Справа № 522/507/17
Суддя: Свячена Ю. Б.
Дата ухвалення: 2017-03-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 522/507/17
Провадження № 2-а/522/649/17
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМУКРАЇНИ

22 березня 2017 року Приморський районний суд м. Одеси у складі:

Головуючого судді Свяченої Ю.Б.

При секретарі Шеян І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Одесі адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до старшого державного виконавця Приморського ВДВС м. Одеси ОСОБА_2, Приморського ВДВС м. Одеси про визнання протиправними дій та скасування постанови державного виконавця, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до старшого державного виконавця Приморського ВДВС м. Одеси ОСОБА_2, Приморського ВДВС м. Одеси про визнання протиправними дій та скасування постанови державного виконавця та просить визнати неправомірною бездіяльність старшого державного з ухилення від виконання виконавчого листа №2а-877/09, виданого Приморським районним судом м. Одеси; скасувати постанову старшого державного виконавця про повернення виконавчого документа стягувачеві від 23 червня 2015 року по виконавчому провадженню №47780739; зобовязати Приморський ВДВС м. Одеси провести всі дії з виконання виконавчого листа №2а-877/09, виданого 10 лютого 2015 року Приморським районним судом м. Одеси.

Позивач зазначає, що постановою старшого державного виконавця першого Приморського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції ОСОБА_3 від 23 червня 2015 року на підставі п. 2, 5 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» йому було повернуто виконавчий лист, виданий 10 лютого 2015 року Приморським районним судом м. Одеси про стягнення з Управління Південного оперативного командування через фінансову економічну службу штабу Південного оперативного командування на користь ОСОБА_1 грошової суми у розмірі 187 029, 00 грн.

ОСОБА_1С вважає вищевказану постанову неправомірною, оскільки державний виконавець не в повній мірі вчинив передбачені чинним законодавством дії для виконання виконавчого документу.

У судовому засіданні представник ОСОБА_1 доводи викладені в позовні заяві підтримав у повному обсязі та просив суд позов задовольнити.

Представник Приморського ВДВС м. Одеси в судове засідання не зявився, надавши суду заперечення на позовну заяву, в яких зазначив, що відповідно до ЗУ «Про виконавче провадження» старшим державним виконавцем Волкунович А. С в ході проведення виконавчих дій було встановлено, що згідно довідки ДПС за боржником розрахункові рахунки в банківських установах не значиться, згідно перевірки бази даних АІППС «Автомобіль» за боржником автотранспортні засоби не зареєстровані, згідно Інформаційної довідки з Реєстру прав власності на нерухоме майно за боржником значиться нерухомість, яка є державною власністю, в ході чого відповідно до статті 50 ЗУ «Про виконавче провадження» було поверненню виконавчий документ стягувачеві. Також представник просив розглянути справу без його участі.

Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, вислухавши думку представника позивача, та прийнявши до уваги доводи позовної заяви, суд вважає, що вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 181 КАС України учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду з позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Отже, суди при визначенні юрисдикції повинні виходити з того, що до юрисдикції адміністративних судів належать спори щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності державної виконавчої служби при виконанні всіх виконавчих документів, передбачених частиною другою статті 17 Закону України «Про виконавче провадження», крім тих, відносно яких законом установлено інший, виключний порядок їх оскарження.

Частиною 4 ст. 82 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами до суду, який видав виконавчий документ, а іншими учасниками виконавчого провадження та особами, які залучаються до проведення виконавчих дій, - до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

У розумінні ст. 8 Закону України «Про виконавче провадження» сторонами у виконавчому провадженні є стягувач і боржник.

Таким чином, до юрисдикції адміністративних судів належать усі справи з приводу оскарження рішень, дій чи бездіяльності органів державної виконавчої служби щодо виконання судових рішень на підставі виконавчих документів, виданих судами всіх юрисдикцій, за винятком тих, які видано загальними та господарськими судами у разі звернення до суду сторін відповідного виконавчого провадження чи їхніх представників.

Згідно п. п. 9, 10 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду №3 від 13.12.2010 «Про практику застосування адміністративними судами законодавства у справах із приводу оскарження рішень, дій чи бездіяльності державної виконавчої служби» визначаючи предметну та територіальну підсудність справ з приводу рішень, дій або бездіяльності державної виконавчої служби, суд враховує, що за приписами пункту 5 частини першої статті 18, частини шостої статті181 КАС України адміністративні справи з приводу рішень, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби щодо виконання ними рішень судів у справах, передбачених пунктами 1 - 4 частини першої статті 18 цього Кодексу, розглядаються місцевим загальним судом як адміністративним судом, який видав виконавчий лист, незалежно від статусу позивача у виконавчому провадженні.

Судом встановлено, що 10 лютого 2015 року Приморський районний суд м. Одеси видав дублікат виконавчого листа №2а-877/09 про стягнення з Управління Південного оперативного командування на користь ОСОБА_1 грошової суми у розмірі 187 029, 00 грн., який було передано для виконання до Першого Приморського ВДВС ОМУЮ.

Постановою державного виконавця Першого Приморського ВДВС ОМУЮ ОСОБА_4 від 09 червня 2015 року було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження з виконання вищевказаного виконавчого листа.

Також судом встановлено, що 23 червня 2015 року державним виконавцем Першого Приморського ВДВС ОМУЮ ОСОБА_4 було винесено постанову про повернення вищевказаного виконавчого листа стягувачу на підставі п. 2, 5 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження», у звязку з тим, що на час проведення виконавчих дій за адресою боржника, вказаною у виконавчому листі: АДРЕСА_1, ОСОБА_5 не знаходиться, а також неможливо виявити майно, на яке може бути звернуто стягнення.

Суд вважає доведеним у судовому засіданні те, що державний виконавець Вулконович А.Ю. під час винесення оскаржуваної постанови від 23 червня 2015 року не дотримався вимог ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження», та ст. 19 Конституції України, виходячи з наступного.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо у результаті вжитих державним виконавцем заходів неможливо встановити особу боржника, з'ясувати місцезнаходження боржника - юридичної особи, місце проживання, перебування боржника - фізичної особи (крім випадків, коли виконанню підлягають виконавчі документи про стягнення аліментів, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом чи іншим ушкодженням здоров'я, у зв'язку з втратою годувальника, а також виконавчі документи про відібрання дитини, за якими мають бути стягнуті кошти чи інше майно, та інші виконавчі документи, що можуть бути виконані за безпосередньої участі боржника).

Підставою повернення виконавчого листа було те, що на час проведення виконавчих дій було встановлено, що згідно довідки ДПС за боржником розрахункові рахунки в банківських установах не значиться, згідно перевірки бази даних АІППС «Автомобіль» за боржником автотранспортні засоби не зареєстровані, згідно Інформаційної довідки з Реєстру прав власності на нерухоме майно за боржником значиться нерухомість яка є формою власністю загальнодержавною. Іншого майна та коштів боржника які можливо звернути стягнення не виявлено.

Крім того, 05 березня 2015 року державним виконавцем був винесений акт про відсутність боржника за адресою зазначеною у виконавчому документі.

Однак, з матеріалів виконавчого провадження вбачається, що державним виконавцем не були прийняті всі міри для виконання виконавчого листа, а саме в матеріалах справи присутня тільки довідка ДПС про те, що боржник розрахункові рахунки в банківських установах не значиться.

Про в матеріалах виконавчого провадження відсутні докази про те, що державний виконавець Волкунович А.Ю відправляв запити в Реєстраційну службу ОМУЮ, КП «БТІ» Одеської міської ради, Управління Держземагенства у м. Одесі Одеської області та Державної інспекції сільського господарства в Одеській області, а також до УДАІ ГУМВС України в Одеській області для зясування того, яке нерухоме та рухоме майно, земельні ділянки та сільськогосподарська техніка зареєстровані за боржником, що передбачено ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження».

Таким чином, державним виконавцем не були вчинені дії з щодо розшуку майна боржника, що суперечить ч. 4 ст. 20 Закону України «Про виконавче провадження».

Згідно з ч. 2 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

В матеріалах виконавчого провадження також відсутні докази того, що державний виконавець звертався з відповідними запитами до органів реєстрації актів цивільного стану.

Враховуючи викладене, висновок державного виконавця Першого Приморського ВДВС ОМУЮ про те, що ним вжиті заходи для повного та своєчасного виконання рішення суду, є передчасним.

Таким чином, постанова державного виконавця Першого Приморського ВДВС ОМУЮ ОСОБА_2 від 23 червня 2015 року ВП №47780739 про повернення виконавчого документа стягувачу є неправомірною, оскільки державний виконавець не вжив всіх передбачених чинним законодавством дії для виконання виконавчого документу.

Згідно зі ст. 124 Конституції України судові рішення є обов'язковими до виконання на всій території України і виконуються в порядку, визначеному Законом України «Про виконавче провадження».

Відповідно до ч. 1 ст. 255 КАС України постанова або ухвала суду, яка набрала законної сили, є обов'язковою для осіб, які беруть участь у справі, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України.

Ч. 2 ст. 257 КАС України встановлено, що судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, є підставою для його виконання.

Згідно з ч. 1 ст. 258 КАС України за кожним судовим рішенням, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, за заявою осіб, на користь яких воно ухвалено, чи прокурора, який здійснював у цій справі представництво інтересів громадянина або держави в суді, видається один виконавчий лист.

Згідно ч. 1, 2 ст. 2 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень в Україні покладається на Державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України, та здійснюють державні виконавці, визначеніЗаконом України «Про державну виконавчу службу».

Враховуючи зазначену норму закону та заяву позивача від 29 травня 2015 року про відкриття виконавчого провадження, суд вважає, що ОСОБА_1 в своїй заяві навів всі необхідні відомості про боржника.

Відповідно до п. 18 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду №3 від 13.12.2010 «Про практику застосування адміністративними судами законодавства у справах із приводу оскарження рішень, дій чи бездіяльності державної виконавчої служби» державний виконавець зобов'язаний здійснювати необхідні заходи щодо своєчасного і повного виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб і порядок, визначені виконавчим документом (стаття 11 Закону України «Про виконавче провадження»).

Таким чином, у судовому засіданні доведено, що постанова винесена старшим державним виконавцем ВолкуновичА.Ю. є неправомірна.

Відповідно до статей 69, 70 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Відповідно до частини першої статті 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до частини першої статті 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно із частиною другою ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого: суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України; суд застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією та законами України.

Ч. 3 ст. 2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Ч. 1 ст. 11 КАС України визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

При цьому суд, оцінюючи спірні дії відповідача, виходить з критеріїв оцінки рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень, встановлених частиною 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, до яких, зокрема, відносяться вчинення дій на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для вчинення дії.

Враховуючи викладене, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 є обґрунтованими, та такими, що знайшли своє підтвердження у судовому засіданні.

Керуючись ст. 124 Конституції України, п. п. 9, 10, 18 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду №3 від 13.12.2010 «Про практику застосування адміністративними судами законодавства у справах із приводу оскарження рішень, дій чи бездіяльності державної виконавчої служби», ст. ст. 11, 17, 22, 26, 32, 82 ЗУ «Про виконавче провадження», Інструкцією з організації примусового виконання рішень затвердженою Наказом Міністерства юстиції України №512/5 від 02 квітня 2012 року, ст. ст. 2, 7, 8, 9, 11, 69, 70, 71, 72, 128, 158-163, 181, 255, 257, 258, 271 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до старшого державного виконавця Приморського ВДВС м. Одеси ОСОБА_2, Приморського ВДВС м. Одеси про визнання протиправними дій та скасування постанови державного виконавця, - задовольнити.

Визнати неправомірною бездіяльність старшого державного виконавця Приморського ВДВС м. Одеси ОСОБА_2 з ухилення від виконання виконавчого листа №2а-877/09, виданого Приморським районним судом м. Одеси.

Скасувати постанову старшого державного виконавця Приморського ВДВС м. Одеси ОСОБА_2 про повернення виконавчого документа стягувачеві від 23 червня 2015 року по виконавчому провадженню №47780739.

Зобовязати Приморський ВДВС м. Одеси провести всі дії з виконання виконавчого листа №2а-877/09, виданого 10 лютого 2015 року Приморським районним судом м. Одеси.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Одеського апеляційного адміністративного суду шляхом подання через Приморський районний суд м. Одеси апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення постанови. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення постанови, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання її копії.

Суддя: Ю.Б.Свячена