Справа № 813/229/17
Суддя: Сакалош Володимир Миколайович
Дата ухвалення: 2017-03-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 березня 2017 року № 813/229/17

м.Львів

Львівський окружний адміністративний суд у складі:

Головуючого-судді Сакалоша В.М.,

за участю секретаря судового засідання Присташ І.М.,

позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Старосамбірської районної державної адміністрації про визнання неправомірною бездіяльність, зобовязання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 (надалі по тексту - ОСОБА_1, позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до Старосамбірської районної державної адміністрації (надалі по тексту - відповідач), в якому згідно заяви про уточнення позовних вимог просить суд:

1)визнати неправомірною бездіяльність керівництва Старосамбірської районної державної адміністрації за результатами розгляду заяви ОСОБА_1 від 01 грудня 2016 року (вх.№1624), службової записки ОСОБА_1 від 12 грудня 2016 року на імя керівника апарату Старосамбірської районної державної адміністрації (вих.№1698/01) та заяви ОСОБА_1 б/н від 10 січня 2016 року:

-щодо обовязку надання робочого місця, кабінету керівника (№101) в управлінні соціального захисту населення Старосамбірської райдержадміністрації Львівської області за адресою: вул.Л.Галицького, 40, м.Старий Самбір, Львівської області, начальнику управління соціального захисту населення Старосамбірської районної державної адміністрації ОСОБА_1 в період виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду від 05 липня 2016 року в справі №813/1140/16 про поновлення ОСОБА_1 на роботі;

-щодо необхідності передачі справ управління соціального захисту населення Старосамбірської районної державної адміністрації начальнику управління соціального захисту населення Старосамбірської районної державної адміністрації ОСОБА_1;

-щодо необхідності передачі майна управління соціального захисту населення Старосамбірської районної державної адміністрації начальну управління соціального захисту населення Старосамбірської райдержадміністрації Львівської області ОСОБА_1І;

2)зобовязати Старосамбірську районну державну адміністрацію:

-надати ОСОБА_1 робоче місце, кабінет №101 у правлінні соціального захисту населення Старосамбірської районної державної адміністрації за адресою: вул.Л.Галицького, 40, м.Старий Самбір, Львівської області;

-передати ОСОБА_1 справи управління соціального захисту населення Старосамбірської районної державної адміністрації згідно з номенклатури справ УСЗН Старосамбірської районної державної адміністрації за 2014 рік, яка затверджена протоколом №9 засідання ЕК архівного відділу Старосамбірської районної державної адміністрації від 22 вересня 2014 року за погодженням з Державним архівом Львівської обласної державної адміністрації (протокол №10 від 07 жовтня 2014 року);

-передати ОСОБА_1 майно управління соціального захисту населення Старосамбірської районної державної адміністрації відповідно до акту інвентаризації за 2016 рік.

Ухвалами судді від 13.01.2017 року відкрито провадження, закінчено підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

Позовні вимоги позивача обґрунтовані тим, що 01 грудня 2016 року ОСОБА_1 скеровував на імя виконуючого обовязки голови, першого заступника голови Старосамбірської районної державної адміністрації ОСОБА_2 заяву де, крім іншого клопотав про вирішення питання про забезпечення належних для роботи умов, для виконання посадових обовязків, а саме про належне робоче місце кабінет начальника управління соціального захисту населення, та про передачу справ і майна управління соціального захисту населення у відповідності до ст.89 Закону України «Про державну службу». Окрім цього, 12 грудня 2016 року та 10 січня 2017 року позивач звертався із заявами до керівника апарату Старосамбірської районної державної адміністрації та керівництва Старосамбірської районної державної адміністрації про надання робочого кабінету начальнику управління соціального захисту населення, у звязку з поновленням на посаді відповідно до розпорядження №172/07-01 К-1 від 30.11.2016 року. Однак, на переконання позивача вказані звернення належного вирішення не знайшли, що підтверджує бездіяльність посадових осіб і як результат не були усунені обставини, які є вирішальними для організації ефективної роботи працівників управління, розгляду звернень і прийому громадян та інших управлінських рішень.

Більше того, зазначає, що вказана бездіяльність з боку відповідача в особі Старосамбірської районної державної адміністрації, призвела до одночасного перебування двох осіб (ОСОБА_1 та ОСОБА_3Д.) на одній посаді, що негативно впливає на організацію роботи структурного підрозділу райдержадміністрації та надмірної втрати державних коштів з фонду заробітної плати працівників управління соціального захисту населення. Невиконання відповідачем, субєктом владних повноважень норм п.6 ч.1 ст.40 Кодексу законів про працю України та п.1 ч.1 ст.88 Закону України «Про державну службу» є прямим порушенням законодавства, що регулює умови та порядок трудових відносин та проходження службовцем публічної служби. А, згідно з ч.1 ст.166 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, виявивши під час розгляду справи порушення закону може постановити окрему ухвалу і направити її відповідним субєктам владних повноважень для вжиття заходів щодо причин та умов, що сприяли порушенню закону.

У звязку із наведеним просить позов задовольнити у повному обсязі та постановити окрему ухвалу, яку надіслати Самбірській районної державній адміністрації щодо усунення причин та умов, що спричинили порушення закону і не допущення в подальшому порушень законодавства.

Відповідач проти позову заперечив, подав заперечення на позовну заяву, а втім додаткові заперечення, відповідно до яких зазначає, що розпорядженням райдержадміністрації №21-0/с від 13.03.2010 року про призначення на посаду шляхом переведення, а в подальшому розпорядженням райдержадміністрації від 30 листопада 2016 року №172/07-01 К-1 про поновлення ОСОБА_1 на роботі, позивачу визначено посаду начальник управління соціального захисту населення Старосамбірської районної державної адміністрації, а місце праці управління соціального захисту населення Старосамбірської районної державної адміністрації. Із розпорядженням про поновлення на роботі позивач ознайомлений, зауважень до нього не висловив.

Окрім цього, зазначає, що управління соціального захисту населення Старосамбірської районної державної адміністрації є юридичною особою та самостійно укладає договір оренди приміщень із Старосамбірською районною радою. Згідно договору оренди №10 від 19.03.2016 року орендоване управлінням приміщення складається із 15 (пятнадцяти) кімнат площею 226,6 кв.м., при кількості працюючих 30 осіб. Однак, ОСОБА_1 жодного разу з дня поновлення на посаді не звертався до голови районної ради із проханням збільшити орендовану управлінням площу приміщень. Окрім цього, позивач вправі розміститись у будь-якій з кімнат, орендованих управлінням, оскільки кожна з них облаштована для повноцінної праці.

На думку відповідача місце роботи є ширшим поняттям ніж робоче місце, а керівник структурного підрозділу райдержадміністрації, з широким колом повноважень, не може бути обмежений одиночним робочим місцем. Визначивши конкретний кабінет керівника управління, відсутність його у даному приміщенні може розцінюватись як відсутність на робочому місці без поважних причин, навіть якщо він перебуватиме у якомусь з підрозділів управління.

Також відповідач зазначає, що позивач на даний момент розмістився у кабінеті №7 разом з завідувачем сектору з питань охорони праці і соціально-трудових відносин управління соціального захисту населення, де і здійснює свою діяльність без будь-яких перешкод.

Відповідно до ст.89 Закону України «Про державну службу» державний службовець зобовязаний до звільнення з посади чи переведення на іншу посаду передати справи і довірене у звязку з виконанням посадових обовязків майно особі, уповноваженій субєктом призначення у відповідному державному органі. Уповноважена особа зобовязана прийняти справи і майно. На даний час, ОСОБА_3, яка займала посаду начальника управління соціального захисту населення райдержадміністрації до поновлення ОСОБА_1 на роботі, не є звільнена з посади чи переведена на іншу посаду, так як до 08 січня 2017 року перебувала у відпустці, а з 08.01.2017 року перебуває на лікарняному. При закінченні лікування вона має бути звільнена чи переведена на іншу посаду і зобовязана передати, а ОСОБА_1 прийняти справи і майно управління, про що скласти відповідний акт.

Таким чином, просить у задоволенні позовних вимог відмовити повністю у звязку із безпідставністю.

Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю з мотивів, викладених у позовній заяві, заявах про уточнення позовних вимог та додаткових поясненнях, просив суд позов задовольнити.

Відповідач не забезпечив явку уповноважених представників у судове засідання із невідомих суду причин. Водночас, подав клопотання про розгляд справи без участі уповноваженого представника.

Заслухавши пояснення позивача, розглянувши і дослідивши подані документи та матеріали, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що у задоволенні позову слід відмовити, з наступних підстав.

Так, судом встановлено, що ОСОБА_1 займає посаду начальника управління соціального захисту населення Старосамбірської районної державної адміністрації, і є державним службовцем категорії Б, 5 рангу. Стаж державної служби 13 років. В березні 2005 року ОСОБА_1 був прийнятий на державну службу на посаду заступника голови Старосамбірської районної державної адміністрації.

13.03.2010 року розпорядженням Старосамбірської районної державної адміністрації №21-0/с у звязку із станом здоровя ОСОБА_1 шляхом переведення, призначено на посаду начальника управління соціального захисту населення.

17 листопада 2010 року позивача звільнено з посади начальника управління соціального захисту населення. Вважаючи звільнення незаконним ОСОБА_1 оскаржив його в судовому порядку.

07.12.2012 року постановою Львівського окружного адміністративного суду позов ОСОБА_1 задоволено, відповідача зобовязано негайно поновити ОСОБА_1І на посаді.

30.05.2013 року ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду у справі №1705/13 апеляційна скарга Старосамбірської районної державної адміністрації залишена без задоволення, а судове рішення першої інстанції без змін.

17.09.2013 року ухвалою Вищого адміністративного суду України у справі №К/800/31780/13 постанова Львівського окружного адміністративного суду від 07.12.2012 року і ухвала Львівського апеляційного адміністративного суду від 30.05.2013 року скасовані, справа направлена на новий розгляд до суду першої інстанції.

12.03.2014 року постановою Львівського окружного адміністративного суду у справі №813/7707/13-а, за результатами нового розгляду , позов задоволений в повному обсязі, Старосамбірську районну державну адміністрацію зобовязано негайно поновити ОСОБА_1 на посаді начальника управління соціального захисту населення.

12.05.2014 року ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду у справі №876/3600/14 апеляційна скарга відповідача залишена без задоволення, а судове рішення першої інстанції без змін.

23.05.2014 року ОСОБА_1 розпорядженням Старосамбірської районної державної адміністрації від 23.05.2014 року №82/07-01 К-1, поновленно на посаді начальника управління соціального захисту населення.

15.02.2016 року, відповідно до п.2 розпорядження Старосамбірської районної державної адміністрації №20/07-01 К-1 «Про надання відпустки ОСОБА_1 з наступним звільненням» прийнято рішення про звільнення ОСОБА_1 начальника управління соціального захисту населення.

05.07.2016 року за розглядом позову позивача постановою Львівського окружного адміністративного суду №813/1140/16 звільнення визнано протиправним та незаконним.

04.10.2016 року постановою Львівського окружного адміністративного суду №876/5598/16 рішення першої інстанції про поновлення на посаді уточнено, зокрема викладено третій та четвертий абзаци резолютивної частини постанови в іншій редакції, відповідно до норм матеріального права.

26.10.2016 року ухвалою Вищого адміністративного суду України №К/800/28761/16 касаційна скаргу залишено без розгляду.

30.11.2016 року розпорядженням №172/07-01 К-1 «Про поновлення на роботі ОСОБА_1І.» поновлено ОСОБА_1 на посаді начальника управління соціального захисту населення.

Водночас, на переконання позивача в розпорядженні Старосамбірської районної державної адміністрації №172/07-01 К-1 від 30.11.2016 року «Про поновлення на роботі ОСОБА_1І.», поза виконанням субєктом владних повноважень залишена певна кількість організаційно-розпорядчих питань, зокрема не вирішено питання про забезпечення робочим місцем та необхідними для роботи засобами позивача, та не передано справ і майно.

Таким чином, для відновлення своїх порушених, ОСОБА_1І звернувся з відповідним позовом до суду.

Вирішуючи спір по суті, суд виходить з наступного.

У відповідності до вимог ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Так, розпорядженням райдержадміністрації від 30 листопада 2016 року №172/07-01 К-1 ОСОБА_1 поновлено на посаді начальника управління соціального захисту населення Старосамбірської районної державної адміністрації.

Трудова функція службовців визначається найменуванням посад, які передбачені структурою і штатним розписом державного органу чи підприємства, установи, організації.

Посада характеризується певним колом службових обовязків, повноважень і відповідальністю, що настає в разі невиконання обовязків. У найменуванні посади знаходить свій вираз поділ праці, що склався у певній галузі, на підприємстві чи в установі.

Трудові обовязки службовців конкретизуються в посадових інструкціях і положеннях про відділи та служби підприємства, установи, організації, галузевих кваліфікаційних характеристиках, положеннях про окремі категорії працівників.

Місцем роботи є певне підприємство (установа, організація), розташоване в певній місцевості, на якому працівник виконуватиме свої трудові обов'язки. У законодавстві або трудовому договорі місце роботи може бути конкретизоване певним структурним підрозділом підприємства (філіалом, цехом, відділенням тощо). Таким чином, структурний підрозділ прирівнюється до місця роботи.

Відповідно до наказу Міністерства Надзвичайних ситуацій України від 25 січня 2012 року №67 «Про затвердження Загальних вимог стосовно забезпечення роботодавцями охорони праці працівників», зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 14 лютого 2012 року за №226/20539, робоче місце - це місце постійного або тимчасового перебування працівника під час його трудової діяльності. Жодним нормативним документом не визначено, що орган виконавчої влади, призначаючи особу на посаду керівника одного зі структурних підрозділів, зобовязаний визначити конкретне приміщення (кабінет) для даної особи.

Як вбачається із матеріалів справи, розпорядженням райдержадміністрації №21-о/с від 13.03.2010 року про призначення на посаду шляхом переведення, а в подальшому про поновлення ОСОБА_4 на роботі, позивачу визначено посаду - начальник управління соціального захисту населення Старосамбірської районної державної адміністрації, а місце праці - управління соціального захисту населення Старосамбірської районної державної адміністрації. Із розпорядженням про поновлення на роботі позивач ознайомлений, зауважень до нього не висловив.

Водночас, згідно з пунктом 1.10 Положення про управління соціального захисту населення Старосамбірської районної державної адміністрації, затвердженого розпорядженням голови від 15 лютого 2017 року №39/01-04, управління є юридичною особою публічного права, має самостійний баланс, рахунки в управлінні Державної казначейської служби України у Старосамбірському районі, печатку із зображенням Державного ОСОБА_4 України та своїм найменуванням, власні бланки та являється неприбутковою організацією. Відповідно до ч.2 ст.80 Цивільного кодексу України юридична особа наділяється цивільною правоздатністю і дієздатністю, може бути позивачем та відповідачем у суді. Згідно зі статтею 91 Цивільного кодексу України, (надалі по тексту ЦК України) цивільна правоздатність юридичної особи виникає з моменту її створення і припиняється з дня внесення до єдиного державного реєстру запису про її припинення, та може бути обмежена лише за рішенням суду.

Зміст цивільної правоздатності юридичної особи можна розкрити за допомогою таких можливостей: 1)юридичні особи здатні бути суб'єктами речових прав (ст.ст.318, 325 ЦК України). Цивільний кодекс відносить до роду речових прав такі їх види як: право власності та речові права на чуже майно - право володіння, сервітут, емфітевзис та суперфіцій, тоді як в Господарському кодексі України (надалі по тексту ГУ України), окрім права власності, названі такі права юридичних осіб на майно як право господарського відання та право оперативного управління (ст.136, 137 ГК України); 2)юридичні особи здатні вчиняти правочини, займатись підприємницькою діяльністю, не забороненою законом (ст.ст.3, 208 ЦК України); 3)особисті немайнової права (ст.94 ЦК України)

Управління соціального захисту населення Старосамбірської районної державної адміністрації є повноцінною юридичною особою, з усіма наданими законом правами та обовязками.

А відтак, відповідно до умов Цивільного кодексу України управління соціального захисту населення Старосамбірської районної державної адміністрації уклало договір оренди приміщень із Старосамбірською районною радою. Згідно договору оренди №10 від 19.03.2016 року орендоване управлінням приміщення складається із 15 (пятнадцяти) кімнат площею 226,6 кв.м., при кількості працюючих 30 осіб.

Власником приміщень, які орендує управління соціального захисту населення в тому числі кабінету №101 є Старосамбірська районна рада, що підтверджується свідоцтвом про право власності серії КММ №002544. А відтак, Старосамбірська районна державна адміністрація не вправі здійснювати будь-які розпорядчі дії відносно майна, а саме кабінету №101, власником якого є Старосамбірська районна рада, а законним орендарем управління соціального захисту населення. Вчинення Старосамбірською районною державною адміністрацією дій щодо насильного відімкнення кабінету №101 може кваліфікуватися, як злочин передбачений статтею 162 або за статтею 187 Кримінального кодексу України. При цьому вчинення дій із відімкнення кабінету №101 законним власником чи користувачем (орендарем) не носитиме протиправного характеру. Майно управління соціального захисту населення Старосамбірської райдержадміністраціє є власністю даного управління. Усі вищенаведені норми щодо власності аналогічно застосовуються до майна управління. А тому райдержадміністрація не вправі здійснювати будь-які дії щодо майна, яке належить на праві власності та перебуває на балансі управління соціального захисту населення.

Пунктом 5.1 Положення про управління соціального захисту населення Староамбірської районної державної адміністрації, затвердженого розпорядженням від 15.02.2017 року №39/01-04, визначено, що начальник управління здійснює керівництво управлінням, несе персональну відповідальність за організацію та результати його діяльності, сприяє створенню належних умов праці в управлінні. Таким чином, начальник управління вправі вчиняти дії щодо майна та справ, які знаходяться у власності та віданні управління.

Зокрема, передача справ та майна повинна відбуватись виключно між працівниками.

Відповідно до Закону України «Про державну службу», державний службовець зобовязаний до звільнення з посади чи переведення на іншу посаду передати справи і довірене у звязку з виконанням посадових обовязків майно (далі - майно) особі, уповноваженій субєктом призначення у відповідному державному органі. Уповноважена особа зобовязана прийняти справи і майно.

Відтак, у відповідності до статті 89 Закону України «Про державну службу» райдержадміністрація не приймає та не передає справи та майно структурного підрозділу, а тільки визначає особу, уповноважену прийняти такі справи та майно. Слід звернути увагу, що Закон чітко передбачає, що передати справи та майно державний службовець зобовязаний до звільнення з посади чи переведення на іншу посаду. Розпорядження про звільнення чи переведення на іншу посаду ОСОБА_5 не приймалось. При її звільненні буде визначено особу, яка зобовязана прийняти справи та майно управління, довірене їй у звязку з виконанням посадових обовязків. У день звільнення матеріально відповідальна особа повинна передати матеріальні цінності, за які несе відповідальність.

Таким чином, райдержадміністрація не вправі розпоряджатись тим, що не знаходиться у її володінні, управління чи користуванні.

Водночас, ОСОБА_1 жодного разу з дня поновлення на посаді не звертався до голови районної ради із проханням збільшити орендовану управлінням площу приміщень. Окрім цього, позивач вправі розміститись у будь-якій з кімнат, орендованих управлінням, оскільки кожна з них облаштована для повноцінної праці.

В той же час, керівник структурного підрозділу Старосамбірської районної державної адміністрації, з широким колом повноважень, не може бути обмежений обовязковим перебуванням на одиночному робочому місці.

Крім того, суд зазначає, що відповідно до Правил організації діловодства та архівного зберігання документів у державних органах, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах і організаціях, затверджених наказом Міністерства юстиції від 18.06.2015 року № 1000/5, під час складання номенклатури справ установи використовується структурний або функціональний принцип її побудови.

Структурний принцип використовується в разі чітко встановленої структури установи. Розділами в такій номенклатурі справ є найменування структурних підрозділів. При цьому, першим розділом номенклатури зазначається служба діловодства, наступними розділами - структурні підрозділи, у послідовності згідно зі штатним розписом чи класифікатором структурних підрозділів, а наприкінці зазначаються справи постійно і тимчасово діючих колегіальних органів установи.

Тобто, справи кожного підрозділу (відділу чи сектору) управління виокремлюються в окремий розділ та відображають його функції та напрями діяльності. Відповідно, справи кожного відділу чи сектору управління соціального захисту населення знаходяться у віданні керівника відповідного підрозділу управління.

При звільненні керівника управління справи, як і майно, які перебувають у віданні начальника, передаються уповноваженій особі, або особі яка згідно з розподілом функціональних обовязків виконує обовязки керівника у випадку його відсутності. Слід зазначити, що як і у випадку з майном, справи управління не передаються керівництву райдержадміністрації. А оскільки Старосамбірська районна державна адміністрація не має в управлінні справ та майна управління, то відповідно не може передати їх позивачу.

Щодо посилання позивача на бездіяльності та не реагування керівництва відповідача на заяви та службові записки позивача суд зазначає наступне.

Як вбачається із матеріалів справи, на заяву ОСОБА_1 від 01.12.2016 року вх.№1041/01-05 про вирішення питання надання робочого кабінету, встановлення рангу, розміру заробітної плати, надання копії трудової книжки, довідки про структуру та розмір заробітної плати, виплати коштів в розмірі 2 715 гривень, про передачу справ та майна, а також про відшкодування матеріальної та моральної шкоди райдержадміністрацією 8 грудня 2016 року було надано відповідь за №01-25/3103, а саме надані матеріали підготовлені працівниками, до компетенції яких входять повноваження щодо порушених ОСОБА_1 питань. На службову записку ОСОБА_1 від 12.12.2016 року щодо надання робочого кабінету керівником апарату ОСОБА_6 було надано відповідь та розяснення від 15.12.2016 року №01-25/3177. На заяву позивача від 10.01.2017 року того ж змісту, що і попередні, надано відповідь 08.02.2017 №01-25/352 із розясненнями, що ОСОБА_5 перебуває на лікарняному, а райдержадміністрація не вправі змусити її вийти на роботу щоб передати ОСОБА_1 ключі від кабінету та майно, що там знаходиться, а також алгоритм здійснення прийому - передачі справ та майна, відповідно до Закону України «Про державну службу». Цим же листом ОСОБА_1 рекомендовано тимчасово розміститись у якомусь із приміщень, які орендує управління. На заяву позивача від 14.02.2017 року №248/01 із вимогою усунути обставини, що склались в управління, а саме надати ОСОБА_1 робочий кабінет №101, надано відповідь 16.02.2017 за №01-25/426, де райдержадміністрація надала пропозиції ОСОБА_1 щодо відкриття кабінету комісійно зі складенням відповідного акту, або своїм наказом визначити кабінет для тимчасового перебування начальника управління.

В той же час, суд звертає увагу на контроль виконання судового рішення, зокрема згідно ч.1 ст.267 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, має право зобов'язати суб'єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Водночас, як стверджується матеріалами справи позивачем не було подано заяв про судовий контроль виконання рішення суду в межах справи №813/1140/16, рішення якої звільнення позивача визнано протиправним та незаконним та поновлено на посаді.

Таким чином, твердження позивача про те, що райдержадміністрація не реагувала на його заяви є безпідставним, оскільки поданими відповідями позивачу надавалось розяснення щодо того яким чином і хто має передати ОСОБА_1 справи та майно.

Щодо вимоги позивача про постановлення окремої ухвали, яку надіслати Самбірській районної державній адміністрації щодо усунення причин та умов, що спричинили порушення закону і не допущення в подальшому порушень законодавства слід зазначити наступне.

Відповідно до ч.1 ст.166 Кодексу адміністративного судочинства України суд, виявивши під час розгляду справи порушення закону, може постановити окрему ухвалу і направити її відповідним суб'єктам владних повноважень для вжиття заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону.

Аналіз вказаної правової норми дає підстави вважати, що постановлення окремої ухвали у випадку виявлення під час розгляду справи порушень закону є правом суду, а не його обовязком.

Відтак, з урахуванням досліджених доказів та правових висновків за наслідками розгляду адміністративної справи, суд не вбачає підстав для постановлення окремої ухвали у відповідності до ст.166 Кодексу адміністративного судочинства України .

Частиною 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема, з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ст.6 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в адміністративному суді, до підсудності якого вона віднесена цим Кодексом. Відмова від права на звернення до суду є недійсною.

Частиною 1 ст.11 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з ч.2 ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. Відповідно до ч.2 цієї ж статті, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. При цьому, суд вважає за потрібне наголосити на необхідності дотримуватися й позиції, висловленої у рішенні Європейського Суду з прав людини у п.53 рішення у справі «Федорченко та Лозенко проти України», відповідно до якої суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумними сумнівом».

За наслідками розгляду справи суд дійшов висновку, що відповідач як субєкт владних повноважень, представ суду достатні та допустимі докази на спростування вищенаведених у позові обставин, у звязку з чим суд відмовляє у задоволенні позову у повному обсязі.

Відповідно до вимог ст.94 Кодексу адміністративного судочинства України, судові витрати слід залишити за позивачем.

Керуючись ст.ст.2, 7-14, 18, 19, 69-72, 86, 87, 94, 160-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

У задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі у відповідності до ч.3 ст.160 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішення за наслідками апеляційного провадження.

Суддя Сакалош В.М.

Повний текст постанови виготовлений та підписаний 03 квітня 2017 року.