Справа № 826/13474/16
Суддя: Швець В.В.
Дата ухвалення: 2017-03-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
УХВАЛА

21 березня 2017 року м. Київ К/800/8596/17

Суддя Вищого адміністративного суду України Швець В.В., перевіривши касаційну скаргу ОСОБА_1 - представника ОСОБА_2 на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 13 грудня 2016 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 2 березня 2017 року у справі за позовом Громадянина Сомалі ОСОБА_2 до Державної міграційної служби України, третя особа - Головне управління Державної міграційної служби України у Київській області про визнання неправомірним та скасування рішення, зобов'язання вчинити дії,-

в с т а н о в и в :

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 13 грудня 2016 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 2 березня 2017 року, у задоволенні позову, в якому позивач просить суд визнати неправомірним та скасувати рішення Державної міграційної служби України № 403-16 від 29 липня 2016 року про відмову у визнанні Громадянина Сомалі ОСОБА_2 біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, відмовлено.

Із змісту оскаржуваних судових рішень видно, що відмовляючи в позові, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, виходив з наступного.

Згідно відомостей анкети особи, яка звернулась із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, позивач в листопаді 2015 року нелегально перетнув кордон України.

28 березня 2016 року позивач звернувся до Управління Державної міграційної служби України в Київській області із заявою - анкетою про визнання біженцем та особою, яка потребує додаткового захисту №10.

На момент звернення із заявою про визнання біженцем на території України перебував нелегально, до органів міграційної служби України звернувся вперше, до органів міграційних служб інших країн не звертався, освіта середня неповна.

В обґрунтування вимог заяви посилається на те, що з причин обґрунтованих побоювань стати жертвою переслідувань з боку терористичного угрупування «Аль-Шабааб», а також через загальнопоширене насильство в ситуаціях внутрішнього збройного конфлікту та систематичного порушення прав людини був вимушений покинути країну походження - Сомалі, та шукати захисту в Україні.

Рішенням Державної міграційної служби України від 29.07.2016 №403-16 позивачу відмовлено у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, про що направлено повідомлення від 15.08.2016 №36.

Згідно з пунктами 1, 13 частини першої статті 1 Закону України від 8 липня 2011 року № 3671-VI «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту», біженцем визнається особа, яка не є громадянином України і внаслідок обґрунтованих побоювань стати жертвою переслідувань за ознаками раси, віросповідання, національності, громадянства (підданства), належності до певної соціальної групи або політичних переконань, перебуває за межами країни своєї громадянської належності та не може користуватися захистом цієї країни або не бажає користуватися цим захистом внаслідок таких побоювань, або, не маючи громадянства (підданства) і перебуваючи за межами країни свого попереднього постійного проживання, не може чи не бажає повернутися до неї внаслідок зазначених побоювань.

Особа, яка потребує додаткового захисту, - особа, яка не є біженцем відповідно до Конвенції про статус біженців 1951 року і Протоколу щодо статусу біженців 1967 року та цього Закону, але потребує захисту, оскільки така особа змушена була прибути в Україну або залишитися в Україні внаслідок загрози її життю, безпеці чи свободі в країні походження через побоювання застосування щодо неї смертної кари або виконання вироку про смертну кару чи тортур, нелюдського або такого, що принижує гідність, поводження чи покарання або загальнопоширеного насильства в ситуаціях міжнародного або внутрішнього збройного конфлікту чи систематичного порушення прав людини і не може чи не бажає повернутися до такої країни внаслідок зазначених побоювань.

Доводи позивача про реальний обґрунтований ризик зазнати в країні походження жорстокого та принижуючого поводження, не знайшли свого підтвердження у зібраних та досліджених судами доказах.

За правилами статті 6 цього Закону не може бути визнана біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, особа яка до прибуття в Україну з наміром бути визнаною біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, перебувала в третій безпечній країні.

Судами встановлено перебування ОСОБА_2 в третіх безпечних країнах, а саме: з травня 2014 по серпень 2014 року проживав в Південній Африці, а з серпня 2014 по вересень 2015 - в Об'єднаних арабських Еміратах, проте до відповідних органів цих країн не звертався з проханням про надання притулку.

Отже, судами вірно зроблено висновок про відсутність в діях Державної міграційної служби України ознак протиправності при прийнятті рішення № 403-16 від 29 липня 2016 року про відмову у визнанні Громадянина Сомалі ОСОБА_2 біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, оскільки Державна міграційна служба України діяла на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені нормами чинного законодавства.

ОСОБА_1 - представник ОСОБА_2 подав касаційну скаргу, в якій просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій та ухвалити нове - про задоволення позову.

Відповідно до пункту 5 частини п'ятої статті 214 Кодексу адміністративного судочинства України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені в ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

За змістом цієї норми касаційна скарга повинна містити не лише посилання на помилкове застосування норм матеріального права при вирішенні справи та порушення судами норм процесуального права, а і пояснення, яким чином такі порушення вплинули на правильність вирішення справи.

Виходячи зі змісту касаційної скарги та оскаржених судових рішень, дана касаційна скарга є необґрунтованою, а викладені в ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи, оскільки особа, яка її подала, не наводить підстав, які б дозволили вважати, що суди неправильно застосували норми матеріального та процесуального права.

Керуючись статтями 211, 213, пунктом 5 частини п'ятої статті 214 Кодексу адміністративного судочинства України,

у х в а л и в :

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 - представника ОСОБА_2 на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 13 грудня 2016 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 2 березня 2017 року у справі за позовом Громадянина Сомалі ОСОБА_2 до Державної міграційної служби України, третя особа - Головне управління Державної міграційної служби України у Київській області про визнання неправомірним та скасування рішення, зобов'язання вчинити дії, а додані до касаційної скарги матеріали повернути.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя В.В. Швець