Справа № 344/1876/17
Суддя: Мелещенко Л. В.
Дата ухвалення: 2017-03-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 344/1876/17
Провадження № 2-а/344/643/17
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 березня 2017 року Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області у складі:

головуючого - судді Мелещенко Л.В.

секретаря Мічути Т.Б.

за участю сторін:

позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Івано-Франківськ адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до інспектора роти № 3 батальйону Управління патрульної поліції в місті Івано-Франківську лейтенанта поліції ОСОБА_3 про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення, -

В С Т А Н О В И В:

08 лютого 2017 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідача інспектора роти № 3 батальйону Управління патрульної поліції в місті Івано-Франківську лейтенанта поліції ОСОБА_3 про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення. Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач вказує, що 02 лютого 2017 року інспектором роти № 3 Управління патрульної поліції в місті Івано-Франківську лейтенантом поліції ОСОБА_3 була прийнята постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії АР № 810824 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення, і накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 425,00 грн. Позивач вважає, що постанова винесена з порушенням вимог чинного законодавства та не відповідає дійсним обставинам справи. За таких обставин позивач просить скасувати постанову серії АР № 810824 від 02 лютого 2017 року.

Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримав на підставах, викладених у позові, просив позов задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача у судовому засіданні позовні вимоги не визнав, пояснив, що постанова була складена у звязку з вчиненням позивачем адміністративного правопорушення, факт вчинення правопорушення підтверджується відеозаписом, просив суд у задоволенні позову відмовити.

Суд, вислухавши пояснення осіб, які приймають участь у справі, всебічно і повно зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення на них, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

02 лютого 2017 року інспектором роти № 3 батальйону Управління патрульної поліції в місті Івано-Франківську лейтенантом поліції ОСОБА_3 була винесена постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії АР № 810824, якою позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за порушення Правил дорожнього руху та накладено адміністративне стягнення за скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення, у вигляді штрафу у розмірі 425,00 грн.

Відповідно до постанови, 02 лютого 2017 року о 10 годині 10 хвилин по вулиці Незалежності, 121 у місті Івано-Франківську позивач, керуючи транспортним засобом Нісан Премєра 181, номерний знак НОМЕР_1, користувався засобом мобільного звязку, тримаючи його у руці, чим порушив вимоги пункту 2.9 д Правил дорожнього руху України та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення (а.с. 5).

Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно частин першої-другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ. До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Статтею 62 Конституції України передбачено, що вина особи, яка притягається до відповідальності, має бути доведена в законному порядку. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до змісту статті 3 Закону України «Про Національну поліцію», у своїй діяльності поліція керується Конституцією України, міжнародними договорами України, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України, цим та іншими законами України, актами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, а також виданими відповідно до них актами Міністерства внутрішніх справ України, іншими нормативно-правовими актами.

Порядок діяльності органів державної влади, їх посадових осіб, уповноважених складати протоколи про адміністративні правопорушення, розглядати справи про такі правопорушення та притягати винних осіб до адміністративної відповідальності за їх вчинення, регулюється Кодексом України про адміністративні правопорушення, яким серед іншого визначено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв'язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом, а провадження у справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності (частини перша-друга статті 7 Кодексу України про адміністративні правопорушення).

Згідно статті 245 Кодексу України про адміністративні правопорушення, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю, що зазначено у статті 252 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Провадження у справі про адміністративне правопорушення передбачає низку визначених у законі послідовних дій відповідного органу (посадової особи).

За загальним правилом, відповідно до статті 254 Кодексу України про адміністративні правопорушення, про вчинення адміністративного правопорушення складається протокол уповноваженими на те посадовою особою або представником громадської організації чи органу громадської самодіяльності. Протокол про адміністративне правопорушення, у разі його оформлення, складається у двох екземплярах, один з яких під розписку вручається особі, яка притягається до адміністративної відповідальності. Протокол не складається у випадках, передбачених статтею 258 цього Кодексу.

Як передбачено частинами першою-третьою статті 258 Кодексу України про адміністративні правопорушення, протокол не складається в разі вчинення адміністративних правопорушень, передбачених статтями 70, 77, частиною третьою статті 85, статтею 153, якщо розмір штрафу не перевищує трьох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, частиною першою статті 85, якщо розмір штрафу не перевищує семи неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, статтею 107 (у випадках вчинення правопорушень, перелічених в частині третій статті 238) частиною третьою статті 109, статтями 110, 115, частинами першою, третьою і п'ятою статті 116, частиною третьою статті 116-2, частинами першою і третьою статті 117 (при накладенні адміністративного стягнення у вигляді попередження на місці вчинення правопорушення), статтями 118, 119, статтями 134, 135, 185-3, статтею 197 (при накладенні адміністративного стягнення у вигляді попередження), статтею 198 (при накладенні адміністративного стягнення у вигляді попередження) цього Кодексу, якщо особа не оспорює допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається. Протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі. Протоколи не складаються і в інших випадках, коли відповідно до закону штраф накладається і стягується, а попередження оформлюється на місці вчинення правопорушення.

Відповідно до статті 251 Кодексу України про адміністративні правопорушення, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Виходячи з норм, викладених у статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, за загальним правилом, що випливає з принципу змагальності, кожна сторона повинна подати докази на підтвердження обставин, на які вона посилається, або на спростування обставин, про які стверджує інша сторона. При розгляді справи щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень встановлена презумпція його винуватості. Презумпція винуватості покладає на суб'єкта владних повноважень обов'язок аргументовано, посилаючись на докази, довести правомірність свого рішення, дії чи бездіяльності та спростувати твердження позивача про порушення його прав, свобод чи інтересів.

Судом встановлено, що ОСОБА_1, , керуючи транспортним засобом Нісан Премєра 181, номерний знак НОМЕР_1, користувався засобом мобільного звязку, тримаючи його у руці, чим порушив вимоги пункту 2.9 д Правил дорожнього руху України

Пунктом 2.9 д Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306, встановлено, що водієві забороняється під час руху транспортного засобу користуватися засобами зв'язку, тримаючи їх у руці (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання).

Пунктом 1.10 Правил дорожнього руху України визначено, що учасник дорожнього руху - особа, яка бере безпосередню участь у процесі руху на дорозі як пішохід, водій, пасажир, погонич тварин.

Згідно пункту 8.1 Правил дорожнього руху України, регулювання дорожнього руху здійснюється за допомогою дорожніх знаків, дорожньої розмітки, дорожнього обладнання, світлофорів, а також регулювальниками.

Позивач, оспорюючи вчинення адміністративного правопорушення, вказує, що він користувався засобами зв'язку не під час руху, а коли стояв на світлофорі.

Проте суд вважає, що позивач, будучи учасником дорожнього руху (водієм), оскільки регулювання дорожнього руху здійснюється, зокрема, за допомогою світлофорів, повинен бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, що і було здійснено позивачем при включенні попереджувального та забороняючого сигналу світлофору.

Крім того, позивач був зобовязаний не відволікатися від керування транспортним засобом у дорозі, тобто не користуватися засобами зв'язку, тримаючи їх у руці.

Вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення, підтверджується відеодиском, на якому міститься відеозапис з нагрудної відеокамери інспектора патрульної поліції щодо обставин вчинення адміністративного правопорушення, за вчинення якого позивача було притягнуто до адміністративної відповідальності (а.с. 14).

У рішенні Конституційного Суду України у справі за конституційним поданням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 276 Кодексу України про адміністративні правопорушення від 26 травня 2015 року № 5-рп/2015 у справі № 1-11/2015 визначено, що положення частини першої статті 276 Кодексу України про адміністративні правопорушення, яке передбачає, що "справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення", в аспекті порушеного у конституційному поданні питання необхідно розуміти так, що використане в ньому словосполучення "за місцем його вчинення" визначає адміністративно-територіальну одиницю, на яку поширюється юрисдикція відповідного органу, уповноваженого законом розглядати справу про адміністративне правопорушення.

За таких обставин, враховуючи також те, що юрисдикція Управління патрульної поліції в місті Івано-Франківську поширюється на місто Івано-Франківськ, суд знаходить пояснення позивача в обґрунтування позовних вимог безпідставними, а дії відповідача по складанню постанови про притягнення позивача до адміністративної відповідальності - правомірними, в межах наданих йому повноважень.

На підставі вищенаведеного, суд вважає, що в даному випадку факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення, доведений належним чином, тому заявлені вимоги про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення задоволенню не підлягають.

На підставі вищевикладеного, відповідно до статей 122, 245, 251, 252, 258, 283, 284 Кодексу України про адміністративні правопорушення, керуючись статтями 2, 6-14, 17, 18, 71, 72, 158-163, 167, 171-2, 185, 186 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

П О С Т А Н О В И В :

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до інспектора роти № 3 батальйону Управління патрульної поліції в місті Івано-Франківську лейтенанта поліції ОСОБА_3 про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення відмовити у повному обсязі.

Постанова може бути оскаржена до Львівського апеляційного адміністративного суду через Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення постанови, а у випадку застосування частини третьої статті 160Кодексу адміністративного судочинства України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання постанови.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, але якщо апеляційна скарга не була подана в строк, постанова набирає законної сили після закінчення цього строку.

Вступна та резолютивна частини постанови складені, підписані у нарадчій кімнаті та проголошені у судовому засіданні 27 березня 2017 року.

Повний текст постанови складений 31 березня 2017 року.

Суддя Л.В. Мелещенко