Справа № 236/3193/16-а
Суддя: Гайдар Андрій Володимирович
Дата ухвалення: 2017-03-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Ткачов О.М.
Суддя-доповідач - Гайдар Андрій Володимирович
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 березня 2017 року справа №236/3193/16-а

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Приміщення суду за адресою: м. Краматорськ, вул.Марата, 15

Донецький апеляційний адміністративний суд колегією в складі

головуючого судді Гайдара А.В.

суддів Василенко Л.А.

Ханової Р.Ф.,

при секретареві судового засідання Томах О.О.,

за участю представника позивача ОСОБА_3 (за договором)

представника відповідача Давиденко В.М. (за довіреністю)

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_5 на постанову Краснолиманського міського суду Донецької області від 02 лютого 2017 р. у справі № 236/3193/16-а за позовом ОСОБА_5 до Управління пенсійного фонду України в м.Красний Лиман Донецької області про визнання протиправними дій та зобов'язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_5 звернувся до суду з позовом до Управління пенсійного фонду України в м.Красний Лиман Донецької області в якому просив: визнати рішення управління № 67 від 14.11.2016 року щодо відмови йому в переході на пенсію у зв'язку з втратою годувальника на підставі п.10 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 року № 3723 з подальшими змінами, протиправним та скасувати його. Зобов'язати Управління пенсійного фонду України в м.Красний Лиман Донецької області перевести його на пенсію у зв'язку з втратою годувальника ОСОБА_6, померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 на підставі ст.37 Закону України «Про державну службу» № 3723-12 від 16.12.1993 року з наступними змінами та нарахувати і виплачувати її згідно довідки про заробітну плату від 11.11.2016 року № 35-12/144/2016 у розмірі 70% від заробітної плати у сумі 25520 грн. (арк.справи 3-5)

В подальшому ОСОБА_5 подав до суду уточнений адміністративний позов в якому просив перевести його на пенсію у зв'язку з втратою годувальника на підставі ст.37 Закону України «про державну службу» № 3723-12 від 16.12.1993 року з наступними змінами та нарахувати і виплачувати її згідно довідки про заробітну плату від 11.11.2016 року № 35-12/144/2016 у розмірі 70% від заробітної плати у сумі 25520 грн. без обмеження максимальної суми пенсійної виплати, а також виплатити різницю в пенсії з 01.11.2016 року з урахуванням фактично виплаченої пенсії. (25-29)

Постановою Краснолиманського міського суду Донецької області від 02 лютого 2017 року у справі № 236/3193/16-а у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_5 відмовлено повністю.

Суд першої інстанції, як підставу для відмови в задоволенні позовних вимог визначив, що позивачем не доведено перебування ОСОБА_5 на утриманні дочки ОСОБА_6 (арк.справи 42,43)

Позивач не погодився з постановою суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати постанову суду першої інстанції через порушення норм матеріального та процесуального права та прийняти нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги наведено, що відповідно до п. 2.11 постанови правління ПФУ № 22-1 від 25.11.2005 року за документ, що засвідчує факт перебування на утриманні непрацездатних членів сім'ї, приймаються довідки житлово-експлуатаційних або інших організацій з місця проживання (реєстрації), або довідки органів місцевого самоврядування, або довідки про реєстрацію місця проживання (разом з годувальником за однією адресою), видані згідно із вимогами ст.3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні». Цей документ є єдиним і належним доказом перебування на утриманні який надається до УПФУ і позивач надав таку довідку, оригінал якої міститься в матеріалах пенсійної справи, яку відповідач надавав для огляду у судовому засіданні. Також відповідно до медичної довідки № 597/12, протокол від 10.08.2015 року позивач постійно потребує стороннього догляду. Таким чином позивачем підтверджено належними доказами перебування на утриманні у своєї доньки. (арк.справи 45-47).

Представник позивача в судовому засіданні підтримав доводи апеляційної скарги, просив їх задовольнити, а постанову суду першої інстанції скасувати.

В судовому засіданні представник відповідача заперечувала проти доводів апеляційної скарги та просила рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, вислухавши думку представників сторін, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів встановила наступне.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що позивач - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, є пенсіонером, що підтверджено пенсійним посвідченням серії НОМЕР_1 від 17.01.2006 року. Позивач перебуває на обліку в Управління пенсійного фонду України в м.Красний Лиман Донецької області (далі-УПФУ в м.Красний Лиман Донецької області) та отримує пенсію за віком. (арк.. справи 11)

Колегія суддів зазначає, що висновок суду першої інстанції стосовно не доведення перебування ОСОБА_5 на утриманні дочки ОСОБА_6 є помилковим, оскільки спростовується документами, як знаходяться в матеріалах справи (арк.. справи 48,49).

Крім того, колегія суддів звертає увагу, що факт знаходження позивача на утриманні його доньки ОСОБА_6 не є спірним між сторонами.

Таким чином, колегія суддів вважає встановленим, що позивач перебував на утриманні своєї доньки ОСОБА_6, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2. (арк.справи 7,37)

При житті донька позивача, ОСОБА_6 мала статус судді у відставці та з 31.12.2010 року отримувала щомісячне довічне грошове утримання, призначене відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07 липня 2010 року № 2453-6. (арк.справи 6,7)

09 листопада 2016 року ОСОБА_5 звернувся із заявою до УПФУ в м.Красний Лиман Донецької області про переведення його на пенсію у зв'язку з втратою годувальника на підставі Закону України «Про судоустрій і статус суддів». (арк.справи 10)

Рішенням № 67 від 14 листопада 2016 року Управління пенсійного фонду України в м.Красний Лиман відмовило позивачу в переведенні на пенсію померлого судді у відставці згідно Закону України «Про судоустрій і статус суддів» № 1402-8 від 2 червня 2016 року. Свою відмову управління мотивувало тим, що Законом України «Про судоустрій і статус суддів» не визначено право та умови призначення членам сім'ї померлого судді у відставці пенсії за померлого суддю на умовах призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці. Позивач має право на призначення пенсії у зв'язку з втратою годувальника відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року № 1058. (арк.справи 8,9)

Встановлені обставини підтверджені матеріалами справи і не є спірними між сторонами.

Спірним у справі є правомірність дій відповідача щодо відмови в переведенні позивача на пенсію в зв'язку з втратою годувальника за померлого суддю у відставці відповідно до ст. 37 Закону України «Про державну службу» №3723-XII від 16.12.1993 року (зі змінами та доповненнями).

Колегія суддів зазначає, що відповідно до ч. 1 статті 138 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» № 2453-VI судді який вийшов у відставку, при досягненні пенсійного віку, виплачується пенсія на умовах, передбачених статтею 37 Закону України «Про державну службу» або за його вибором щомісячне довічне утримання.

Відповідно до ч. 2 ст. 138 вищевказаного закону суддя який не досяг пенсійного віку, отримує щомісячне довічне утримання. При досягнення таким суддею пенсійного віку за ним зберігається право на отримання щомісячного грошового утримання чи за його вибором призначається пенсія на умовах, передбачених ст. 37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 року №3723-XII.

Пунктом 10 ст. 37 Закону України «Про державну службу» №3723-XII від 16.12.1993 року передбачено що в разі смерті особи в період перебування на державній службі за наявності у померлого годувальника стажу державної служби не менше 10 років непрацездатним членам сім'ї померлого годувальника, які були на його утриманні, призначається пенсія у зв'язку з втратою годувальника на одного непрацездатного члена сім'ї в розмірі 70% суми заробітної плати померлого годувальника, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, а на 2-х і більше членів сім'ї - 90% відсотків. До непрацездатних членів сім'ї належать особи, зазначені у статті 26 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Право на призначення пенсії у зв'язку з втратою годувальника на умовах, передбачених частиною десятою цієї статті, мають також непрацездатні члени сім'ї померлої особи, яка отримувала або мала право на пенсію за цим Законом.

У лютому 2015 року вступив в законну силу Закон України «Про забезпечення права на справедливий суд» №192-VIII від 12.02.2015 року, розділ 10 якого визначав cтатус судді у відставці.

Згідно ст.ст. 141-142 цього Закону суддя у відставці мав право на призначення йому пенсії на умовах передбачених ст. 37 Закону України «Про державну службу», або за його вибором право на отримання щомісячного довічного утримання.

Аналогічним чином визначав право судді у відставці на пенсійне забезпечення, а також права утриманців померлого судді у відставці на отримання пенсії на випадок втрати годувальника та Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів щодо пенсійного забезпечення» №213-VIII від 02.03.2015 року, яким було змінено назву статті 37 Закону України «Про державну службу» на нову назву «Пенсійне забезпечення державних службовців».

Відповідно до змісту частини 10 ст. 37 цього Закону право на отримання пенсії у зв'язку з втратою годувальника мають також непрацездатні члени сім'ї померлої особи, які отримували або мали право на пенсію за цим законом.

Закон України «Про державну службу» №3723-XII від 16.12.1993 року втратив чинність на підставі Закону України «Про державну службу» №889 -VIII від 10.12.2015 року за винятком ст. 37 Закону України «Про державну службу» № 3723-XII від 16.12.1993 року, яка повинна застосовуватися до осіб, зазначених у пунктах 10 і 12 розділу 11 Закону України «Про державну службу» №889 -VIII від 10.12.2015 року.

Згідно п.10 і 12 розділу 11 Закону України «Про державну службу» №889 -VIII від 10.12.2015 року та Закону України «Про судоустрій і статус суддів» державні службовці які на момент набрання законної сили цим законом мають стаж роботи на державній службі 10 або 20 років на посадах віднесених до відповідних категорій держслужбовців, визначених ст. 25 Закону України «Про державну службу» мають право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» №3723-XII від 16.12.1993 року з наступними змінами.

Колегія суддів зазначає, що п.13 розділу 11 Закону України «Про державну службу» №889 -VIII від 10.12.2015 року передбачає, що за особами, які на день набрання чинності цим Законом, перебувають у відставці, відповідно до вимог ст. 31 Закону України «Про державну службу» №3723-XII з наступними змінами, зберігаються гарантії, передбачені цією статтею.

Про реалізацію права судді на відставку за нормами Закону України «Про судоустрій і статус суддів» №2453-VI від 7 липня 2010 року йде мова і в змісті п.25. ч.2 розділу 12 «Остаточних і перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» №1402-8 від 02.06.2016 року.

Рішенням Конституційного Суду України у справі №1-8/2016 року від 8 червня 2016 року за № 4-рп/2016 року (конституційне подання Верховного Суду України щодо конституційності положень ч.3, абзаци 1-2,4,6 ч. 5 ст.141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та положень пункту 5 розділу 3 «Прикінцеві положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів щодо пенсійного забезпечення» визнані такими, що не відповідають Конституції.

Положення Закону України «Про судоустрій і статус суддів від 7 липня 2010 року № 2423 в редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 2 березня 2015 року № 213-VIII, Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24 грудня 2015 року № 911-VIII і положення Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» щодо пенсійного забезпечення від 2 березня 2015 року №213, визнані неконституційними, і втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення.

Отже Управління пенсійного фонду України в м.Красний Лиман Донецької області, як орган, якому делеговані повноваження щодо призначення і виплати пенсій до них, при зверненні ОСОБА_5 з заявою про перехід на пенсію по випадку втрати годувальника повинен був діяти відповідно до вимог Закону України «Про судоустрій і статус суддів» № 2453-VI від 7 липня 2010 року, ст.37 Закону України «Про державну службу» № 3723-XII від 16.12.1993 року з наступними змінами.

Відповідно до частини 1 статті 37 Закону України «Про державну службу» № 3723-XII від 16.12.1993 року на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абзацом першим частини першої статті 28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", у тому числі стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку. Пенсія державним службовцям призначається в розмірі 60 відсотків суми їх заробітної плати, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - у розмірі 60 відсотків заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування.

Як вбачається з матеріалів справи та не є спірним між сторонами, донька позивача - ОСОБА_6 - як на момент призначення довічного грошового утримання (31.12.2010 року) так і на момент смерті (23.08.2016 року) мала право на одержання пенсії державних службовців відповідно до ч.1 ст.37 Закону України «Про державну службу» № 3723-XII від 16.12.1993 року.

Відповідно до частин 13 та 14 ст.37 Закону України «Про державну службу» № 3723-XII від 16.12.1993 року у разі смерті особи у період перебування на державній службі за наявності у померлого годувальника стажу державної служби не менше 10 років непрацездатним членам сім'ї померлого годувальника, які були на його утриманні (при цьому дітям - незалежно від того, чи були вони на утриманні померлого годувальника), призначається пенсія у зв'язку з втратою годувальника на одного непрацездатного члена сім'ї у розмірі 70 відсотків суми заробітної плати померлого годувальника, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, а на двох і більше членів сім'ї - 90 відсотків. До непрацездатних членів сім'ї належать особи, зазначені у статті 36 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування".

Право на призначення пенсії у зв'язку з втратою годувальника на умовах, передбачених частиною десятою цієї статті, мають також непрацездатні члени сім'ї померлої особи, яка отримувала або мала право на пенсію за цим Законом.

Таким чином, як встановлено колегією суддів, позивач на момент звернення з заявою до пенсійного органу був непрацездатним членом сім`ї померлого годувальника та відповідав вимогам вищезазначених норм ст.37 Закону № 3723-XII.

Колегія суддів вважає неприйнятними доводи представника відповідача, що норми ст.37 Закону № 3723-XII розповсюджуються тільки на осіб, зазначених у пунктах 10 і 12 розділу XI Закону України від 10 грудня 2015 року N 889-VIII та не розповсюджуються на позивача, з огляду на наступне.

Однією зі складових права на справедливий судовий розгляд (ст..6 Європейської Конвенції з прав людини) є принцип правової визначеності, за яким права особи мають бути чітко та повною мірою визначені законом, положення якого є зрозумілими та доступними до розуміння будь-якою особою.

З огляду на спірні правовідносини правова визначеність полягає у тому, що, приймаючи нові умови пенсійного забезпечення по Закону України «Про державну службу» від 10 грудня 2015 року N 889-VIII, Верховна Рада України закріпила право певних осіб на певні умови призначення пенсії, зокрема, пенсії державного службовця шляхом відсилання до норм Закону, який, серед іншого, передбачає такий вид пенсійного забезпечення, як призначення пенсії по втраті годувальника.

За таких умов, розповсюдивши право на особу, похідним є і право членів сім`ї цієї особи при призначенні пенсії на випадок втрати годувальника у разі її смерті, тобто позивача, відповідно до ст.37 Закону № 3723-XII.

З урахуванням вищевикладеного колегія суддів вважає необхідним задовольнити позовні вимоги частково, та скасувати рішення Управління пенсійного фонду України в м.Красний Лиман Донецької області № 67 від 14.11.2016 року про відмову ОСОБА_5 в переході на пенсію у зв'язку з втратою годувальника і зобов'язати Управління пенсійного фонду України в м.Красний Лиман Донецької області перевести ОСОБА_5 на пенсію у зв'язку з втратою годувальника на підставі ст.37 Закону України «Про державну службу» № 3723-12 від 16.12.1993 року (з наступними змінами) з урахуванням довідки про заробітну плату від 11.11.2016 року № 35-12/144/2016, та з урахуванням фактично виплаченої пенсії.

Стосовно позовних вимог у частині виплати пенсії по втраті годувальника без обмеження її розміру, колегія суддів зазначає, що позовні вимоги в цій частині не підлягають задоволенню з огляду на наступне.

Спеціальним законом, що регулює гарантії соціального захисту суддів є Закон України "Про судоустрій і статус суддів" від 07.07.2010 № 2453-VІ (далі - Закон № 2453-VІ). Саме деякі положення Закону № 2453-VІ вказаним рішення були визнані неконституційними. В той же час позивач суддею не працював, а пенсія йому призначена не на підставі норм Закону № 2453-VІ.

Крім того, Рішення Конституційного суду України від 03.06.2013 №3-рп/2013 не стосується застосування норм Закону № 3723-ХІІ.

Відповідно до ст. 198 КАС України суд апеляційної інстанції має право скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову постанову суду.

Згідно п.4 ч.1 ст. 202 КАС України суд апеляційної інстанції скасовує постанову суду першої інстанції та ухвалює нове рішення, якщо судом першої інстанції при ухваленні рішення допущено порушення норм матеріального або процесуального права, яке призвело до неправильного вирішення справи.

Враховуючи, що судом першої інстанції неправильно застосовані норми матеріального і процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, постанова суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нової про часткове задоволення позовних вимог.

Керуючись ч.ч.1-3 ст. 160, ст.ст. 167, 195,196, п.3 ч.1 ст. 198, п.4 ч.1 ст. 202, ч.2 ст. 205, ст. 206 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 на постанову Краснолиманського міського суду Донецької області від 02 лютого 2017 р. у справі № 236/3193/16-а -задовольнити частково.

Постанову Краснолиманського міського суду Донецької області від 02 лютого 2017 р. у справі № 236/3193/16-а - скасувати.

Прийняти нову постанову.

Позовні вимоги ОСОБА_5 до Управління пенсійного фонду України в м.Красний Лиман Донецької області про визнання протиправними дій та зобов'язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Скасувати рішення Управління пенсійного фонду України в м.Красний Лиман Донецької області № 67 від 14.11.2016 року про відмову ОСОБА_5 в переході на пенсію у зв'язку з втратою годувальника.

Зобов'язати Управління пенсійного фонду України в м.Красний Лиман Донецької області перевести ОСОБА_5 на пенсію у зв'язку з втратою годувальника на підставі ст.37 Закону України «Про державну службу» № 3723-12 від 16.12.1993 року (з наступними змінами) з урахуванням довідки про заробітну плату від 11.11.2016 року № 35-12/144/2016, та з урахуванням фактично виплаченої пенсії.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Вступна та резолютивна частини постанови складені у нарадчій кімнаті та проголошені у судовому засіданні 30 березня 2017 року. Повний текст постанови складений та підписаний колегією суддів протягом п'яти днів.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками перегляду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції.

Головуючий суддя: А.В. Гайдар

Судді: Л.А. Василенко

Р.Ф.Ханова