Справа № 804/16536/15
Суддя: Турлакова Наталія Василівна
Дата ухвалення: 2016-10-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого суддіОСОБА_1
при секретаріОСОБА_2
представника позивача представника відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_4
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпро адміністративну справу за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Маестро А.Г. «Фабрика столярних виробів» до Державної податкової інспекції у Амур-Нижньодніпровському районі м.Дніпропетровська Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -
В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що ДПІ у АНД районі м.Дніпропетровська проведено документальну планову виїзну перевірку ТОВ «Маестро А.Г. «Фабрика столярних виробів» з питань дотримання вимог податкового законодавства та іншого законодавства по взаємовідносинах з контрагентами за період з 01.01.2014 р. по 31.12.2014р., за результатами якої, складено акт №1493/04-61-22-1/36728065 від 10.07.2015р., на підставі якого винесено оскаржувані податкові повідомлення-рішення. Позивач зазначає, що перевіряючими під час проведення перевірки, не надано належної оцінки наявним первинним документам. Господарські операції з контрагентами позивача: ТОВ «Інтервенто», ТОВ «Відродження-Дніпро», ТОВ «СВ-Прайм» підтверджені належними первинними документами, які підтверджують формування показників податкової звітності ТОВ «Маестро А.Г. «Фабрика столярних виробів» та відображають реальність господарських операцій, які є підставою для формування податкового обліку підприємства. Спірні повідомлення-рішення прийняті не на підставі, та не у межах повноважень, що передбачені Конституцією та законами України, є необґрунтованими, прийняті без урахування всіх обставин, що мають значення для їх прийняття, що має наслідком їх неправомірність та є підставою для скасування.
Від відповідача надійшло заперечення, в яких зазначено, що господарські взаємовідносини ТОВ «Маестро А.Г. «Фабрика столярних виробів» з контрагентами не направлені на реальне настання правових наслідків, надані під час перевірки первинні бухгалтерські документи не є достовірними доказами факту поставки товарів (надання послуг) позивачу, адже сам факт наявності у позивача податкової/видаткової накладної не є безумовним доказом реальності господарських операцій. Позивачем не доведено, що господарські операції між позивачем та контрагентами мали, реальний зміст, а первинні документи, надані до перевірки містять недоліки, що свідчить про їх формальне складення без наявності мети повно та всебічно фіксувати здійснювану господарську операцію. Відповідач, вважає дії податкового органу щодо проведення перевірки та викладені висновки в ОСОБА_2 перевірки №1493/04-61-22-1/36728065 від 10.07.2015р. відповідають вимогам чинного законодавства, а оскаржувані податкові повідомлення-рішення є правомірними.
Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав посилаючись на доводи викладені в позовній заяві та доповненнях.
Представник відповідача у судовому засіданні проти позовних вимог заперечував та просив відмовити в їх задоволенні посилаючись на подані до суду заперечення.
Заслухавши представника позивача та представника відповідача, дослідивши чинне законодавство та матеріали справи, суд доходить наступних висновків.
Судом встановлено, що з 12.06.2015р. по 03.07.2015р. ДПІ у АНД районі м.Дніпропетровська проведено документальну планову виїзну перевірку ТОВ «Маестро А.Г. «Фабрика столярних виробів» з питань дотримання вимог податкового законодавства, своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства за період з 01.07.2012р. по 31.12.2014р., за результатами якої складено ОСОБА_2 №1493/04-61-22-1/36728065 від 10.07.2015р.
Відповідно до висновків вказаного ОСОБА_2, перевіркою встановлено порушення ТОВ «Маестро А.Г. «Фабрика столярних виробів»:
1) п.п.139.1.9 п.139.1 ст.139, п.п.159.1.2 п.159.1 ст.159 Податкового кодексу України, ТОВ «Маестро А.Г. «Фабрика столярних виробів», занижено податок на прибуток на загальну суму 2 349 970 грн., в т.ч.: в 2013р. 65 645 грн., в 2014р. - на суму 2 284 064 грн.;
За результатами розгляду первинної скарги ТОВ «Маестро А.Г. «Фабрика столярних виробів», Головним управлінням ДФС у Дніпропетровській області прийнято рішення №8654/10/04-36-10-07-09 від 13.10.2015р., яким:
На підставі ОСОБА_2 перевірки №1493/04-61-22-1/36728065 від 10.07.2015р. та рішення №8654/10/04-36-10-07-09 від 13.10.2015р., ДПІ у АНД районі м.Дніпропетровська ГУ ДФС у Дніпропетровській області прийнято податкові повідомлення-рішення від 08.12.2015р.:
Судом встановлено, протягом перевіряємого періоду ТОВ «Маестро А.Г. «Фабрика столярних виробів» мало взаємовідносини з постачальниками: ТОВ «Інтервенто», ТОВ «Відродження-Дніпро» та ТОВ «СВ-Прайм».
Так, між позивачем та ТОВ «Інтервенто» укладено договір про надання послуг від 29.08.2013 року № 290813, згідно якого ТОВ «Інтервенто», як підрядник зобов'язувався виготовити та провести монтаж столярних виробів по об'єкту «Реконструкція об'єктів інженерної та транспортної інфраструктури під Конгрессно-виставочний центр у районі Паркової дороги м. Києва. Загальна вартість робіт за цим договором складається з сум «Договірних цін», що є невід'ємною частиною цього договору. Виготовлення столярних виробів проводиться з матеріалів підрядника. Умови оплати-100% передоплата.
На виконання умов договору між ТОВ «Інтервенто» та позивачем була складена та підписана:
1. Договірна ціна № 1 від 29.08.2013 року на суму 951 920,00 грн. з локальним кошторисом № 2-1-1-2 на оздоблювальні (загальнобудівельні) роботи та підсумковою відомістю ресурсів на суму 778 537,60 грн. Також складено акт приймання виконаних будівельних робіт № 1 від 30.09.2013 року на суму 951 920,00 грн з підсумковою відомістю ресурсів у сумі 778 537,60 грн. та Довідка про вартість виконаних будівельних робіт від 30.09.2013 року на суму 951 920,00 грн.;
2. Договірна ціна № 2 від 27.09.2013 року на суму 2 028 462,00 грн. з локальним кошторисом № 2-1-1-2 на оздоблювальні (загальнобудівельні) роботи та підсумковою відомістю ресурсів на суму 641 719,52 грн. Також складено акт приймання виконаних будівельних робіт № 2 від 31.10.2013 року на суму 2 028 462,00 грн з підсумковою відомістю ресурсів у сумі 1 641 719,52 грн. та Довідка про вартість виконаних будівельних робіт від 31.10.2013 року на суму 2 028 462,00 грн.;
3. Договірна ціна № 3 від 28.10.2013 року на суму 4 719 560,00 грн. з локальним кошторисом № 2-1-1-119 на оздоблювальні (загальнобудівельні) роботи з підсумковою відомістю ресурсів на суму 3 070 479,68грн. та локальним кошторисом на оздоблювальні роботи (кафе) з підсумковою відомістю ресурсів на суму 690 548,26 грн. Також складено акт приймання виконаних будівельних робіт № 1 від 29.11.2013 року на суму 3 870 473,38 грн. з підсумковою відомістю ресурсів у сумі 3 070 479,68 грн. та акт приймання виконаних будівельних робіт № 2 від 29.11.2013 року на суму 849 086,62 грн. з підсумковою відомістю ресурсів у сумі 690 548,26 грн. та Довідка про вартість виконаних будівельних робіт від 29.11.2013 року на суму 4 719 560,00 грн.;
4. Договірна ціна № 4 від 08.01.2014 року на суму 690 964,00 грн. з локальним кошторисом № 2-1-1-2 на оздоблювальні (загальнобудівельні) роботи та підсумковою відомістю ресурсів на суму 567 467,55 грн. Також складено акт приймання виконаних будівельних робіт № 1 від 31.01.2014 року на суму 690 964,00 грн. з підсумковою відомістю ресурсів у сумі 567 467,55 грн.;
5. Договірна ціна № 6 від 08.01.2014 року на суму 441 146,40 грн. з локальним кошторисом № 2-1-1-3 на меблі та підсумковою відомістю ресурсів на суму 367 620,61 грн. Також складено акт приймання виконаних будівельних робіт № 4 від 31.01.2014 року на суму 7 538,00 грн., з підсумковою відомістю ресурсів у сумі 6 282,00 грн., акт приймання виконаних будівельних робіт № 2 від 31.01.2014 року на суму 433 608,00 грн., з підсумковою відомістю ресурсів у сумі 361 338,61 грн.;
6. Договірна ціна № 5 від 08.01.2014 року на суму 1 169 508,70 грн. з локальним кошторисом № 2-1-1-100 на встановлення дверей та підсумковою відомістю ресурсів на суму 963 570,69 грн. Також складено акт приймання виконаних будівельних робіт № 3 від 31.01.2014 року на суму 1 169 508,70 грн., з підсумковою відомістю ресурсів у сумі 963 570,69 грн. та Довідка про вартість виконаних будівельних робіт від 31.01.2014 року на суму 2 301 620,00 грн. за договірними цінами № 4,5,6.
Загальна сума за актами виконаних робіт складає -10 001 562,00 грн.
Послуги від ТОВ «Інтервента» за договором від 29.08.2013 року №290813 були відображені позивачем у регістрах бухгалтерського обліку на рахунку 631 «Розрахунки з постачальниками та підрядниками», який призначений для обліку розрахунків з постачальниками (підрядниками) за одержані товарно-матеріальні цінності, виконанні роботи та надані послуги. Оборотно-сальдова відомість за 01.07.13-31.12.14рр. за цими господарськими операціями, копія якої наявна в матеріалах справи.
Між позивачем та ТОВ «Інтервенто» також укладено договір підряду про надання послуг №041113 від 01.11.2013 року, згідно якого ТОВ «Інтервенто», як підрядник зобов'язувався виготовити та провести монтаж столярних виробів по об'єкту «Житлово-офісний комплекс з торговими приміщеннями, приміщеннями соціальної інфраструктури та підземним паркінгом на пр.Перемоги, 42 у Шевченківському районі м. Києва». Загальна вартість робіт за цим договором - 589 179,00 грн. Виготовлення столярних виробів проводиться з матеріалів підрядника. Умови оплати-100% передплата.
На виконання умов договору між ТОВ «Інтервента» та позивачем була складена та підписана Договірна ціна від 04.11.2013 року на суму 589 179,00грн. з локальним кошторисом № 2-1-1 на оздоблювальні (загальнобудівельні) роботи та підсумковою відомістю ресурсів на суму 482 114,02 грн.
Складено акт приймання виконаних будівельних робіт № 2 від 30.11.2013 року на суму 589 179,00 грн. з підсумковою відомістю ресурсів по факту у сумі 482 114,02 грн. та Довідка про вартість виконаних будівельних робіт від 30.11.2013 року на суму 589179,00грн.
ТОВ «Інтервенто» надало позивачу податкові накладні № 181104 від 18.11.2013, № 191105 від 19.11.2013, на загальну суму - 589 179,00 грн.
Послуги від ТОВ «Інтервенто» за договором від 01.11.2013 року № 011113 були відображені позивачем у регістрах бухгалтерського обліку на рахунку 631 «Розрахунки з постачальниками та підрядниками», який призначений для обліку розрахунків з постачальниками (підрядниками) за одержані товарно-матеріальні цінності, виконанні роботи та надані послуги.
Так, між позивачем та ТОВ «Відродження-Дніпро» укладено договір поставки № 201013 від 20.10.2013 року, згідно якого ТОВ «Відродження-Дніпро», як постачальник зобов'язувався поставити товар, а покупець (позивач) зобов'язувався прийняти та сплатити його вартість. Асортимент, кількість та ціна товару визначаються у Специфікації № 1, що є невід'ємною частиною договору поставки. Умови поставки - вивіз товару здійснюється покупцем з адреси постачальника з адреси: вул. Г.Сталінграду, 147 м. Дніпропетровськ.
На виконання умов Договору ТОВ «Відродження-Дніпро» у жовтні 2013 року був поставлений наступний товар: панель акрилова на загальну суму 6 000,00 грн. про що свідчить видаткова накладна № 231018 від 23.10.2013.
ТОВ «Відродження-Дніпро» надало позивачу податкову накладну № 231018 від 23.10.2013 на суму 6 000 грн. та складено товарно-транспортну накладну 01АБ № 829194 від 23.10.13р.
Також, між позивачем та ТОВ «Відродження-Дніпро» укладено договір поставки № 251113 від 25.11.2013 року, згідно якого ТОВ «Відродження-Дніпро», як постачальник зобов'язувався поставити товар, а покупець (позивач) зобов'язувався прийняти та сплатити його вартість. Асортимент, кількість та ціна товару визначаються у Специфікації № 1, що є невід'ємною частиною договору поставки. Умови поставки - вивіз товару здійснюється покупцем з адреси постачальника з адреси: вул. Г.Сталінграду, 147 м. Дніпропетровськ.
На виконання умов Договору ТОВ «Відродження-Дніпро» у листопаді 2013 року був поставлений наступний товар: декоративна оббивка меблева на суму 22 500,00 грн. про що свідчить видаткова накладна № 291105 від 29.11.2013.
ТОВ «Відродження-Дніпро» надало позивачу податкову накладну № 291105 від 29.11.2013 на суму 22 500 грн. та складено товарно-транспортну накладну 01АБ № 828510 від 29.11.13р.
Між позивачем та ТОВ «Відродження-Дніпро» укладено договір поставки від 13.12.2013 року №131213, згідно якого ТОВ «Відродження-Дніпро», як постачальник зобов'язувався поставити товар, а покупець (позивач) зобов'язувався прийняти та сплатити його вартість. Асортимент, кількість та ціна товару визначаються у Специфікації № 1, що є невід'ємною частиною договору поставки. Умови поставки - вивіз товару здійснюється покупцем з адреси постачальника з адреси: вул. Г.Сталінграду, 147 м. Дніпропетровськ.
На виконання умов Договору ТОВ «Відродження-Дніпро» у грудні 2013 року був поставлений наступний товар: декоративна оббивка меблева на суму 32 400,00 грн. про що свідчить видаткова накладна № 161202 від 16.12.2013.
ТОВ «Відродження-Дніпро» надало позивачу податкову накладну № 161202 від 16.12.2013 на суму 32 400 грн. та складено товарно-транспортну накладну 01АБ № 829 від 16.12.13р.
Факт поставки був відображений позивачем у регістрах бухгалтерського обліку на рахунку 631 «Розрахунки з постачальниками та підрядниками», який призначений для обліку розрахунків з постачальниками (підрядниками) за одержані товарно-матеріальні цінності, виконанні роботи та надані послуги. Копія оборотно-сальдової відомості за 2013 року за цими господарськими операціями наявна в матеріалах справи.
Також, між позивачем та ТОВ «СВ-Прайм» укладено договір поставки № 807 від 08.07.2013 року, згідно якого ТОВ «СВ-Прайм», як постачальник зобов'язувався поставить товар, а покупець (Позивач) зобов'язувався прийняти та сплатити його вартість. Асортимент, кількість та ціна товару визначаються у Специфікаціях № 1 та № 2, що є невід'ємною частиною договору поставки.
На виконання умов Договору ТОВ «СВ-Прайм» поставив позивачу стінові панелі та шафи ревізії за видатковою накладною № РН-0000353 від 29.07.2013 року на суму - 50 754,34 грн., за видатковою накладною № РН-0000355 від 30.07.2013 року на суму 33 064,00 грн., панель стінову глянцеву, 24 мм (ХДФ, шпон макассар на лицьових плоскостях, шпон - дуб) за видатковою накладною № РН-0351 від 31.08.2013 року на суму - 330 780,36 грн. Загальна сума поставки складає -т414 599,50 грн.
ТОВ «СВ-Прайм» надав позивачу податкові накладні № 353 від 29.07.2013, № 355 від 30.07.2013 року, № 332 від 30.08.2013 року, № 351 від 31.08.2013 року на загальну суму - 414 599,50 грн., у т.ч. ПДВ-345 499,58 грн. та складено товарно-транспортні накладні 01АБ № 829239 від 29.07.13р, № 829240 від 30.07.2013 р, № 829244 від 31.08.2013.
Крім того, в акті перевірки позивача зазначено, що ДПІ у Амур-Нижньодніпровському районі м. Дніпропетровська складено акт від:
- 16 квітня 2014 року №894/04-61-22-4/38198809 про результати документальної позапланової невиїзної перевірки ТОВ «Інтервенто» з питань дотримання вимог податкового законодавства України з податку на додану вартість за період січень 2014 року з висновками про здійснення ТОВ «Інтервенто» правочинів (придбання товарів (послуг) у ТОВ «Авист» (постачальник) та наступний їх продаж покупцям), які не спрямовані на реальне настання правових наслідків, та операцій, повязаних з наданням податкової вигоди для третіх осіб. ОСОБА_5 з наданими поясненнями директора ТОВ «Інтервенто» ОСОБА_6 підприємство було створено з метою отримання прибутку в процесі торгівлі товарами широкого асортименту, наданні послуг з будівництва та інших послуг. В ході аналізу податкової звітності з податку на прибуток за 2013 рік, відповідно до рядка 16 «податок на прибуток, нарахований за результатами (звітного податкового періоду) 2013 року» дорівнює 0. ОСОБА_5 з податковою декларацією з податку на додану вартість з урахуванням уточнюючого розрахунку, розрахунки з бюджетом дорівнюють 0. Надані пояснення керівником ТОВ «Інтервенто» не відображають повної картини проведених операцій за січень 2014 року. Пояснення надано директором лише стосовно 2 контрагентів, яким надавались послуги, тоді як підприємством здійснювалась реалізація товарів та надання послуг іншим, не описаним у поясненнях, контрагентам. ОСОБА_5 наданих пояснень директора ОСОБА_6, транспортування товару не відбувалося. В ході аналізу наданої підприємством податкової звітності встановлено відсутність будь-яких активів, які належать підприємству. Крім того, встановлено факти взаємовідносин ТОВ «Інтервенто» з підприємствами ризикової категорії, що може свідчити про нереальність здійснення операцій та про використання зазначеного СПД в схемах мінімізації податкових зобовязань та схемах по виведенню грошових коштів в тіньовий сектор економіки;
ОСОБА_5 ухвали Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 29.08.2014р., яка набрала законної сили 08.09.2014р., по справі №201/8465/14 (1-кп/199/336/14), судом встановлено, що ОСОБА_7, будучи службовою особою субєкта підприємницької діяльності ТОВ «Відродження-Дніпро», та будучи відповідальною за організацію і ведення бухгалтерського обліку та звітності, а також, за нарахування і сплату податків, зборів і інших обовязкових платежів, достовірно знаючи про те, що підприємство є самостійним платником податку на додану вартість, будучи обізнаним про вимоги законодавства у період часу з 01.12.2013 року по 31.12.2013 року, діючи умисно, при веденні фінансово-господарської діяльності підприємства в порушення вимог п.198.6 ст.198 ПК України, знаходячись за адресою: м.Дніпропетровськ, вул.Калинова, 87, відобразила в податкових деклараціях з ПДВ ТОВ «Відродження-Дніпро» за грудень 2013 року неправдиві відомості результатів до безпідставного завищення валових витрат у сумі 1732400 грн., в результаті чого зазначеним підприємством було занижено ПДВ на вказану суму, що було відображено в акті №1638/04-61-22-2/38199048 від 19.06.2014 року документальної позапланової виїзної перевірки з питань дотримання вимог податкового законодавства в частині своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати ПДВ за грудень 2013 року по взаємовідносинам з платником податків ТОВ «Алюмельс».
Крім того, згідно постанови Генеральної прокуратури України про призначення позапланової документальної перевірки від 12.09.2014р., встановлено, що згідно свідчень директора ТОВ «Інтервенто» ОСОБА_6, останній вказав, що ніякого відношення до ведення фінансово-господарської діяльності і реєстрації даного підприємства ТОВ «Інтервенто» не мав, ніколи не укладав та не підписував будь-яких договорів, угод та інших право установчих документів. Таким чином, правочини вчинені з ТОВ «Інтервенто» не можуть спричиняти реального настання правових наслідків, а тому можуть бути нікчемними.
Також, в акті перевірки позивача №1493/04-61-22-1/36728065 від 10 липня 2015 року зазначено, що відповідно до бухгалтерського рахунку №977 «Безнадійна дебіторська заборгованість» рахувалась сума в розмірі 3520993,86 грн., яка наказом по підприємству №31-40 від 31 жовтня 2014 року була визнана як безнадійна та включена до складу валових витрат декларації з податку на прибуток підприємства за 2014 рік.
ОСОБА_5 відповіді директора ТОВ «Маестро А.Г. «Фабрика столярних виробів» на письмовий запит перевіряючих від 01 липня 2015 року, вказані дії по списанню дебіторської заборгованості та включенню її до складу валових витрат в податкову звітність за 2014 рік були здійснені на підставі статті 257 Цивільного кодексу України та підпункту 14.1.11 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України.
Стаття 68 Конституції України передбачає, що кожен зобов'язаний неухильно додержуватися Конституції України, законів України.
П.п.14.1.36 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України, встановлено, що господарська діяльність - діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь - яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення за агентськими договорами.
ОСОБА_5 п. 14.1.181 п. 14.1 ст. 14 ПК України, податковий кредит сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.
Пунктом 44.1 ст.44 Податкового кодексу України передбачено, що для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.
Відповідно до п.44.6 ст.44 Податкового кодексу України, у разі якщо до закінчення перевірки або у терміни, визначені в абзаці другому пункту 44.7 цієї статті платник податків не надає посадовим особам контролюючого органу, які проводять перевірку, документи (незалежно від причин такого ненадання, крім випадків виїмки документів або іншого вилучення правоохоронними органами), що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності, вважається, що такі документи були відсутні у такого платника податків на час складення такої звітності.
ОСОБА_5 п.75.1 ст.75 Податкового кодексу України, контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.
Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи.
ОСОБА_5 п.85.2 ст.85 Податкового кодексу України, платник податків зобов'язаний надати посадовим (службовим) особам органів державної податкової служби у повному обсязі всі документи, що належать або пов'язані з предметом перевірки. Такий обов'язок виникає у платника податків після початку перевірки.
У відповідності до ст. 134 Податкового Кодексу України, об'єктом оподаткування є: прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом зменшення суми доходів звітного періоду, визначених згідно зі ст.ст. 135-137 цього Кодексу, на собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та суму інших витрат звітного податкового періоду, визначених згідно зі ст.ст. 138-143 цього Кодексу, з урахуванням правил, встановлених статтею 152 цього Кодексу.
ОСОБА_5 до п.135.1 ст. 135 Податкового кодексу України, доходи, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, включаються до доходів звітного періоду за датою, визначеною відповідно до статті 137, на підставі документів, зазначених у пункті 135.2 цієї статті, та складаються з: доходу від операційної діяльності, який визначається відповідно до пункту 135.4 цієї статті; інших доходів, які визначаються відповідно до пункту 135.5 цієї статті, за винятком доходів, визначених у пункті 135.3 цієї статті та у статті 136 цього Кодексу.
Підпунктом 139.1.9. п.139.1 ст.139 Податкового Кодексу України встановлено, що не включаються до складу витрат: витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.
Статтею 185 ПК України передбачено, що об'єктом оподаткування є операції платників податку, зокрема з постачання товарів та послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України; постачання послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу.
Відповідно до п.187.1. ст.187 ПК України датою виникнення податкових зобов'язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше:
а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку;
б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.
ОСОБА_5 до п.192.1 ст. 192 ПК України, якщо після постачання товарів/послуг здійснюється будь-яка зміна суми компенсації їх вартості, включаючи наступний за постачанням перегляд цін, перерахунок у випадках повернення товарів/послуг особі, яка їх надала, або при поверненні постачальником суми попередньої оплати товарів/послуг, суми податкових зобов'язань та податкового кредиту постачальника та одержувача підлягають відповідному коригуванню.
Пунктом 198.1. ст.198 ПК України встановлено, що право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з:
а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг;
б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності);
в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України;
г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.
ОСОБА_5 із п.198.2. ст.198 ПК України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше:
-дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг;
-дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.
Відповідно до п.198.3. ст.198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до ст. 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1. ст. 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку:
-з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку;
-з придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.
Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.
ОСОБА_5 з п.198.6. ст.198 Податкового кодексу України передбачено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу. У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.
Відповідно до ст.42 Господарського кодексу України, підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб'єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.
ОСОБА_5 п.1 ст.142 Господарського кодексу України, прибуток (доход) суб'єкта господарювання є показником фінансових результатів його господарської діяльності, що визначається шляхом зменшення суми валового доходу суб'єкта господарювання за певний період на суму валових витрат та суму амортизаційних відрахувань.
ОСОБА_5 ст.1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.
Пунктом 2 ст.3 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» (далі - Закон №996) передбачено, що фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.
Відповідно до п.1 ст.9 Закону № 996, факти здійснення господарських операцій фіксують первинні документи, які повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це не можливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Відповідно до п.2 ст.9 даного Закону, первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.
Додаткові вимоги до первинних документів встановлені п.2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку (затверджено наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995р. № 88, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05.06.1995р. № 168/704), відповідно до якого первинні документи повинні мати такі обовязкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа, дата і місце складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції, посада і прізвища осіб відповідальних за здійснення господарської операції і правильність оформлення, особистий чи електронний підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.
ОСОБА_5 абз.1 п.п.2.1 глави 2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення.
Відповідно до п.п.2.2, п.п.2.4, п.п.2.7 п.2 вказаного Положення, первинні документи повинні бути складені у момент проведення кожної господарської операції або, якщо це неможливо, безпосередньо після її завершення. При реалізації товарів за готівку допускається складання первинного документа не рідше одного разу на день на підставі даних касових апаратів, чеків тощо. Для контролю та впорядкування обробки інформації на основі первинних документів можуть складатися зведені документи (далі первинні документи).
Відносини в галузі діяльності з надання послуг з перевезення вантажів регулюються Цивільним кодексом України (глава 64), Господарським кодексом України (глава 32), Митним кодексом України, Законами України «Про транспорт», «Про зовнішньоекономічну діяльність», «Про транзит вантажів», «Про автомобільний транспорт», «Про ліцензування певних видів господарської діяльності», ОСОБА_9 перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 14.10.1997 року № 363, тощо.
ОСОБА_9 перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затвердженими наказом Міністерством транспорту України від 14.10.1997 року № 363, передбачено, що договір перевезення вантажів - двостороння угода між перевізником, вантажовідправником чи вантажоодержувачем, що є юридичним документом, яким регламентується обсяг, термін та умови перевезення вантажів, права, обов'язку та відповідальність сторін щодо їх додержання. ОСОБА_9 передбачено, що товарно-транспортна документація - комплект юридичних документів, на підставі яких здійснюють облік, приймання, передавання, перевезення, здавання вантажу та взаємні розрахунки між учасниками транспортного процесу.
Товарно-транспортна накладна - єдиний для всіх учасників транспортного процесу юридичний документ, що призначений для списання товарно-матеріальних цінностей, обліку на шляху їх переміщення, оприбуткування, складського, оперативного та бухгалтерського обліку, а також для розрахунків за перевезення вантажу та обліку виконаної роботи.
Відповідно до підпунктів 11.1, 11.3-11.6 пункту 11 Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, основними документами на перевезення вантажів є товарно-транспортні накладні.
Оформлення перевезень вантажів товарно-транспортними накладними здійснюється незалежно від умов оплати за роботу автомобіля.
Товарно-транспортну накладну на перевезення вантажів автомобільним транспортом Замовник (вантажовідправник) повинен виписувати в кількості не менше чотирьох екземплярів. Замовник (вантажовідправник) засвідчує всі екземпляри товарно-транспортної накладної підписом і при необхідності печаткою (штампом).
Перший екземпляр товарно-транспортної накладної залишається у Замовника (вантажовідправника), другий - передається водієм (експедитором) вантажоодержувачу, третій і четвертий екземпляри, засвідчені підписом вантажоодержувача (у разі потреби й печаткою або штампом), передається Перевізнику.
Таким чином, товарно-транспортна накладна належить до первинної бухгалтерської документації, наявність якої для всіх суб'єктів господарської діяльності незалежно від форм власності є обов'язковою.
Частина 2 ст.19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ст.ст.11, 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд згідно ст.86 цього Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та обєктивному дослідженні.
Приймаючи рішення по суті спору суд виходив з наступного.
Як було встановлено судом, у перевіряємому періоді позивач мав господарські взаємовідносини, зокрема з ТОВ «Інтервенто», ТОВ «Відродження-Дніпро», ТОВ «СВ-Прайм».
Щодо взаємовідносин ТОВ «Маестро А.Г. «Фабрика столярних виробів» з ТОВ «Інтервенто», то суд зазначає наступне. З акту перевірки та наданих первинних документів вбачається, що між позивачем та ТОВ «Інтервенто» укладено договір про надання послуг від 29.08.2013 року № 290813, згідно якого ТОВ «Інтервенто», як підрядник зобов'язувався виготовити та провести монтаж столярних виробів по об'єкту «Реконструкція об'єктів інженерної та транспортної інфраструктури під Конгрессно-виставочний центр у районі Паркової дороги м. Києва. Загальна вартість робіт за цим договором складається з сум «Договірних цін», що є невід'ємною частиною цього договору. Виготовлення столярних виробів проводиться з матеріалів підрядника. Умови оплати-100% передоплата.
Також, між позивачем та ТОВ «Інтервенто» укладено договір підряду про надання послуг №041113 від 01.11.2013 року, згідно якого ТОВ «Інтервенто», як підрядник зобов'язувався виготовити та провести монтаж столярних виробів по об'єкту «Житлово-офісний комплекс з торговими приміщеннями, приміщеннями соціальної інфраструктури та підземним паркінгом на пр.Перемоги, 42 у Шевченківському районі м. Києва». Загальна вартість робіт за цим договором - 589 179,00 грн. Виготовлення столярних виробів проводиться з матеріалів підрядника. Умови оплати-100% передплата.
ОСОБА_5 перевірки встановлено, що у ТОВ «Інтервенто» відсутні необхідні умови для ведення господарської діяльності, відсутні основні фонди, технічний персонал, виробничі активи, складські приміщення, транспортні засоби, підприємство не знаходиться за юридичною адресою, доказів протилежного позивачем не надано.
Крім того, згідно постанови Генеральної прокуратури України про призначення позапланової документальної перевірки від 12.09.2014р., встановлено, що згідно свідчень директора ТОВ «Інтервенто» ОСОБА_6, останній вказав, що ніякого відношення до ведення фінансово-господарської діяльності і реєстрації даного підприємства ТОВ «Інтервенто» не мав, ніколи не укладав та не підписував будь-яких договорів, угод та інших право установчих документів. Таким чином, правочини вчинені з ТОВ «Інтервенто» не можуть спричиняти реального настання правових наслідків, а тому можуть бути нікчемними.
Такі обставини не можуть залишитися неврахованим судом, оскільки ознаки фіктивного підприємства несумісні з легальною підприємницькою діяльністю, навіть за формального підтвердження її первинними документами.
Зазначене вище, на думку суду, дає підстави для висновку про те, що первинні документи, які стали підставою для формування податкового кредиту, виписані контрагентом від імені особи, яка заперечує свою участь у створенні та діяльності контрагента платника податків, зокрема й у підписанні будь-яких первинних документів, не можуть вважатися належно оформленими та підписаними повноважними особами звітними документами, які посвідчують факт придбання товарів, робіт чи послуг, а тому віднесення відображених у них сум ПДВ до податкового кредиту є безпідставним.
Вказана правова позиція узгоджується із постановою Верховного Суду України №21-170а16 від 22.03.2016р.
Таким чином, суд погоджується з висновком податкового органу про те, що ТОВ «Маестро А.Г. «Фабрика столярних виробів» здійснювало безтоварні операції по господарським відносинам з ТОВ «Інтервенто», які в дійсності не придбавалися, а лише полягали у документальному їх оформленні (шляхом складання договорів, актів здачі-прийняття) робіт (надання послуг), рахунків-фактур, видаткових накладних, податкових накладних та інших документів) з метою ухилення від сплати податків та обовязкових платежів.
Щодо взаємовідносин ТОВ «Маестро А.Г. «Фабрика столярних виробів» з ТОВ «Відродження-Дніпро», суд зазначає, що із вказаним контрагентом було укладено договір поставки № 201013 від 20.10.2013 року, договір поставки № 251113 від 25.11.2013 року та договір поставки №131213 від 13.12.2013 року, предметом яких є: ТОВ «Відродження-Дніпро», як постачальник зобов'язувався поставити товар, а покупець (позивач) зобов'язувався прийняти та сплатити його вартість. Асортимент, кількість та ціна товару визначаються у Специфікації № 1, що є невід'ємною частиною договору поставки.
В наданих до матеріалів справи копій платіжних доручень про сплату вищевказаних господарських операцій, у розділі «Проведено банком» з відповідними датами відсутні підпису банку (печатки, підписи тощо.).
На виконання умов вказаних договорів, позивачем з ТОВ «Відродження-Дніпро» були складені Видаткові накладні, копії яких наявні в матеріалах справи, проте відсутнє П.І.Б. особи, яка отримала товар та не надано довіреностей на отримання товару, отже не можливо встановити ким саме отримувався товар.
ОСОБА_5 ухвали Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 29.08.2014р., яка набрала законної сили 08.09.2014р., по справі №201/8465/14 (1-кп/199/336/14), судом встановлено, що ОСОБА_7, будучи службовою особою субєкта підприємницької діяльності ТОВ «Відродження-Дніпро», та будучи відповідальною за організацію і ведення бухгалтерського обліку та звітності, а також, за нарахування і сплату податків, зборів і інших обовязкових платежів, достовірно знаючи про те, що підприємство є самостійним платником податку на додану вартість, будучи обізнаним про вимоги законодавства у період часу з 01.12.2013 року по 31.12.2013 року, діючи умисно, при веденні фінансово-господарської діяльності підприємства в порушення вимог п.198.6 ст.198 ПК України, знаходячись за адресою: м.Дніпропетровськ, вул.Калинова, 87, відобразила в податкових деклараціях з ПДВ ТОВ «Відродження-Дніпро» за грудень 2013 року неправдиві відомості результатів до безпідставного завищення валових витрат у сумі 1732400 грн., в результаті чого зазначеним підприємством було занижено ПДВ на вказану суму, що було відображено в акті №1638/04-61-22-2/38199048 від 19.06.2014 року документальної позапланової виїзної перевірки з питань дотримання вимог податкового законодавства в частині своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати ПДВ за грудень 2013 року по взаємовідносинам з платником податків ТОВ «Алюмельс».
Таким чином, суд погоджується з висновком податкового органу про те, що ТОВ «Маестро А.Г. «Фабрика столярних виробів» здійснювало безтоварні операції по господарським відносинам з ТОВ «Відродження-Дніпро», які в дійсності не придбавалися, а лише полягали у документальному їх оформленні (шляхом складання договорів, актів здачі-прийняття) робіт (надання послуг), рахунків-фактур, видаткових накладних, податкових накладних та інших документів) з метою ухилення від сплати податків та обовязкових платежів.
Щодо взаємовідносин ТОВ «Маестро А.Г. «Фабрика столярних виробів» з ТОВ «СВ-Прайм», суд зазначає, що із вказаним контрагентом було укладено договір поставки № 807 від 08.07.2013 року, згідно якого ТОВ «СВ-Прайм», як постачальник зобов'язувався поставить товар, а покупець (Позивач) зобов'язувався прийняти та сплатити його вартість. Асортимент, кількість та ціна товару визначаються у Специфікаціях № 1 та № 2, що є невід'ємною частиною договору поставки.
Також, суд зазначає, що Довідки форми 1ДФ по всім контрагентам відсутні.
ОСОБА_5 перевірки встановлено, що у ТОВ «СВ-Прайм» відсутні необхідні умови для ведення господарської діяльності, відсутні основні фонди, технічний персонал, виробничі активи, складські приміщення, транспортні засоби, підприємство не знаходиться за юридичною адресою, доказів протилежного позивачем до суду не надано.
Всі вищевказані обставини по вказаним контрагентам позивача не можуть залишатися невраховані судом, оскільки статус фіктивного підприємства несумісний з легальною підприємницькою діяльністю, навіть за формального підтвердження її первинними документами.
У цьому випадку підприємство знаходилось поза межами контролю формального (номінального) директора, а від імені контрагента невідомі особи лише оформляли відповідні документи. Номінальний директор нікого не уповноважував на вчинення дій від імені товариства, немає відомостей щодо уповноваження інших осіб на вчинення дій від імені товариства.
Колегія суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України в постанові від 01.12.2015р. по справі № 21-3788а15, постанові від 12.01.2016р. по справі № 21-3706а15, прийшла до наступних правових висновків, що статус фіктивного, нелегального підприємства несумісний з легальною підприємницькою діяльністю. Господарські операції таких підприємств не можуть бути легалізовані навіть за формального підтвердження документами бухгалтерського обліку.
У постановах Верховного Суду України від 05.03.2012 року (справа № 21-421а11) від 12.04.2016р. (справа № 21-3270а15) міститься правовий висновок, відповідно до якого податкові накладні, які стали підставою для формування податкового кредиту, виписані від імені осіб, які заперечують свою участь у створенні та діяльності контрагентів платника податків, зокрема й у підписанні будь-яких первинних документів, не можуть вважатися належно оформленими та підписаними повноважними особами звітними документами, які посвідчують факт придбання товарів, робіт чи послуг, а тому віднесення відображених у них сум ПДВ до податкового кредиту є безпідставним.
Відповідно до ч.1 ст.244-2 КАС України, висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами1 і 2 ч.1 ст.237 цього Кодексу, обовязковим для всіх субєктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.
Крім того суд зазначає, щодо нарахування сум ПДВ в акті перевірки на стр. 14 та стр. 25 були вказані суми порушень та суть порушень при здійсненні фінансово-господарських взаємовідносин ТОВ «ОСОБА_10Г.» з ПП «Інтервенто» та ТОВ «Відродження-Дніпро». Підтвердження висновків в акті перевірки є наявність вказаних по ПП «Інтервенто» та ТОВ «Відродження-Дніпро» у «Розшифровках податкових зобов'язань та податкового кредиту в розрізі контрагентів (Д5) за відповідні періоди, які були надані підприємством до ДПІ.
Суми донарахувань та штрафних санкцій були нараховані з урахуванням порушень викладених в акті перевірки в т.ч. на стр. 14 та стр. 25, (Розрахунок штрафних санкцій наявний в матеріалах справи), тому висновки викладені з акті перевірки збігаються з сумами відображеними у розрахунку штрафних санкцій.
Доводи ТОВ «Маестро А.Г. «Фабрика столярних виробів» наведені в адміністративному позові та доповненнях не спростовують самого факту встановлених порушень та не є підставою для скасування податкових повідомлень-рішень. Належних доказів на підтвердження обставин, що обґрунтовують вимоги позивача до суду не надано.
Відсутність необхідних умов для здійснення фінансово-господарської діяльності саме відсутність трудових, матеріальних ресурсів, виробничої бази, складських приміщень, транспортних засобів та обладнання унеможливлює здійснення господарської діяльності контрагентів позивача.
Посилання позивача на те, що ТТН не є документом, який підтверджує фактичне отримання товару, не міститься в переліку документів, що визначають право на формування податкового кредиту, не передбачено вказувати марку, модель автомобіля, суд не приймає до уваги, оскільки з метою встановлення факту здійснення господарської операції, формування витрат для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток або податкового кредиту з податку на додану вартість необхідно з'ясувати, зокрема:
- рух активів у процесі здійснення господарської операції. При цьому дослідженню підлягають усі первинні документи, які належить складати залежно від певного виду господарської операції: договори, акти виконаних робіт, документи про перевезення, зберігання товарів тощо.
- установлення зв'язку між фактом придбання товарів (послуг), спорудженням основних фондів, імпортом товарів (послуг), понесенням інших витрат і господарською діяльністю платника податку.
З врахуванням вимог належності та допустимості доказів передбачених ст.ст.70 КАС України та вимог до первинних документів передбачених ст.9 Закону України „Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", в частині того що первинні документи повинні мати відповідні обовязкові реквізити, крім іншого - зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; - посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, суд зазначає, що умовою достовірності доказів щодо здачі-прийняття робіт (придбання послуг) вартість яких врахована позивачем у податковому обліку з метою зменшення податкових зобовязань з податку на додану вартість, звязку цих послуг з власною господарською діяльністю позивача є конкретизація змісту, обсягу, результату цих послуг.
Враховуючи наведене, суд зазначає, що надані до перевірки позивачем документи не є достовірними доказами факту поставки товарів, адже сам факт наявності у позивача податкових та видаткових накладних не є безумовним доказом реальності господарських операцій між позивачем і його контрагентами, тоді як для податкового обліку значення має саме факт поставки товарів тим виконавцем (постачальником), який вказаний в первинних документах, наданих платником податків на підтвердження податкового кредиту.
При цьому суд зазначає, що витрати для цілей визначення обєкта оподаткування податком на додану вартість мають бути фактично здійснені і підтверджені належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка в свою чергу є підставою для формування підприємством податкового обліку.
Системний аналіз наведених норм дає змогу дійти висновку, що обов'язковою умовою підтвердження реальності здійснення господарських операцій є фактична наявність у платника податків первинних документів, фізичних, технічних та технологічних можливостей для здійснення відповідних операцій та зв'язку між фактом придбання товару (послуги) і подальшою господарською діяльністю.
Таким чином, будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки, тощо) мають силу первинних документів лише у разі фактичного здійснення господарської операції.
Якщо ж фактично здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх оформлених реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством.
З урахуванням викладеного, для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.
Належним чином укладений правочин заздалегідь не може свідчити про здійснення суб'єктом господарювання законної господарської діяльності, оскільки укладання такого правочину ще не підтверджує його виконання (Лист ВАСУ від 02.06.2011 за №742/11/13-11).
Для даних податкового обліку преюдиційне значення має не те, про що сторони домовилися, а те, що вони вчинили, тобто не зміст зобов'язання, а його фактичне виконання.
Саме з факту виконання (не виконання) правочину повинна визначатися база оподаткування господарських операцій суб'єкта господарювання.
Однією із судових доктрин, виділених на сьогоднішній день національним законодавством та судовою практикою Верховного Суду України є доктрина реальності господарської операції.
Суть вказаної доктрини полягає в тому, що наслідки для податкового обліку створює лише фактичний рух активів, а не задекларований на папері.
Вимога щодо реальних змін майнового стану платника податків як обов'язкова ознака господарської операції, кореспондується з нормами Податкового кодексу України.
Аналіз вказаних норм свідчить про те, що будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичне здійснення господарської операції відсутнє, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені законодавством.
Презумпція дійсності, притаманна цивільним правочинам, не може бути автоматично поширена на реальність господарських операцій.
Слід зазначити, що до загальновизнаних у світі дієвих механізмів, завдяки яким здійснюється аналіз господарських угод, виявлення та класифікація протиправних схем та методик незаконного ухилення від сплати податків відносяться спеціальні судові доктрини.
Щодо правочинів між позивачем та його контрагентами, доречним є застосування доктрини «Ділова мета» (business purpose) та «Реальність господарської операції».
Суть доктрини полягає в тому, що діяльність платника податків не ставиться під сумнів, якщо у неї є розумна ділова мета, крім мінімізації оподаткування. В іншому випадку, податкові наслідки переосмислюються у відповідності з економічною сутністю операцій та такий правочин визнається недійсним. При цьому обов'язок доказування розумного змісту покладається на учасників правочину (Рішення Європейського Суду з прав людини у справі Halifax… від 21.02.2006р.№Сase C-255/02).
Враховуючи вищенаведене, вбачається проведення транзитних фінансових потоків, спрямованих на здійснення операцій надання податкової вигоди з контрагентами, які не виконували свої податкові зобов'язання, з метою штучного формування податкового кредиту, які не мають реального товарного характеру.
На момент розгляду справи, додаткових пояснень, документів, що спростовують вищевказані факти та доводять реальність вказаних господарських операцій позивачем не надано.
Документи та інші дані, що спростовують реальність здійснення господарської операції, яка відображена в податковому обліку, повинні оцінюватися з урахуванням специфіки кожної господарської операції - умов перевезення, зберігання товарів, змісту послуг, що надаються тощо.
Сама собою наявність або відсутність окремих документів, а так само помилки у їх оформленні не є підставою для висновків про відсутність господарської операції, якщо з інших даних вбачається, що фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобов'язаннях платника податків у зв'язку з його господарською діяльністю мали місце. Водночас наявність формально складених, але недостовірних первинних документів, відповідність яких фактичним обставинам спростована належними доказами, не є безумовним підтвердженням реальності господарської операції.
Враховуючи вищевказані норми законодавства, суд приходить до висновку, що первинні документи, які складені субєктами господарської діяльності на операції що не відповідають сутності і не несуть доказовості відносно змісту здійсненної операції не є документами, які можуть бути підставою для відображення в облікових регістрах бухгалтерського та податкового обліку. Витрати для цілей визначення об'єкта оподаткування, а також податковий кредит для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на додану вартість мають бути фактично здійснені і підтверджені належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою і для формування податкового обліку платника податків.
Отже, судом не встановлено надходження товару, що має індивідуально визначені ознаки, та виконання послуг саме від заявлених у спорі контрагентів, подальший рух товару, у тому числі переміщення на виробництво, та його використання при виготовленні власної продукції.
Є правильними доводи позивача про те, що несплата податку контрагентами платника податку, який скористався правом на податковий кредит, за наявності всіх документів, що підвереджують проведення операцій, не може мати наслідком негативні наслідки до останнього.
Проте, в розглянутому випадку, відображення в податковому обліку операцій із переліченими вище контрагентами, поряд із відсутністю належного та допустимого підтвердження існування товару, перевезення його до позивача, не підтвердження використання останнім товару в подальшому свідчить про неправомірність проведення податкового обліку на підставі таких документів, оскільки не підтверджує реальність здійснення спірних операцій.
Надаючи оцінку доводам про протиправність визначення податкових зобовязань, що нараховані внаслідок встановлення відсутності обєкту оподаткування в правовідносинах між позивачем та вищевказаними контрагентами, суд виходить із того, що обєктом оподаткування є певні операції між конкретними субєктами господарювання, а не договори, укладені між ними, або незаявленими в таких операціях третіми особами.
Відсутність належного підтвердження здійсненої господарської операції або її нездійснення із штучним складанням первинних документів свідчить про відсутність оподатковуваної операції та/або відсутність належних первинних документів, що не може мати наслідком внесення в податковий облік відомостей щодо здійснення таких операції, та, відповідно, отримання податкових переваг у вигляді податкового кредиту або валових витрат.
Окремою підставою для відсутності у платника податків права на отримання зазначених податкових переваг є відсутність необхідних первинних документів, що підтверджують здійснення операцій, недоліки таких документів, складання таких документів при фактичному нездійсненні заявлених операцій, відображення у первинних документах недостовірних даних або даних, які неможливо віднести до операцій, що перевіряються.
Для вирішення спору по суті та надання оцінки правомірності проведення позивачем податкового обліку суд перевіряє відповідність вимогам законодавства первинних документів, їх наявність, що вимагається нормативно-правовими актами та безпосередньо укладеними угодами, що в свою чергу в певній мірі свідчить про як про реальність таких операцій так і про допустимість наданих доказів для підтвердження спірних операцій.
Таким чином, витрати для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на додану вартість мають бути фактично здійснені і підтверджені належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.
Також, з метою встановлення факту здійснення господарської операції, правомірності формування податкового кредиту з податку на додану вартість суду необхідно перевірити фізичні, технічні та технологічні можливості певної особи до вчинення тих чи інших дій, що становлять зміст господарської операції, як-от: наявність кваліфікованого персоналу, основних фондів, у тому числі транспортних засобів для перевезення або виробництва, приміщень для зберігання товарів тощо, якщо такі умови необхідні для здійснення певної операції; можливість здійснення операцій з відповідною кількістю певного товару у відповідні строки з урахуванням терміну його придатності, доступності на ринку тощо; наявність відповідних ліцензій та інших дозвільних документів, що необхідні для ведення певного виду господарської діяльності.
При цьому, дослідженню підлягають усі первинні документи, які належить складати залежно від певного виду господарської операції: договори, акти виконаних робіт, документи про перевезення, зберігання товарів, тощо.
Позивачем не надано належних та допустимих доказів, які б спростували правильність висновків відповідача, викладених ним в акті №1493/04-61-22-1/36728065 від 10.07.2015р.
За викладених вище обставин та відповідних доказів, суд вважає, що відповідач при винесенні оскаржуваних податкових повідомлень-рішень, діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, правомірність своїх дій ним доведена.
На підставі наведеного, суд приходить до висновку в необхідності відмови в задоволенні поданого адміністративного позову.
Керуючись ст.ст.158-165 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:
В задоволенні адміністративного позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Маестро А.Г. «Фабрика столярних виробів» до Державної податкової інспекції у Амур-Нижньодніпровському районі м. Дніпропетровська Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, - відмовити.
Постанова суду набирає законної сили та може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд в порядку, визначеному ст.254 КАС України.

Відповідно до ст.186 КАС України, апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя ОСОБА_1