 р. № 2862-XII "Про статус суддів" (далі - Закон України № 2862-XII), положення ст. 43 якого передбачали, що кожен суддя за умови, що він працював на посаді судді не менше 20 років, має право на відставку, тобто на звільнення його від виконання обов'язків за власним бажанням або у зв'язку з закінченням строку повноважень. Судді у відставці, який має стаж роботи на посаді судді не менше 20 років, виплачується за його вибором пенсія або звільнене від сплати податку щомісячне довічне грошове утримання в розмірі 80 відсотків заробітної плати працюючого на відповідній посаді судді. За кожний повний рік роботи понад 20 років на посаді судді розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не більше ніж до 90 відсотків заробітку судді. До стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, крім роботи на посадах суддів судів України, державних арбітрів, арбітрів відомчих арбітражів України, зараховується також час роботи на посадах суддів і арбітрів у судах та державному і відомчому арбітражі колишнього СРСР та республік, що раніше входили до складу СРСР, час роботи на посадах, безпосередньо пов'язаних з керівництвом та контролем за діяльністю судів у Верховному Суді України, в обласних судах, Київському і Севастопольському міських судах, Міністерстві юстиції України та підвідомчих йому органах на місцях, за діяльністю арбітражів у Державному арбітражі України, Вищому арбітражному суді України, а також на посадах прокурорів і слідчих за умови наявності у всіх зазначених осіб стажу роботи на посаді судді не менше 10 років.

Згідно з абзацом 2 пункту 3-1 Постанови Кабінету Міністрів України від 03.09.2005 №865 "Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів", доповненим згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 11.06.2008 № 545, до стажу роботи, що дає право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів та календарний період проходження строкової військової служби.

Зазначена позиція висловлена у роз'ясненні ОСОБА_4 Суду України у Рішенні №8-рп/2005.

Також, у відповідності до Указів Президента України № 584/95 від 10.07.1995 року "Про додаткові заходи щодо соціального захисту суддів" та № 1061/2002 від 25.11.2002 року "Про внесення змін до Указу Президента України від 10.07.1995 року № 584", до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менше 10 років, зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку і навчання у вищих юридичних навчальних закладах період проходження строкової військової служби.

Пункт 11 Перехідних положень Закону України №2453-VI (редакція до 25.03.2015 року) передбачає, що судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день набрання чинності цим Законом.

Тобто, законодавством, яке діяло на момент набрання чинності Закону України № 2453-VI було передбачено право зарахування до стажу, що дає право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання судді, за умови роботи на посаді судді не менше як 10 років, половини строку навчання на юридичному факультеті вищого навчального закладу, періоду проходження строкової служби та роботи на прокурорських посадах.

Станом на час дії указаних нормативно-правових актів позивач вже мав стаж роботи на посаді судді більше 10 років.

Статтею 58 Конституції України закріплено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Згідно з вимогами статті 64 Конституції України конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

За приписами статей 21, 22 Конституції України права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними; при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Відповідно до пункту 8 частини 4 статті 48 Закону України № 2453-VI, незалежність судді забезпечується належним матеріальним та соціальним забезпеченням судді. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу визначених Конституцією України гарантій незалежності судді (ч. 6 ст. 47 Закону).

ОСОБА_4 Суд України в рішенні від 22.05.2008 року №10-рп/2008 зазначив, що однією з конституційних гарантій прав і свобод людини і громадянина є недопущення їх скасування чи звуження їх змісту та обсягу при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів. Тлумачення словосполучення "звуження змісту та обсягу прав і свобод людини і громадянина", що міститься в частині третій статті 22 Конституції України, ОСОБА_4 Суд України дав у рішенні від 22.09.2005 № 5-рп/2005, згідно з яким "…конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані; при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод. Скасування конституційних прав і свобод - це їх офіційна (юридична або фактична) ліквідація. Звуження змісту та обсягу прав і свобод - є їх обмеження. У традиційному розумінні, визначальними поняття змісту прав людини є умови і засоби, які становлять можливості людини, необхідні для задоволення потреб її існування та розвитку. Обсяг прав людини це їх сутнісна властивість, виражена кількісними показниками можливостей людини, які відображені відповідними правами, що не є однорідними і загальними". ОСОБА_4 Суд України також підкреслив, що загальновизнаним є правило, згідно з яким сутність змісту основного права в жодному разі не може бути порушена.

Визнання Законом правових актів такими, що втратили чинність, зупинення їх дії, внесення до них змін і доповнень стосовно раніше закріплених в них прав і свобод людини і громадянина ОСОБА_4 Суд України вважає скасуванням або обмеженням цих прав і свобод.

Виходячи з висловленого у рішеннях ОСОБА_4 Суду України розуміння сутності соціальних гарантій громадян, зокрема суддів, зміст та обсяг досягнутих ними соціальних гарантій не може бути звужено шляхом внесення змін до законодавства або прийняттям нових законодавчих актів.

Частинами 1-3 статті 8 КАС України встановлено, що суд при вирішенні адміністративної справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави; суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини; звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) і протоколів до неї та практику Суду як джерело права.

Зокрема, статтею 1 Першого Протоколу до Конвенції кожній фізичній або юридичні особі гарантовано право мирно володіти своїм майном. При цьому зазначено, що ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

В пунктах 21, 24 рішення у справі "Федоренко проти України" від 01.06.2006 Європейський суд з прав людини, здійснюючи прецедентне тлумачення статті 1 Першого Протоколу до Конвенції сформулював правову позицію про те, що право власності може бути "існуючим майном" або "виправданими очікуваннями" щодо отримання можливості ефективного використання права власності чи "законними сподіваннями" отримання права власності (cf., Pressos Compania Naviera S. A. v. Belgium, рішення від 20.11.1995 року, серія А, № 332, с. 21, п. 31).

Аналогічна правова позиція щодо права власності особи сформульована Європейським судом з прав людини і в справі Стреч проти Сполучного Королівства (Stretch - United Kingdom, № 44277/98, рішення від 24.04.2003 р.).

Отже, в розумінні статті 1 Першого Протоколу до Конвенції, позивач, працюючи суддею, мав законні сподівання на зарахування періоду проходження строкової військової служби до стажу роботи, що дає право на призначення та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді і які були у подальшому звужені.

Колегія суддів зазначає, що внесенням змін у Закон України № 2453-VI, шляхом викладення його у новій редакції Законом України від 12.02.2015 № 192-VIІ "Про забезпечення права на справедливий суд" (набрав чинності 29.03.2015) було виключено пункт 11 розділу XIII "Перехідні положення" Закону України № 2453-VI, який передбачав визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день набрання чинності цим Законом. На момент набрання чинності Закону України № 192-VIІ (29.03.2015 року) у позивача вже був в наявності стаж, який давав право на призначення щомісячного довічного грошового утримання.

Втрата чинності Постанови Кабінету Міністрів України від 03.09.2005 №865 "Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів" та Указів Президента України № 584/95 від 10.07.1995 року "Про додаткові заходи щодо соціального захисту суддів" та № 1061/2002 від 25.11.2002 року "Про внесення змін до Указу Президента України від 10.07.1995 року № 584" стосується неможливості зарахування до стажу роботи судді тих періодів, які виникли в трудовій діяльності осіб після втрати чинності пункту 11 розділу XIII "Перехідні положення" Закону України № 2453-VI та вказаних вище нормативно-правових актів.

Крім того, Верховна Рада України звільнила позивача з посади судді саме у зв'язку з поданням заяви про відставку, а не з інших підстав, тим самим вищий законодавчий орган країни не заперечував наявність у позивача стажу роботи судді більше 20 років, необхідного для виходу у відставку.

На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що до стажу роботи на посаді судді позивача, що дає право на відставку та обчислення розміру довічного грошового утримання судді у відставці, слід врахувати час проходження ним військової служби з 20.05.1988 року по 27.05.1990 року, половина строку навчання в Національній юридичній академії України з 01.09.1990 року по 31.05.1995 року та роботу на прокурорських посадах в прокуратурі Луганської області з 21.11.1995 року по 17.05.2001 року та з 27.02.2002 по 11.11.2002 року.

Таким чином, оскільки загальний стаж роботи на посаді судді в сукупності складає 24 років 8 місяців 1 день, то позивач має право на отримання щомісячного довічного грошового утримання в розмірі 88 відсотків грошового утримання працюючого судді.

На підставі викладеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо обґрунтованості заявлених позовних вимог.

Відповідно до ч.1 ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 72 цього Кодексу.

Колегія суддів зазначає, що позивач, надавши письмові докази, що були предметом дослідження при розгляді справи судом першої інстанції, виконав вимоги ч.1 ст. 71 КАС України.

Натомість, відповідач, заперечуючи проти позову, в порушення вимог ч.2 ст. 71 КАС України, не надав жодних належних і допустимих доказів на підтвердження законності та обґрунтованості власних дій, що є предметом оскарження позивачем.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Отже, колегія суддів переглянувши рішення суду першої інстанції, вважає, що при його прийнятті суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги з наведених підстав висновків суду не спростовують.

Відповідно до ст. 159 КАС України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно ч. 1 ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Сумського обєднаного управління Пенсійного фонду України Сумської області залишити без задоволення.

Постанову Ковпаківського районного суду м. Суми від 10.02.2017р. по справі № 592/1265/17 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання ухвали у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя (підпис)ОСОБА_5
Судді(підпис) (підпис) ОСОБА_6 ОСОБА_7
Повний текст ухвали виготовлений 03.04.2017 р.