Справа № 347/2083/16
Суддя: Бучинський А. Б.
Дата ухвалення: 2017-03-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 березня 2017 року смт Верховина Справа№ 347/2083/16

Провадження № 2-а/340/18/17

Верховинський районний суд Івано-Франківської області

в складі: головуючого судді Бучинського А.Б.,

при секретарі судових засідань ОСОБА_1

з участю позивача ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт Верховина адміністративний позов ОСОБА_2 до Косівського обєднаного управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області про визнання дій неправомірними, зобовязання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

позивач звернувся в суд з адміністративним позовом про визнання дій відповідача щодо обмеження виплати йому пенсії 10 прожитковими мінімумами для осіб, які втратили працездатність з 01.11.2012 по 01.01.2016 неправомірними, зобовязання відповідача виплатити йому нараховані суми пенсії без обмеження 10 прожитковими мінімумами для осіб, які втратили працездатність з 01.11.2012 по 01.01.2016 з врахуванням проведених виплат пенсії, а також нарахувати компенсацію втрати частини доходів на невиплачені суми пенсії з 01.11.2012 по 01.01.2016, та в місячний строк з дати набрання рішенням законної сили, надати звіт про виконання судового рішення.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що з 03.02.1993 йому призначена пенсія по інвалідності згідно Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб». У звязку із зміною групи інвалідності, розпорядженням від 25.01.2013 №115438 відповідачем йому зроблено перерахунок пенсії з 01.11.2012 та визначено її розмір в сумі 10116 грн., але виплачувалася йому пенсія в сумі 8560 грн. Як згодом йому стало відомо, таке обмеження виплати пенсії здійснено відповідно до ст.2 Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи», згідно якої пенсія чи щомісячне довічне грошове утримання не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність. В подальшому, і до 01.01.2016 виплата пенсії проводилася із відповідними обмеженнями.

Вважає такі дії відповідача незаконними, оскільки згідно з п.2 розділу ІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» обмеження пенсії максимальним розміром, не поширюється на пенсіонерів, яким пенсія призначена до набрання чинності цим Законом. Крім цього, у відповідності до ст. 58 Конституції України закони не можуть мати зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони помякшують або скасовують відповідальність особи. Також вважає, відповідно до ч.2 ст.55 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» має право на виплату компенсації втрати частини доходів, оскільки пенсія йому була нарахована у повному розмірі, але виплачена з врахуванням вказаних обмежень. А тому просить адміністративний позов задовольнити.

В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги з аналогічних підстав. Доповнив, що до 01.11.2012 він отримував пенсію по інвалідності, як інвалід ІІІ групи. Після переходу на ІІ групу, він подав відповідні документи в Пенсійний фонд, яким було здійснено перерахунок розміру пенсії до більшого розміру, та обмежено 10 прожитковими мінімумами для осіб, які втратили працездатність. Крім цього, у звязку із призначенням щомісячного довічного грошового забезпечення судді з 25.11.2013 виплату цієї пенсії йому взагалі було припинено. З приводу цих обставин він судився з відповідачем, та на підставі рішення суду виплату такої пенсії йому було відновлено в грудні 2015 року. При цьому, відповідачем було виплачено пенсію за попередній період з 25.11.2013 по 04.12.2015 з врахуванням обмежень 10 прожитковими мінімумами для осіб, які втратили працездатність.

Представник відповідача ОСОБА_3 в судовому засіданні адміністративний позов заперечила, суду пояснила, що дійсно за період з 01.11.2012 по 01.01.2016 позивачу було виплачено пенсію по інвалідності з обмеженням її максимального розміру 10 прожитковими мінімумами для осіб, які втратили працездатність. Такі дії відповідача вважає законними, та вчиненими відповідно до ст.2 Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи». В той же час посилання позивача на обставини, що ці положення закону не поширюються на нього вважає безпідставними, оскільки після прийняття вказаного Закону йому вперше було призначено пенсію по інвалідності, як інваліду ІІ групи. Крім цього, на момент обмеження максимального розміру пенсії позивач був працюючим пенсіонером, а тому з врахуванням абзацу 3 ч.2 розділу ІІ Прикінцевих положень Закону положення щодо виплати з обмеженням її максимального розміру до нього застосовуються.

Також зазначила, що позивач вводить суд в оману з приводу нарахування йому пенсії у повному розмірі, оскільки згідно матеріалів пенсійної справи та відповідей відповідача, сума пенсії без обмеження її 10 прожитковими мінімумами не є нарахованою, а виплачується з обмеженням її максимальним розміром згідно Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи». Щодо виплати компенсації втрати частини доходів, то до спірних правовідносин не можуть бути застосовані положення Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у звязку з порушенням строків їх виплати», оскільки положення даного Закону регулюють порядок виплати компенсації громадянам втрати частини доходів у звязку з порушенням строків їх виплати у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. З посиланням на Верховний Суд України, зазначає, що основною умовою для виплати громадянину компенсації, є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів. Тому вважає дії відповідача законними, а адміністративний позов безпідставним, і в його задоволення просить відмовити.

Заслухавши пояснення сторін, зясувавши дійсні обставини справи та давши правову оцінку представленим доказам у їх сукупності, суд вважає, що слід постановити судове рішення про таке.

Статтею 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.3 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Як встановлено в судовому засіданні, ОСОБА_2 з 27.04.1993 призначено пенсію по інвалідності як інваліду ІІІ групи, відповідно до положень Закону України «Про пенсійне забезпечення військовослужбовців та осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ» (з врахуванням внесених змін, на даний час назва закону N 2262-XII «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб»).

Розпорядженням відповідача від 25.01.2013 №115438, ОСОБА_2 здійснено перерахунок пенсії з 01.11.2012 у звязку із зміною групи інвалідності із ІІІ-ої на ІІ-у та визначено розмір пенсії в сумі 10116 грн., однак виплата пенсії була обмежена сумою 8560 грн.

Як встановлено безспірно судом, пенсія по інвалідності в обмеженому розмірі виплачувалася позивачу протягом усього спірного періоду, починаючи з 01.11.2012 по 01.01.2016. При цьому, з 25.11.2013 виплата такої пенсії була припинена у звязку із призначенням до виплати довічного грошового утримання судді у відставці, однак на підставі рішення Львівського апеляційного адміністративного суду від 20.10.2015 виплата такої пенсії була поновлена та виплачена за попередній період з 25.11.2013 з обмеженням максимального розміру.

В судовому засіданні представник відповідача зазначила, і вказані обставини підтверджуються розпорядженням від 25.01.2013 №115438, підставою для обмеження позивачу розміру його пенсії десятьма прожитковими мінімумами, установлених для осіб, які втратили працездатність стали положення ст.2 Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» № 3668-VI від 8 липня 2011 року, що набрав чинності з 01.10.2011.

Дійсно відповідно до названих положень законодавцем передбачено, що максимальний розмір пенсії (крім пенсійних виплат, що здійснюються з Накопичувального пенсійного фонду) або щомісячного довічного грошового утримання (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною), призначених (перерахованих) відповідно до закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність.

В той же час, пунктом 2 розділу 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 3668-VI (в редакції закону станом на 25.01.2013 визначено, що обмеження пенсії максимальним розміром, встановленим цим Законом, не поширюється на пенсіонерів, яким пенсія призначена до набрання чинності Законом

Пенсіонерам, яким пенсія (щомісячне довічне грошове утримання) призначена до набрання чинності цим Законом і в яких розмір пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) перевищує максимальний розмір пенсії (щомісячного довічного грошового утримання), встановлений цим Законом, виплата пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) здійснюється без індексації, без застосування положень частин другої та третьої статті 42 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» та проведення інших перерахунків, передбачених законодавством, до того часу, коли розмір пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) відповідатиме максимальному розміру пенсії (щомісячного довічного грошового утримання), встановленому цим Законом.

З врахуванням наведеного суд приходить до висновку про безпідставність обмеження відповідачем максимального розміру пенсії позивача десятьма прожитковими мінімумами, установлених для осіб, які втратили працездатність, оскільки не зважаючи на те, що позивач отримував пенсію по інвалідності відповідно до закону України N 2262-XII, в той же час така пенсія йому була призначена з 1993 року, до набрання чинності Законом України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи», у звязку із чим положення статті 2 цього Закону на позивача не поширювалися. А тому в цій частині позовні вимоги є підставними, у звязку із чим їх слід задовольнити, визнати дії відповідача щодо обмеження максимального розміру пенсії позивача неправомірними, та зобовязати його відновити порушене право позивача шляхом проведення виплати нарахованої суми пенсії за спірний період без її обмеження максимальним розміром.

Одночасно судом не приймаються до уваги заперечення відповідача про те, що позивачу після набрання законом України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» було вперше призначено пенсію по інвалідності, як інваліду ІІ-ої групи, оскільки за змістом статті 1 та розділу ІІІ закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» видом пенсійного забезпечення є пенсія по інвалідності, яка позивачу призначена та виплачувалася з 1993 року. В той же час зміна групи інвалідності не є підставою для зміни виду пенсії чи призначення іншої пенсії, а лише для зміни розміру пенсійних нарахувань по інвалідності.

Крім цього, є неспроможними посилання відповідача на обставини про те, що на момент обмеження максимального розміру пенсії позивача, такий був працевлаштований, а тому не мав права на виплату пенсії без обмеження максимальним розміром відповідно до положення абзацу 3 пункту 2 Прикінцевих та перехідних положень закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи», яким визначено, що порядок виплати пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) працюючим пенсіонерам встановлюється законодавством незалежно від дати призначення пенсії (щомісячного довічного грошового утримання).

Зазначене положення закону, введено в дію Законом України від 02.03.2015 р. N 213-VIII, і на той час позивач уже не працював. Крім цього на момент винесення розпорядження про обмеження максимального розміру пенсії позивача вказана норма була викладена у редакції іншого змісту. А тому зазначена правова норма не може регулювати правовідносини між сторонами.

Крім цього, відповідно до ч.2 ст.46 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» визначено порядок виплати пенсії за минулий час, де зазначено, що нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.

Компенсація втрати частини пенсії у звязку з порушенням строків її виплати пенсіонерам здійснюється згідно із законом.

Питання, повязані зі здійсненням компенсації громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, врегульовані Законом України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у звязку з порушенням строків їх виплати» та Порядком проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у звязку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №159 від 21.02.2001 року, для реалізації згаданого Закону.

Відповідно до статей 1,2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у звязку з порушенням строків їх виплати» підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи), така компенсація провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії, соціальні виплати, стипендії, заробітна плата (грошове забезпечення) та інші.

Отже, дія зазначених нормативних актів поширюється на підприємства, установи та організації всіх форм власності і господарювання та застосовується у всіх випадках порушення встановлених термінів виплати грошових доходів, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи), та стосується усіх доходів, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру (пенсії, соціальні виплати, стипендія, заробітна плата).

Основною умовою для виплати громадянину передбаченої статтею 2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у звязку з порушенням строків їх виплати» та Порядком проведення компенсації , є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів (у тому числі пенсії). При цьому компенсація за порушення строків виплати такого доходу проводиться незалежно від порядку і підстав його нарахування: самим підприємством, установою чи організацією добровільно чи на виконання судового рішення.

Аналогічна правова позиція висловлена колегією суддів Судової палати в адміністративних справах і Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України у постанові від 18 листопада 2014 року у справі №21-518а14.

З наведеного випливає право позивача на компенсацію невиплаченої суми пенсії за попередні періоди без обмеження строком таких виплат за умови, що така пенсія була нарахована та невиплачена відповідачем у встановлені строки, або з порушенням строків виплати.

При цьому суд не приймає до уваги заперечення відповідача про відсутність у позивача права на таку компенсацію через те, що ними не вчинялося дій з нарахування пенсії в повному розмірі, оскільки як вбачається із розпорядження від 25.01.2013 №115438, ОСОБА_2 при зміні розміру пенсії було визначено та нараховано розмір пенсії з 01.11.2012 в сумі 10116 грн., а з 01.01.2013 в сумі 10134 грн, однак виплату такої обмежено десятьма прожитковими мінімумами для осіб, які втратили працездатність. Подальші нарахування з обмеженнями максимальних розмірів пенсій до виплат проводилися і іншими розпорядженнями, зокрема від 26.11.2015 №200137. А тому адміністративний позов слід задовольнити.

Оскільки обидві сторони звільнені від сплати судового збору, судові витрати у справі на сторін не покладати. Вирішити питання про допуск в частині судового рішення до негайного виконання згідно вимог ст.267 КАС України. Крім цього, на виконання вимог ст.267 КАС України в порядку здійснення судового контролю за виконанням судового рішення, покласти на відповідача обовязок щодо подання суду звіту про виконання судового рішення.

Керуючись ст.ст.7-12, 86, 94, 161, 162, 163, 167, 256, 267 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправними дії Косівського обєднаного управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області щодо обмеження виплати пенсії ОСОБА_2 десятьма прожитковими мінімумами для осіб, які втратили працездатність за період з 01 листопада 2012 року по 01 січня 2016 року.

Зобовязати Косівське обєднане управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області виплатити ОСОБА_2 нараховані суми пенсії без обмеження її десятьма прожитковими мінімумами для осіб, які втратили працездатність за період з 01 листопада 2012 року по 01 січня 2016 року з врахуванням проведених виплат пенсії, а також нарахувати компенсацію втрати частини доходів на невиплачені суми пенсії за період з 01 листопада 2012 року по 01 січня 2016 року.

Постанову суду в частині виплати ОСОБА_2 пенсії без обмеження її десятьма прожитковими мінімумами для осіб, які втратили працездатність за період з 01 листопада 2012 року по 01 січня 2016 року з врахуванням проведених виплат пенсії, у межах суми стягнення за один місяць, допустити до негайного виконання.

Зобовязати Косівське обєднане управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області подати до суду у місячний строк, з моменту отримання копії постанови суду, звіт про виконання судового рішення в частині негайного виконання постанови суду, та у місячний строк, з моменту набрання постановою законної сили, звіт про виконання судового рішення в решта частині.

На постанову суду може бути подана апеляційна скарга в порядку і в строки передбачені статтею 186 КАС України протягом десяти днів з дня її проголошення до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив судове рішення.

Повний текст постанови виготовлено та підписано 31 березня 2017 року.

Суддя: А.Б. Бучинський