Справа № 285/970/17
Суддя: Сташків Т. Б.
Дата ухвалення: 2017-03-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

Справа № 285/970/17

провадження в справі 2-а/0285/460/17

31 березня 2017 року м. Новоград-Волинський

Новоград - Волинський міськрайонний суд Житомирської області у складі судді Сташків Т.Б., розглянувши в порядку скороченого провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Департаменту (Управління) праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Новоград-Волинської міської ради, Житомирського обласного центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат Департаменту праці та соціального захисту населення Житомирської обласної державної адміністрації про визнання протиправними дії, зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

06.03.2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що він є учасником бойових дій, а також інвалідом 3-ї групи, що дає йому право на пільги, встановлені Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту». Статтею 12 цього Закону передбачено виплату щорічної разової грошової допомоги до 5 травня учасникам бойових дій, а також інваліду 3-ї групи в розмірі семи мінімальних пенсій за віком. Однак у супереч вимогам Закону, відповідачем виплачено таку допомогу в меншому розмір - 2310 грн. У відповідь на звернення ОСОБА_1 щодо розміру виплати, відповідач повідомив, що виплату здійснено в розмірі, визначеному Постановою Кабінету Міністрів України №141 від 02.03.2016 року «Деякі питання виплати у 2016 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» та «Про жертви нацистських переслідувань». Проте в порушення ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», ст. 22 Конституції України виплата одноразової грошової допомоги в 2016 році була здійснена не в повному обсязі. Разова грошова допомога за 2016 рік позивачу була виплачена у розмірі 2310 грн. однак повинна була виплачуватись у розмірі семи мінімальних пенсій, що свідчить про виплату позивачу такої допомоги не в поновному обсязі.

На підставі викладеного позивач просив: визнати дії Департаменту (Управління) праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Новоград-Волинської міської ради, Житомирського обласного центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат Департаменту праці та соціального захисту населення Житомирської обласної державної адміністрації у відмові виплати в повному обсязі грошової виплати - протиправними та зобов'язати здійснити виплату у відповідності до ч. 5 ст. 12 Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Ухвалою суду від 07.03.2017 року відкрито скорочене провадження в справі, у якій роз'яснено відповідачу, що у разі невизнання адміністративного позову, він упродовж десяти календарних днів з дня отримання даної ухвали, може подати заперечення проти позову та докази на їх обґрунтування та повідомлено, що справа у порядку скороченого провадження буде розглянута не пізніше п'яти днів з дня подання відповідачем заперечення проти позову.

Ухвала про відкриття скороченого провадження від 07.03.2017 року отримана відповідачем 13.03.2017 року.

Відповідно до п. 3 ч. 5 ст. 183-2 КАС України справа у порядку скороченого провадження розглядається не пізніше трьох днів, у разі, якщо протягом семи днів з дня закінчення десятиденного строку наданого відповідачу для подачі заперечень, до суду не надійшло заперечення відповідача та за умови, що справа не розглядається судом за місцезнаходженням відповідача.

Станом на 31 березня 2017 року заперечення відповідача Житомирського обласного центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат Департаменту праці та соціального захисту населення Житомирської обласної державної адміністрації до Новоград-Волинського міськрайонного суду не надійшло.

17.03.2017 року відповідач Департамент (Управління) праці та соціального захисту населення Новоград-Волинської міської ради подав до суду письмові заперечення, в яких просив відмовити в задоволенні позову, посилаючись на те, що не є належними відповідачами по справі, оскільки відповідно постанови Кабінету Міністрів України від 2 березня 2016 року №141 «Деякі питання виплати у 2016 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань» установлено, що у 2016 році виплату разової грошової допомоги до 5 травня, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань», здійснює Міністерство соціальної політики шляхом перерахування коштів на зазначені цілі структурним підрозділам з питань соціального захисту населення обласних, Київської міської державних адміністрацій. На підставі викладеного, слідує, що Департамент (Управління) праці та соціального захисту населення Новоград-Волинської міської ради не є розпорядником коштів на виплату щорічної одноразової грошової допомоги до 5 травня.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що повідомлених позивачем та відповідачем обставин та долучених до матеріалів справи документів достатньо для ухвалення законного і обґрунтованого судового рішення без проведення судового засідання та виклику сторін, а тому вважає за можливе розглянути справу по суті в порядку скороченого провадження у встановлений п. 4 ч. 5 ст.183-2 КАС України строк.

Оцінивши повідомлені позивачем та відповідачем обставини, дослідивши наявні матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач являється учасником бойових дій, інвалідом 3- ї групи, що підтверджується посвідченням серія НОМЕР_1 (а.с.5) та має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - учасників бойових дій.

У 2016 році Департаментом соціального захисту населення Житомирської обласної державної адміністрації ОСОБА_1, як учаснику бойових дій та інваліду 3-ї групи була здійснена виплата щорічної разової грошової допомоги до 5 травня в розмірі 2310 грн.

Виплата вищевказаної допомоги проведена в розмірі, передбаченому постановою Кабінету Міністрів України «Деякі питання виплати у 2016 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань» від 2 березня 2016 року № 141.

Згідно підпункту 1 пункту 1 зазначеної Постанови Кабінету Міністрів України від 2 березня 2016 року № 141 у 2016 році виплата разової грошової допомоги до 5 травня, зокрема, інвалідам війни, інвалідами загального захворювання, трудового каліцтва та з інших причин III групи встановлюється в розмірі 2310 гривень.

Позивач звернувся до Департаменту праці та соціального захисту населення Житомирської облдержадміністрації із заявою про усунення порушення його прав, на яку отримав відповідь 04.01.2017 року, з якої вбачається, що підстави для проведення перерахунку розміру виплаченої у 2016 році разової грошової допомоги до 5 травня відсутні, оскільки ОСОБА_1 виплачено разову грошову допомогу до 5 травня в розмірі 2310 гривень, що відповідає вимогам Постанови Кабінету Міністрів України від 2 березня 2016 року № 141.

Дані обставини підтверджують дослідженими у судовому засіданні доказами (а.с.3-7).

Положеннями статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин встановлено, що щорічно до 5 травня учасникам бойових дій виплачується разова грошова допомога у розмірі, який визначається Кабінетом Міністрів України в межах бюджетних призначень, встановлених законом про Державний бюджет України.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 25 січня 2012 року у справі № 1-11/2012 у справі за конституційним поданням правління Пенсійного фонду України щодо офіційного тлумачення положень ст. 1, ч. 1 , 2, 3 ст. 95, ч. 2 ст. 96, пунктів 2, 3, 6 ст. 116, ч. 2 ст. 124, ч. 1 ст. 129 Конституції України, п. 5 ч. 1 ст. 4 Бюджетного кодексу України, п. 2, ч. 1, ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України в системному зв'язку з окремими положеннями Конституції України, Кабінет Міністрів України уповноважений встановлювати розмір соціальних виплат.

Також, Конституційний Суд України в рішенні від 26 грудня 2011 року № 20-рп/2011 наголосив, що передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Крім того, такі заходи можуть бути обумовлені необхідністю запобігання чи усунення реальних загроз економічній безпеці України, що згідно з ч. 1, ст. 17 Конституції України є найважливішою функцією держави.

Законом України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» викладені в новій редакції положення ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», відповідно до яких щорічно до 5 травня учасникам бойових дій виплачується разова грошова допомога у розмірах, які визначаються Кабінетом Міністрів України в межах бюджетних призначень, встановлених законом про Державний бюджет України.

Рішенням Конституційного Суду України № 10-рп/2008 від 22 травня 2008 року наведені положення визнані неконституційними. Отже, починаючи з 22 травня 2008 року, відновлено дію частину 5 статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», відповідно до якої щорічно до 5 травня учасникам бойових дій виплачується разова грошова допомога у розмірі п'яти мінімальних пенсій за віком.

Однак, пунктом 26 Закону України від 28 грудня 2014 року №79-VIII «Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин» установлено, що норми і положення статей 12, 13, 14, 15 та 16 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Дане положення Закону України неконституційним не визнавалося.

Відповідно до п. 1 Постанови Кабінету Міністрів України від 2 березня 2016 року № 141 «Деякі питання виплати у 2016 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань» установлено, що у 2016 році виплату разової грошової допомоги до 5 травня, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань», здійснює Міністерство соціальної політики шляхом перерахування коштів на зазначені цілі структурним підрозділам з питань соціального захисту населення обласних, Київської міської державних адміністрацій, які через відділення зв'язку або через установи банків перераховують їх на особові рахунки громадян за місцем отримання пенсії (особам, які не є пенсіонерами, - за місцем їх проживання), зокрема, інвалідам війни, інвалідами загального захворювання, трудового каліцтва та з інших причин III групи - у розмірі 2310 гривень.

Тобто, у даному випадку на період виникнення зазначених спірних правовідносин, які є предметом спору у цій справі, були наявні нормативно-правові акти, які мають однакову юридичну силу, але по-різному встановлювали розмір щорічної допомоги до 5 травня учасникам бойових дій та інвалідам ІІІ- ї групи.

Конституція України не встановлює пріоритету застосування того чи іншого закону, в тому числі залежно від предмета правового регулювання. Немає також закону України, який б регулював питання подолання колізії норм законів, що мають однакову юридичну силу.

Конституційний Суд України у пункті 3 мотивувальної частини рішення № 4-зп від 03 жовтня 1997 року у справі набуття чинності Конституцією України зазначив про те, що конкретна сфера суспільних відносин не може бути водночас врегульована однопредметними нормативними правовими актами однакової сили, які за змістом суперечать один одному. Звичайною є практика, коли наступний у часі акт містить пряме застереження щодо повного або часткового скасування попереднього. Загальновизнаним є й те, що з прийняттям нового акта, якщо інше не передбачено самим цим актом, автоматично скасовується однопредметний акт, який діяв у часі раніше.

За змістом частини 3 статті 150 Конституції України рішення Конституційного Суду України є обов'язковим до виконання на всій території України.

Таким чином, за наявності декількох законів, норми яких по-різному регулюють конкретну сферу суспільних відносин, під час вирішення спорів у цих відносинах суд повинен застосовувати положення закону з урахуванням дії закону в часі за принципом пріоритету тієї норми, яка прийнята пізніше.

Таким чином, виплачуючи позивачу в 2016 року допомогу до 5 травня в розмірах, визначених постановою Кабінету Міністрів України від 02.03.2016р. № 141 «Деякі питання виплати у 2016 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань», відповідач діяв у межах повноважень та у відповідності до законів та Конституції України.

Аналогічних висновків щодо застосування норми ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» дійшов Житомирський апеляційний адміністративний суд в ухвалах від 21 грудня 2016 року, 10 січня 2017 року (справи №.283/2079/16-а; 280/1432/16-а), залишивши без змін рішення судів першої інстанції, якими відмовлено в задоволенні позовних вимог про визнання бездіяльності протиправною та стягнення недоплаченої щорічної разової допомоги до 5 травня.

Окрім того, у аналогічній справі за позовом особи про зобов'язання здійснити перерахунок щорічної разової грошової допомоги як учаснику бойових дій до 5 травня, Вищий адміністративний суд України ухвалою від 23 грудня 2016 року (справа № 577/4053/16-а) відмовив у відкритті касаційного провадження на судові рішення судів попередніх інстанцій, якими відмовлено в задоволенні позову.

За змістом ст. 6 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в адміністративному суді, до підсудності якого вона віднесена цим Кодексом.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

На підставі вищевикладеного, суд дійшов висновку, що Департамент праці та соціального захисту населення Житомирської обласної державної адміністрації під час виплати допомоги позивачу діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Щорічна разова грошова допомога до 5 травня за 2016 рік була правомірно нарахована та виплачена позивачу у розмірі відповідно до положень Бюджетного кодексу України та постанови Кабінету Міністрів України від 02 березня 2016 року №141.

Відповідач - Департамент (Управління) праці та соціального захисту населення Новоград-Волинської міської ради не є розпорядником коштів спірної допомоги та не є стороною спірних правовідносин, отже не є належним відповідачем по справі.

Позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п. 13 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», а тому понесені судові витрати компенсуються за рахунок Державного бюджету України відповідно до положень ч. 5 ст. 94 КАС України.

Керуючись статтями 2, 5-12, 23, 69-71, 86, 94, 158-163, 183-2, 185, 186, 256 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Департаменту (Управління) праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Новоград-Волинської міської ради, Житомирського обласного центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат Департаменту соціального захисту населення Житомирської обласної державної адміністрації про визнання протиправними дії, зобов'язання вчинити певні дії - відмовити.

Копію постанови направити сторонам по справі.

Постанова, прийнята у скороченому провадженні, крім випадків її оскарження в апеляційному порядку, є остаточною.

Постанова за результатами скороченого провадження може бути оскаржена сторонами в апеляційному порядку. Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку також іншими особами у зв'язку з тим, що суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси чи обов'язки.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів. Строк для подання апеляційної скарги стороною або іншою особою, яка брала участь у справі, обчислюється з моменту отримання копії постанови.

Апеляційна скарга подається до Житомирського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Суддя Т.Б. Сташків