Справа № 2а-4730/12/1470
Суддя: Рецебуринський Ю.Й.
Дата ухвалення: 2017-03-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 березня 2017 року м. Київ К/800/19937/14

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

Суддів Рецебуринського Ю.Й.(судді-доповідача),

Олексієнка М.М.,

Штульман І.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_3 до Ленінського відділу Державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції (далі - Ленінський відділ ДВС), управління Державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Миколаївській області (далі - УДВС), третя особа - управління Державної казначейської служби України у місті Миколаєві Миколаївської області, про визнання дій протиправними та скасування постанов,

за касаційною скаргою Ленінського відділу державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції на постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 24 квітня 2013 року та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 21 січня 2014 року,

В С Т А Н О В И Л А:

У вересні 2012 року ОСОБА_3 звернувся до суду з адміністративним позовом, в подальшому уточненим, про: визнання незаконними дій державного виконавця Ленінського відділу ДВС по винесенню постанов про: 1) стягнення боргу із заробітної плати у розмірі 50%; про приєднання виконавчих проваджень до зведеного виконавчого провадження; про стягнення з боржника витрат на проведення виконавчих дій; про стягнення з боржника виконавчого збору; про арешт майна та заборону його відчуження; 2) визнання незаконною бездіяльності державного виконавця Ленінського відділу ДВС щодо своєчасного повідомлення про відкриття виконавчого провадження; 3) визнання дій державного виконавця Ленінського відділу ДВС щодо вчинення виконавчий дій по зведеному виконавчому провадженню №33958720 від 25.10.2011р. (об'єднані ВП №28445643, №22379370, №24026568, №22078366, №21681945), після спливу шестимісячного строку, встановленого законом для виконання, протиправними; 4) скасування постанов державного виконавця про стягнення боргу із заробітної плати у розмірі 50 %; про приєднання виконавчих проваджень до зведеного виконавчого провадження; про стягнення з боржника витрат на проведення виконавчих дій; про стягнення з боржника виконавчого збору; про арешт майна та заборону його відчуження; 5) визнання постанови про відкриття ВП №22078366 (штраф ДАІ) незаконною та скасування її; 6) зобов'язання державного виконавця закрити ВП №22078366; 7) визнання дій державного виконавця щодо передавання виконавчих проваджень №28445643, №22379370, №24026568, №22078366, №21681945 незаконними; 8) визнання дій заступника начальника Ленінського відділу ДВС щодо приймання виконавчих проваджень №28445643, №22379370, №24026568, №22078366, №21681945 без письмового розпорядження або наказу керівника незаконними; 9) визнання дій заступника начальника Ленінського відділу ДВС щодо передавання виконавчих проваджень №28445643, №22379370, №24026568, №22078366, №21681945, отриманих без законних підстав (відсутність розпорядження або наказу керівника), а дії державного виконавця Єренкевича І.А. щодо приймання цих виконавчих проваджень незаконними.

Постановою Миколаївського окружного адміністративного суду від 24 квітня 2013 року, залишеною без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 21 січня 2014 року, позов задоволено частково. Визнано незаконними дії державного виконавця Ленінського відділу ДВС ОСОБА_4 по винесенню постанов: про стягнення боргу із заробітної плати у розмірі 50%; про приєднання виконавчих проваджень до зведеного виконавчого провадження; про стягнення з боржника витрат на проведення виконавчих дій; про стягнення з боржника виконавчого збору; про арешт майна та заборону його відчуження. Визнано протиправними дії державного виконавця Ленінського відділу ДВС ОСОБА_4 щодо вчинення виконавчий дій по зведеному виконавчому провадженню № 33958720 від 25.10.2011р. (об'єднані ВП №28445643, №22379370, №24026568, №22078366, №21681945), після спливу шестимісячного строку, встановленого законом для виконання. Скасовано постанову державного виконавця про стягнення боргу із заробітної плати у розмірі 50 %. Скасовано постанову державного виконавця про приєднання виконавчих проваджень до зведеного виконавчого провадження. Скасовано постанову державного виконавця про стягнення з боржника витрат на проведення виконавчих дій. Скасовано постанову державного виконавця Єренкевича І.А. про стягнення з боржника виконавчого збору. Скасовано постанову державного виконавця Єренкевича І.А. про арешт майна та заборону його відчуження. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

У касаційній скарзі Ленінський відділ ДВС, посилаючись на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права, просить скасувати ухвалені ними судові рішення та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

З'ясувавши обставини справи, перевіривши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права згідно статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів приходить до висновків про відмову у задоволенні касаційної скарги з огляду на наступне.

Судами встановлено, що постановами ДАІ ОСОБА_3 притягнуто до адміністративної відповідальності та накладено штрафи у розмірі 102 грн, 850 грн, 510 грн, 600 грн.

На підставі вказаних документів державним виконавцем винесено постанови про відкриття виконавчих проваджень: від 1 жовтня 2010 року (виконавче провадження №2168195), від 21 жовтня 2010 року (виконавче провадження №22078366), 5 листопада 2010 року (виконавче провадження №22379570), 20 січня 2011 року (виконавче провадження №24026568).

Крім того, за виконавчим листом Ленінського районного суду м. Миколаєва від 15 червня 2011 року про стягнення боргу з ОСОБА_3 у розмірі 11144 грн 12 коп., державним виконавцем прийнято постанову 23 серпня 2011 року про відкриття виконавчого провадження №28445643.

Після відкриття виконавчих проваджень по вказаним справам, державним виконавцем 25 жовтня 2011 року прийнято постанову про приєднання до зведеного провадження усіх перелічених виконавчих проваджень.

В своїх вимогах позивач зазначив, що під час проведення виконавчих дій, державним виконавцем порушенні норми діючого законодавства, щодо не повідомлення боржника належним чином про відкриття виконавчих проваджень, безпідставно звернено стягнення на 50% заробітної плати, порушені строки проведення виконавчих дій та безпідставно стягнуто з боржника виконавчий збір та витрати на проведення виконавчих дій.

Відповідно до частини 1 статті 30 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року №606-XIV, чинного на час виникнення спірних правовідносин, державний виконавець, починаючи виконувати рішення, повинен пересвідчитися, чи отримана боржником копія постанови про відкриття виконавчого провадження і чи здійснені ним дії, спрямовані на добровільне виконання рішення у встановлений постановою строк відповідно до статті 24 цього Закону.

Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про виконавче провадження» та деяких інших законодавчих актів України щодо вдосконалення процедури примусового виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб)» від 4 листопада 2010 року №2677-VI, який набрав чинності 9 березня 2011 року, Закон України «Про виконавче провадження» було викладено у новій редакції.

Так, відповідно до частини 1 статті 31 вказаного Закону копії постанов державного виконавця та інші документи виконавчого провадження (далі - документи виконавчого провадження), що державний виконавець зобов'язаний довести до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам із супровідними листами простою кореспонденцією, крім постанов про відкриття виконавчого провадження або відмову у відкритті виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу відповідно до статті 47 цього Закону, що надсилаються рекомендованим листом з повідомленням про вручення. Боржник вважається повідомленим про відкриття виконавчого провадження, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

Таким чином, колегія суддів вважає правильними висновки судів попередніх інстанцій про те, що відповідачем протиправно не повідомлено позивача по відкриття виконавчих проваджень, оскільки в матеріалах справи відсутні докази направлення ОСОБА_3 постанов про відкриття виконавчих проваджень.

Що стосується звернення стягнення на 50% заробітної плати, то суди першої та апеляційної інстанцій виходили з того, що відповідно до вимог статті 70 Закону України «Про виконавче провадження» звернення стягнення на заробітну плату не може бути більш ніж 20%, за виключенням випадків, коли це стосується стягнення аліментів, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я.

Виходячи з наведених норм виконавчого провадження, суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку про те, що державним виконавцем безпідставно прийнята постанова про звернення стягнення у розмірі 50% заробітної плати.

Що стосується питання строків проведення виконавчих дій по переліченим виконавчим провадженням, то суди виходили з того, що відповідно до частини 2 статті 30 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний провести виконавчі дії з виконання рішення протягом шести місяців з дня винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, а з виконання рішення немайнового характеру - у двомісячний строк. При цьому строк здійснення зведеного виконавчого провадження обчислюється з моменту приєднання до такого провадження останнього виконавчого документу.

Як вбачається з матеріалів справи, останній документ по цим виконавчим провадженням був приєднаний до зведеного виконавчого провадження 25 жовтня 2011 року, при цьому з боку державного виконавця на протязі шести місяців не було проведено жодної виконавчої дії.

Отже, відповідно до вимог частини 6 статті 49 Закону України «Про виконавче провадження» 25 квітня 2012 року провадження по вказаним постановам мало бути закінчено у зв'язку із закінченням строку, передбаченого законом для відповідного виду стягнення.

Що стосується питань стягнення виконавчого збору та витрат на проведення виконавчих дій, то суди виходили з того, що статтею 41 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що витрати державного виконавця щодо забезпечення примусового виконання рішень є витратами виконавчого провадження, які можуть бути стягненні з боржника. До коштів виконавчого провадження також відносяться кошти виконавчого збору.

Однією із умов звернення стягнення зазначених витрат на боржника є примусове виконання рішень суду.

Однак, як вбачається з матеріалів справи, копії постанов про відкриття виконавчих проваджень боржнику, відповідно до вимог діючого законодавства, направлені не були, а тому позивач був позбавлений можливості у добровільному порядку виконати рішення суду щодо оплати сум штрафу.

Що стосується правомірності прийняття рішення про об'єднання виконавчих проваджень по постановам ДАІ в зведене виконавче провадження, то судами правильно зазначено, що ці постанови повинні виконуватися окремо, як кожне провадження.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що суди першої та апеляційної інстанцій повно і всебічно встановили обставини справи, дали їм належну юридичну оцінку, правильно застосували норми матеріального і процесуального права, тому відсутні підстави для скасування або зміни прийнятих ними судових рішень.

Керуючись статтями 222, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Касаційну скаргу Ленінського відділу державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції залишити без задоволення.

Постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 24 квітня 2013 року та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 21 січня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі та може бути переглянута у порядку і з підстав, передбачених статтями 235-237 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді Ю.Й. Рецебуринський

М.М. Олексієнко

І.В.Штульман