Справа № 462/691/17
Суддя: Колодяжний С. Ю.
Дата ухвалення: 2017-03-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

справа № 462/691/17
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 березня 2017 року Залізничний районний суд м.Львова у складі:

головуючого - судді Колодяжного С.Ю.

з участю секретаря Обертас Н.М.

позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м.Львові справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до поліцейського 1взводу 3 роти 4 батальйону Управління патрульної поліції у м.Львові Департаменту патрульної поліції Безрукова Юрія Сергійовича про встановлення відсутності компетенції поліцейського, визнання дій незаконними, визнання протиправною та скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення, закриття провадження у справі,

встановив:

ОСОБА_1 08.02.2017 рокузвернувся в суд з адміністративним позовом до поліцейського 1 взводу 3 роти 4 батальйону Управління патрульної поліції у м.Львові ДПП Безрукова Ю.С., в якій просить встановити відсутність компетенції відповідача по складанню постанови про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованого не в автоматичному режимі, АР 557066 від 30.01.2017 року, визнати дії працівника поліції незаконними, визнати протиправною та скасувати вказану постанову у справі про адміністративне правопорушення, а також закрити провадження у справі.

Позовні вимоги обгрунтовує тим, що 30.01.2017 року відповідачем винесена оскаржувана постанова про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122, ч.2 ст.122 КУпАП, згідно якої його оштрафовано на 425 грн. за те, що він 30.01.2017 року о 19.31 год., рухаючись автомобілем «Renault Logan», номерний знак НОМЕР_1, вулицями Личаківська-Пасічна-Тракт Глинянський у м.Львові, здійснив рух прямо з крайньої правої смуги, яка призначена для повороту праворуч, а також здійснив обгін на пішохідному переході, чим порушив вимоги п.8.4 (г), номерний знак 5.16 (рух по смугах), п.14.6 (б) Правил дорожнього руху. ОСОБА_1 вважає, що Правил дорожнього руху не порушував, зокрема, при проїзді перехрестя вулиць Личаківської-Пасічної здійснив рух прямо з лівої смуги, а не з крайньої правої, як вказано у постанові. Щодо обгону на перехресті, то він такого не здійснював. За поворотом з вулиці Личаківської на вул.Тракт Глинянський автобусна зупинка починається відразу ж за пішохідним переходом. Коли він здійснив поворот на вул.Тракт Глинянський перед ним на зупинці здійснив зупинку автобус і щоб не зупинятись на пішохідному переході, чекаючи від'їзду автобуса, він об'їхав його в межах своєї полоси, а тому обгону не здійснював. Тому вважає, що в його діях немає складу адмінправопорушень, вказаних у постанові, просить скасувати постанову, як протиправну і закрити провадження у справі. Крім цього, зазначає, що дії відповідача при винесенні постанови є незаконними, а також у нього відсутня компетенція по складанню такої постанови, оскільки він виніс поза межами своєї компетенції постанову про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованого не в автоматичному режимі, постанова винесена не в приміщенні відповідного управління поліції. а також не складено в порушення вимог ст.251 КУпАП протокол про адміністративне правопорушення.

В судовому засіданні позивач позов підтримав, покликаючись на мотиви такого, який просить задовольнити.

Відповідач, будучи належним чином повідомленими про час, день та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явився і не направив у судове засідання свого уповноваженого представника, заяви про розгляд справи за його відсутності не подав, про причини неявки не повідомив. Враховуючи вимоги ч.4 ст.128 КАС України, суд вважав за можливе розглянути справу за відсутності відповідача на підставі наявних доказів.

Заслухавши пояснення позивача та дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Судом встановлено, що поліцейським взводу 1 роти 2 батальйону 4 Управління патрульної поліції у м.Львові ДПП Безруковим Ю.С. 30.01.2017 року відносно позивача винесено постанову у справі про адміністративне правопорушення серії АР №557066 про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.ч. 1, 2 ст.122 КУпАП, згідно якої на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 425 грн. за те, що він 30.01.2017 року о 19.31 год. на вулиці Личаківська-Пасічна-Тракт Глинянський у м.Львові керував автомобілем «RENAULT LOGAN», номерний знак НОМЕР_1, з крайньої правої смуги, яка призначена для повороту праворуч поїхав прямо, а також здійснив обгін на пішохідному переході, чим порушив вимоги п.п.8.4. (г), дорожній знак 5.16 «Рух по смугах» і п.14.6. (б) Правил дорожнього руху.

Позивач з даною постановою у справі про адміністративне правопорушення був ознайомлений та отримав її копію на місці 30.01.2017 року.

Стаття 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст.52 Закону України «Про дорожній рух» контроль у сфері безпеки дорожнього руху здійснюється Кабінетом Міністрів України, місцевими органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування, Національною поліцією, іншими спеціально уповноваженими на те державними органами (державний контроль), а також міністерствами, іншими центральними органами виконавчої влади (відомчий контроль).

Згідно з п.п. 3, 11 ч.1 ст.23 Закону України «Про Національну поліцію» поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі; вживає заходів з метою виявлення адміністративних правопорушень та припиняє виявлені адміністративні правопорушення.

Справи про адміністративні правопорушення, передбачені ч.ч. 1, 2 ст.122 КУпАП мають право розглядати і накладати адміністративні стягнення працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень (ст.222 КУпАП).

Відповідно до ч.3 ст.254 КУпАП протокол не складається у випадках, передбачених статтею 258 цього Кодексу.

Згідно з ч.ч. 2 - 5 ст.258 КУпАП протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі. Протоколи не складаються і в інших випадках, коли відповідно до закону штраф накладається і стягується, а попередження оформлюється на місці вчинення правопорушення.

Якщо під час складання постанови у справі про адміністративне правопорушення особа оспорить допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається, то уповноважена посадова особа зобов'язана скласти протокол про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 256 цього Кодексу, крім випадків притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 185-3 цього Кодексу, та правопорушень у сфері забезпечення дорожнього руху, у тому числі зафіксованих в автоматичному режимі.

У випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу.

Відповідно до ст.283 КУпАП, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі.

Інструкція з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затверджена наказом МВС України від 07.11.2015 № 1395 (далі - Інструкція № 1395), визначає процедуру оформлення поліцейськими патрульної поліції матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі.

Згідно з п.4 розділу І Інструкції № 1395 у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу. Постанова виноситься у разі виявлення адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, в тому числі передбачених ч.ч.1, 2 ст.122 КУпАП.

З аналізу вищезазначених норм вбачається, що посадова особа Національної поліції наділена повноваженнями щодо здійснення контролю за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками, які реалізуються, зокрема, у разі виявлення правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зокрема, порушень, передбачених ч.ч. 1, 2 ст.122 КУпАП, розглядати справи про адміністративне правопорушення та виносити постанови у справі про адміністративне правопорушення, без складення відповідного протоколу про адміністративне правопорушення.

Позивач, посилаючись на Рішення Конституційного Суду України від 26.05.2015 року №5-рп/2015, також стверджує, що відповідач не мав права приймати постанову про притягнення до адміністративної відповідальності на місці вчинення правопорушення, зважаючи на те, що згідно ст.276 КУпАП справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення, і ці поняття не є тотожними.

Суд вважає за необхідне зазначити, що дійсно, Рішенням Конституційного Суду України від 26.05.2015 року № 5-рп/2015 у справі за конституційним поданням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини дано офіційне тлумачення положенню частини першої статті 276 Кодексу України про адміністративні правопорушення, яке передбачає, що «справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення». В аспекті порушеного у конституційному поданні питання необхідно розуміти так, що використане в ньому словосполучення «за місцем його вчинення» визначає адміністративно-територіальну одиницю, на яку поширюється юрисдикція відповідного органу, уповноваженого законом розглядати справу про адміністративне правопорушення.

Проте, з 08.08.2015 року (тобто після ухвалення Конституційним Судом України вказаного вище Рішення) набрав чинності Закон України № 596-УІІІ від 14.07.2015 року, яким внесені зміни до Кодексу України про адміністративні правопорушення, зокрема, до ст.258 цього Кодексу, згідно яких уповноважені органи (посадові особи) отримали право на місці вчинення правопорушення виносити постанову у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу.

Таким чином, аналізуючи норми ст.258 КУпАП в редакції, чинній на час вчинення спірних дій та прийняття спірної постанови, суд дійшов висновку, що працівники органів і підрозділів Національної поліції з 08.08.2015 року наділені Законом № 596-УІІІ від 14.07.2015 року правом розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення, у тому числі, на місці вчинення правопорушення. Зазначений Закон не визнаний неконституційним, а відтак, є обов'язковим до виконання, як нормативно-правовий акт вищої юридичної сили.

Відповідно до пп. 1, 2 розділу III цієї Інструкції № 1395 справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення, за місцем проживання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, за місцем реєстрації транспортного засобу та на місці вчинення адміністративного правопорушення. Постанова у справі про адміністративні правопорушення, передбачені, зокрема, ч.ч. 1, 2 ст.122 КУпАП виноситься на місці вчинення адміністративного правопорушення.

Таким чином, дії інспектора патрульної поліції щодо виявлення правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху та складання постанови у справі про адміністративне правопорушення у разі такого виявлення передбачені Кодексом України про адміністративні правопорушення, Законом України «Про Національну поліцію», Інструкцією № 1395, що має наслідком прийняття відповідної постанови у справі про адміністративне правопорушення, тому самі по собі дії щодо складення оскаржуваної постанови у справі про адміністративне правопорушення не можуть бути визнані протиправними, а вимога позивача про встановлення відсутності компетенції поліцейського по складанню оскаржуваної постанови, з огляду на наведене, є необгрунтованою і задоволенню не підлягає.

Відносно позовних вимог про визнання протоправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення, суд зазначає наступне.

Згідно зі ст.14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватися вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Відповідно до п.1.3 Правил дорожнього руху учасники дорожнього руху зобов'язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил.

Пунктом 8.1 Правил передбачено, що регулювання дорожнього руху здійснюється за допомогою дорожніх знаків, дорожньої розмітки, дорожнього обладнання, світлофорів, а також регулювальниками.

Дорожні знаки (додаток 1) поділяються на групи, зокрема, інформаційно-вказівні знаки, які запроваджують або скасовують певний режим руху, а також інформують учасників дорожнього руху про розташування населених пунктів, різних об'єктів, територій, де діють спеціальні правила (п. 8.4 (ґ) Правил).

До інформаційно-вказівних відноситься дорожній знак «Напрямки руху по смугах» (5.16), який показує кількість смуг на перехресті і дозволені напрямки руху по кожній з них.

Як вбачається з наведеного та оскаржуваної постанови, відповідачем помилково віднесено знак 5.16 до наказових знаків, а також помилково вказано про порушення ОСОБА_1 п.14.6 (б) Правил, оскільки даним пунктом передбачено заборону обгону на залізничних переїздах і ближче ніж 100 м. перед ними, тоді як зі змісту постанови ОСОБА_1 ставиться в вину обгін на пішохідному переході, що регламентовано п.14.6 (в) Правил, згідно якого обгін заборонено ближче ніж за 50 м перед пішохідним переходом у населеному пункті.

Частина 1 ст. 122 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність, зокрема, за порушення вимог дорожніх знаків, що тягне за собою накладення штрафу в розмірі п'ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів.

Згідно ч.2 ст.122 КУпАП за порушення водіями транспортних засобів правил обгону передбачено накладення штрафу в розмірі двадцяти п'яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів.

Відповідно до ст.9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно з ч.1 ст.69 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Крім того, відповідно до ст.251 КУпАП доказами у справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, чи засобами фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Разом з тим, суд вважає, що відповідач не довів того факту, що при розгляді справи та винесенні оскаржуваної постанови прийняв зазначене рішення на підставі об'єктивних доказів, оскільки жодного доказу на підтвердження обставин, викладених в оскаржуваній постанові суду не представлено.

Відповідно положень ч.2 ст.71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Отже, саме відповідач зобов'язаний довести правомірність складання ним постанови, зокрема, шляхом доведення належними та допустимими доказами порушення позивачем вимог Правил дорожнього руху, за що передбачена відповідальність згідно ч.ч. 1, 2 ст.122 КУпАП.

Відповідач мав можливість реалізувати свої процесуальні права і доводити правомірності своїх дій на стадії судового розгляду справи, однак, небажання відповідача надавати докази в судовому засіданні давало суду право вирішити справу, обмежившись доказами, наданими позивачем, що повністю відповідає положенням ч.4 ст.128 КАС України.

При цьому, суд бере до уваги пояснення позивача, які не спростовано, про те, що він Правил дорожнього руху не порушував, рухався автомобілем з центру міста по вул. Личаківській, проїхав перехрестя з вул.Пасічною по лівій смузі, яка дозволяла рух прямо, крім того, не здійснював обгону на пішохідному переході, оскільки враховуючи, що пішохідний перехід знаходиться на з'їзді з вул. Личаківської на вул. Тракт Глинянський, а автобусна зупинка знаходиться відразу за пішохідним переходом, при зупинці автобуса, він не міг зупинитись на пішохідному переході і чекати доки автобус буде здійснювати висадку та посадку пасажирів, тому об'їхав автобус зліва в межах своєї смуги.

Згідно п.1.10 Правил дорожнього руху обгін - випередження одного або кількох транспортних засобів, пов'язане з виїздом на смугу зустрічного руху.

Суд вважає встановленим наявність фактів, якими обґрунтовуються вимоги позивача, з таких мотивів.

Відповідно до ст.19 Конституції України, органи державної влади та місцевого самоврядування їх посадові особи, зобов'язані діяти лише на підставі в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Стаття 62 Конституції України визначає, що обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Згідно ч.1 і ч.3 ст.7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв'язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, прокурорським наглядом, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.

Згідно ст.245 КУпАП завданням провадження в справі про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Отже, враховуючи, що норми КАС України покладають на суб'єкта владних повноважень обов'язок аргументовано, посилаючись на докази, довести правомірність свого рішення, дії чи бездіяльність та спростувати твердження позивача про порушення його прав, свобод чи інтересів, невиконання відповідачем свого обов'язку довести правомірність своїх рішень, дій чи бездіяльності, свідчить про достовірність повідомлених позивачем обставин і не викликає у суду обґрунтованого сумніву.

Зі змісту ст. 280 КУпАП випливає, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

З урахуванням наявних у справі доказів вбачається, що поліцейським УПП у м.Львові Безруковим Ю.С. порушено вимоги ст.245 КУпАП, не було вжито належних заходів, спрямованих на своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин справи.

Виходячи з наведеного та враховуючи, що в судовому засіданні не встановлено, а відповідачами не представлено жодного належного, об'єктивного та обґрунтованого доказу, який би спростовував доводи позивача та вказував на наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративних правопорушень, передбачених ч.ч.1,2 ст.122 КУпАП, тому суд дійшов висновку, що позов в частині визнання постанови серії АР №557066 від 30.01.2017 року протиправною слід задовольнити та таку скасувати, як незаконну.

Разом з тим, суд вважає безпідставними позовні вимоги ОСОБА_1 про закриття провадження у справі про притягнення його до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ч.ч. 1, 2 ст.122 КУпАП, оскільки відповідно до ст.222 КУпАП розгляд та вирішення вказаної категорії справ віднесено до компетенції саме органів Національної поліції, а не суду, відтак адміністративні суди не наділені повноваженнями закривати провадження у справах про адміністративні правопорушення, оскільки вирішення такого питання, у відповідності до змісту ст. 247 КУпАП, належить до дискреційних повноважень відповідного суб'єкта влади. Крім того, суд розглядає справу не в порядку КУпАП, а за нормами КАС України. Таким чином, відсутні правові підстави для задоволення адміністративного позову в цій частині.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1

Відповідно до ст.94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи, що судове рішення прийняте не на користь відповідача - суб'єкта владних повноважень, позивача звільнено від сплати судового збору згідно ч.4 ст.288 КУпАП, судовий збір у розмірі 640 грн. підлягає стягненню за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень на користь держави.

Керуючись ст.ст. 121, 122, 245, 251, 252, 288, 289, 293 Кодексу України про адміністративні правопорушення, ст.ст. 2, 6, 7-12, 69, 71, 86, 94, 128, 158-163, 171-2 КАС України, суд -

постановив:

Позов задовольнити частково.

Постанову у справі про адміністративне правопорушення серії АР №557066 від 30 січня 2017 року, яка винесена поліцейським 1 взводу 3 роти 4 батальйону Управління патрульної поліції у м.Львові Департаменту патрульної поліції Безруковим Юрієм Сергійовичем про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.ч. 1, 2 ст.122 Кодексу України про адміністративні правопорушення, із накладенням штрафу в розмірі 425 грн. визнати протиправною та скасувати.

В решті вимог позову - відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень - Управління патрульної поліції ДППна користь держави витрати на оплату судового збору в розмірі 640 грн.

Апеляційна скарга на постанову суду може бути подана протягом десяти днів з дня отримання копії постанови до Львівського апеляційного адміністративного суду через Залізничний районний суд м.Львова з одночасним направленням копії апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції.

Суддя: (підпис)

З оригіналом згідно.

Суддя: Колодяжний С.Ю.