Справа № 511/362/17
Суддя: Бобровська І. В.
Дата ухвалення: 2017-03-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Роздільнянський районний суд Одеської області
Справа № 511/362/17
Номер провадження: 2-а/511/20/17
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" березня 2017 року Роздільнянський районний суд Одеської області в складі:

головуючого судді - Бобровська І . В .,

при секретарі Півоварові В.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Роздільна Одеської області адміністративний позов ОСОБА_1 до Департаменту Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області про скасування рішення субєкта владних повноважень,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до Роздільнянського районного суду Одеської області з адміністративним позовом до Головного Управління Державної міграційної служби України в Одеській області, в якому просить визнати протиправним та скасувати рішення №1 Роздільнянського РС ГУДМС України в Одеській області від 20.01.2017 року, підписане провідним спеціалістом Роздільнянського РС ГУ ДМС України в Одеській області ОСОБА_2 та затверджене завідувачем Роздільнянського РС ГУДМС України в Одеській області ОСОБА_3, про примусове повернення в країну походження, яким громадянина ОСОБА_4 ОСОБА_5 ОСОБА_1, 26.08.1977р.н., примусово повернуто до країни походження та зобовязано покинути територію України у термін до 20 лютого 2017 року.

В обґрунтування своїх вимог позивач вказує на те, що виконання оспорюваного за предметом позову рішення неможливо, оскільки, по перше, він втратив паспортний документ, про що надав співробітнику Роздільнянського РС ГУДМС довідку Генерального консульства ОСОБА_4 ОСОБА_5 в м.Одеса; по-друге, в провадженні Роздільнянського районного суду Одеської області перебуває цивільна справа за його позовом до ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за розпискою і саме відповідач по цій справі з метою уникнення цивільної відповідальності подала заяву про видворення його за межі України; по-третє, ухвалою суду від 02.12.2016р. по цивільній справі №511/2223/16-ц його явку в судове засідання визнано обовязковою. Крім того, в червні 2016 року внаслідок трагічного випадку в м.Роздільна загинув син позивача, що його фінансового виснажило, і розслідування по даному факту триває. Прийняття відповідачем рішення про примусове повернення позивача до країни походження, на його думку, унеможливлює отримання ним паспорту в Генеральному консульстві ОСОБА_4 ОСОБА_5 в м.Одеса та легалізацію свого статусу на території України.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_7 позов підтримали. Суду додатково пояснили, що ОСОБА_1 має місце проживання на території України в м.Роздільна Одеської області, пров. Гвардійський, 6 вже на протязі 15 років. В м.Роздільна проживає також його неповнолітня дочка, яка не є громадянкою України, але народилась в Україні. Позивач жодного разу не порушував законодавство України, він дотримується режиму вїзду на територію України та виїзду з території України та дозволених строків перебування на території України. Останній раз він вїхав на територію України в листопаді 2016 року, тому на момент прийняття оскаржуваного рішення строк перебування на території України він не порушив. Відповідач прийняв рішення про повернення ОСОБА_1 до країни походження без здійснення перевірки вказаного факту, а тільки на підставі звернення гр-ки ОСОБА_6 з ціллю усунути ОСОБА_1 від участі у розгляді цивільної справи. На думку сторони позивачів, відповідач у звязку з втратою паспортного документу позивачем повинен був подовжити йому термін перебування на території України до отримання паспортного документу, а потім вже розглядати питання про повернення його до країни походження ОСОБА_5.

Представник відповідача завідувач Роздільнянського районного сектору Головного управління ДМС України в Одеській області ОСОБА_3 в судовому засіданні позов не визнав. Суду пояснив, що ОСОБА_1 незаконно знаходиться на території України, а тому прийняте рішення від 20.01.2017р. про примусове його повернення до країни походження є законним. Крім того, 20.01.2017р. ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за порушення вимог законодавства про правовий статус іноземців та осіб без громадянства, а саме встановленого факту незаконного перебування іноземця на території України без документів на право проживання в Україні, за ч. 1 ст. 203 КУпАП, яке ОСОБА_1 визнав та не оскаржив. Додав, що ОСОБА_1 не може перебувати на території України більше ніж 180 днів на рік і не більше 90 днів поспіль, але перевіркою було встановлено, що позивач з січня 2014 року з території України не виїжджав, із заявою та документами необхідними для продовження законного терміну перебування на території України не звертався. Крім того, до повноважень Роздільнянського РС ГУДМС України в Одеській області не входить прийняття рішення щодо продовження терміну перебування а території України, це компетенція Державної міграційної служби України. Просить в задоволенні позову відмовити.

Заслухавши доводи та заперечення учасників судового розгляду та дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного.

Судом встановлено, що 20 січня 2017 року в Роздільнянському районі Одеської області співробітниками Роздільнянського РС ГУДМС України в Одеській області на підставі заяви громадянки України ОСОБА_6 від 16.12.2016р. був виявлений громадянин ОСОБА_4 ОСОБА_5 ОСОБА_1, який перебуває на території України без наявних законних підстав, які б надавали право законного перебування його на території України на визначений термін.

У результаті проведення перевірки, документів які б підтверджували особу та законність його перебування на території України не встановлено.

ОСОБА_1 пояснив, що порушив Правила перебування іноземних громадян на території України, паспортний документ, за яким він прибув в Україну, втрачено та не відновлено.

ОСОБА_1 до органів та підрозділів міграційної служби із заявою та документами, необхідними для продовження законного терміну перебування на території України, а також про вирішення питання визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту не звертався.

А тому на підставі вищенаведеного з метою забезпечення вимог законодавства України про правовий статус іноземців та осіб без громадянства, на підставі положення статті 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» 20.01.2017 Роздільнянським РС ГУДМС України в Одеській області прийнято рішення про примусове повернення в країну походження та роз'яснено відповідачу про зобов'язання покинути територію України у термін до 20.02.2017 року.

У вказаний термін територію України відповідач не покинув, а скориставшись правом на оскарження рішення про примусове повернення за межі України 20.02.2017р. подав позов до про скасування вищезазначеного рішення. За цей час паспортний документ він не відновив.

За клопотанням ОСОБА_1 судом була здійснена перевірка заявлених ним відомостей про те, що останній раз він перетинав державний кордон України в напрямку «вїзд» в листопаді 2016 року в пункті пропуску «Конотоп». За повідомленням Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України від 14.032017р. позивач вїхав в Україну 11.01.2014 року в пункті пропуску «Бориспіль» (а.с.95).

За змістом п. 6 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» , іноземець - особа, яка не перебуває у громадянстві України і є громадянином (підданим) іншої держави або держав.

Згідно з п. 9 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», іноземці та особи без громадянства, які тимчасово перебувають на території України, - іноземці та особи без громадянства, які перебувають на території Україні протягом дії візи або на період, установлений законодавством чи міжнародним договором України, або якщо строк їх перебування на території України продовжено в установленому порядку.

За змістом ст. 3 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», іноземці та особи без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов'язки, як і громадяни України, за винятками, встановленими Конституцією, законами чи міжнародними договорами України.

Іноземці та особи без громадянства, які перебувають під юрисдикцією України, незалежно від законності їх перебування, мають право на визнання їх правосуб'єктності та основних прав і свобод людини.

Іноземці та особи без громадянства зобов'язані неухильно додержуватися Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей, інтереси суспільства та держави.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 вказаного Закону, іноземці та особи без громадянства можуть відповідно до Закону України «Про імміграцію» іммігрувати в Україну на постійне проживання.

Згідно з п. 17 ст. 4 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», іноземці та особи без громадянства, яких до завершення граничного терміну перебування у пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, не було примусово видворено з України з причин відсутності проїзного документа, транспортного сполучення з країною їх походження або з інших причин, що не залежать від таких осіб, визнаються такими, які на законних підставах тимчасово перебувають на території України, на період дії обставин, що унеможливлюють їхнє примусове видворення з України.

Пунктом 2 ст. 25 цього Закону передбачено, що іноземці та особи без громадянства, які не мають законних підстав для перебування в Україні або які не можуть виконати обов'язок виїзду з України, не пізніше дня закінчення відповідного строку їх перебування у зв'язку з відсутністю коштів або втратою паспортного документа можуть добровільно повернутися в країну походження або третю країну, у тому числі за сприяння міжнародних організацій.

Відповідно до ст. 26 вказаного Закону, іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров'я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України), з подальшим повідомленням протягом 24 годин прокурору про підстави прийняття такого рішення. У рішенні про примусове повернення зазначається строк, протягом якого іноземець або особа без громадянства повинні виїхати з України. Зазначений строк не повинен перевищувати 30 днів з дня прийняття рішення.

Іноземець або особа без громадянства зобов'язані самостійно залишити територію України у строк, зазначений у рішенні про примусове повернення.

Відповідно до ч. 1 ст. 31 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземець або особа без громадянства не можуть бути примусово повернуті чи примусово видворені або видані чи передані до країн:

- де їх життю або свободі загрожуватиме небезпека за ознаками раси, віросповідання, національності, громадянства (підданства), належності до певної соціальної групи або політичних переконань;

- де їм загрожує смертна кара або страта, катування, жорстоке, нелюдське або таке, що принижує гідність, поводження чи покарання;

- де їх життю або здоров'ю, безпеці або свободі загрожує небезпека внаслідок загальнопоширеного насильства в ситуаціях міжнародного або внутрішнього збройного конфлікту чи систематичного порушення прав людини, або природного чи техногенного лиха, або відсутності медичного лікування чи догляду, який забезпечує життя;

- де їм загрожує видворення або примусове повернення до країн, де можуть виникнути зазначені випадки.

В даному разі, вказаний перелік підстав є вичерпний та такий, який не підлягає розширенню.

Позивач ОСОБА_1 під дію зазначених вище підстав щодо заборони примусового повернення до країни походження не відноситься.

За результатами судового розгляду справи, позивачем не спростовано обставин щодо перевищення ним дозволеного терміну перебування на території України та відсутністю у нього посвідки на тимчасове проживання в Україні.

Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що даний адміністративний позов є безпідставним, необґрунтованим і не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст.70,71,79,86,158,162,163,183-7, 254 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Департаменту Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області про скасування рішення субєкта владних повноважень, відмовити повністю.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Одеського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 5-ти денний строк з дня її проголошення.

Повний текст постанови виготовлено 30.03.2017р.

Суддя ОСОБА_8