Справа № 820/1324/17
Суддя: Полях Н.А.
Дата ухвалення: 2017-03-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
УХВАЛА

про залишення позовної заяви без розгляду

31 березня 2017 р. Справа № 820/1324/17

Суддя Харківського окружного адміністративного суду Полях Н.А., розглянувши адміністративний позов ОСОБА_1 до Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: головний державний виконавець відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Нещадим Іван Сергійович про визнання неправомірними дій та скасування постанови про закриття виконавчого провадження, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач - Царик Дмитро Валентинович, звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом, в якому просить суд:

- визнати незаконними дії та скасувати постанову про закриття виконавчого провадження по виконанню виконавчого листа № 820/1596/16 від 14.07.2016 року, винесену головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Нещадимом Іваном Сергійовичем;

- зобов'язати головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Нещадима Івана Сергійовича відновити виконавче провадження по виконанню виконавчого листа № 820/1596/16 від 14.07.2016 р. та провести всі необхідні виконавчі дії, направлені на виплату ДФС України недоплаченої грошової допомоги ОСОБА_1 в сумі 82 680,00 грн.

Дослідивши матеріали адміністративної справи, з'ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 6 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Відповідно до ч.1 ст. 99 Кодексу адміністративного судочинства України, адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Частиною 2 ст. 99 КАС України передбачено, що для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Слід зазначити, що строк звернення до адміністративного суду з адміністративним позовом - це проміжок часу після виникнення спору у публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів. Після закінчення цього часу особа не втрачає права звернутися з адміністративним позовом, але у задоволенні цього позову може бути відмовлено лише на тій підставі, що пропущено строк звернення.

При визначенні початку цього строку передусім до уваги береться момент, коли особа фактично дізналася про наявність відповідного порушення. Йдеться не про те, коли особа з'ясувала для себе, що певні рішення, дії чи бездіяльність стосовно неї є порушенням, а про те, коли вона дізналася про ці рішення, дії чи бездіяльність. Потім необхідно зважити, чи мала особа реальну можливість дізнатися про наявність порушення раніше.

Змістом мотивувальної частини адміністративного позову та наданих до суду письмових документів підтверджено, що постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 14 липня 2016 року по справі № 820/1596/16 апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення. Апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Харківській області задоволено частково. Постанову Харківського окружного адміністративного суду від 18.05.2016р. по справі № 820/1596/16 скасовано. Прийнято нову постанову, якою адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено частково. Зобов'язано Головне управління ДФС у Харківській області подати до Державної фіскальної служби України висновок про призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги відповідно до ч. 6 ст. 23 Закону України "Про міліцію" в розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, у разі встановлення інвалідності ІІ групи (в редакції Закону України від 13 лютого 2015 року № 208-VІІІ), з урахуванням призначеної одноразової грошової допомоги в розмірі 65 856 (шістдесят п'ять тисяч вісімсот п'ятдесят шість) гривень. Зобов'язано Державну фіскальну службу України провести нарахування та виплату ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги на підставі висновку про призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги відповідно до ч. 6 ст. 23 Закону України "Про міліцію" в розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, у разі встановлення інвалідності ІІ групи (в редакції Закону України від 13 лютого 2015 року № 208-VІІІ), з урахуванням призначеної одноразової грошової допомоги в розмірі 65 856 (шістдесят п'ять тисяч вісімсот п'ятдесят шість) гривень. В іншій частині позову відмовлено.

Позивачем було отримано виконавчі листи по справі № 820/1596/16 від 28.07.2016 року та від 14.07.2016 року, на підставі яких головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Нещадимом Іваном Сергійовичем відкрито виконавче провадження ВП №52498183 по виконанню вказаного судового рішення в частині виплати ДФС України (боржник) позивачу - ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги в сумі 275 600,00 грн. на підставі затвердженого ним висновку, поданого ГУ ДФС України в Харківській області.

Як зазначено позивачем в своєму позові та підтверджено матеріалами справи, в рамках такого виконавчого провадження, відповідно до видаткового касового ордеру № 00000056 від 22.12.2016 року ОСОБА_1 видано одноразову грошову допомогу в розмірі 192 920,00 грн., що на думку позивача є неповним виконанням рішення суду, про що письмовим листом було повідомлено державного виконавця про вчинення ним необхідних виконавчих дій, направлених на повне виконання рішення суду в частині стягнення з боржника на користь ОСОБА_1 решти несплаченої грошової суми у розмірі 82 680,00 грн.

Як свідчать матеріали адміністративної справи, , на підставі висновку ГУ ДФС України в Харківській області про призначення та виплату ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у розмірі 192 920,00 грн. та фактичного і повного виконання рішення суду, головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Нещадимом Іваном Сергійовичем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження від 25.01.2017 року ВП № 52498183.

Позивач не погодився та оскаржив постанову про закінчення виконавчого провадження від 25.01.2017 року шляхом направлення письмових скарг директору Департаменту ДВС Міністерства юстиції України Поліщуку Д.В. та начальнику відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Крайчинському С.С.

Вважаючи що його право на отримання за рішенням суду невиплаченої решти суми грошової допомоги внаслідок незаконних та протиправних дій державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Нещадима І.С. є порушеним, звернувся до суду з даним позовом.

З цього приводу суд зазначає наступне.

Провадження в адміністративних судах, як спосіб захисту цих прав, базується на процесуальних принципах та забезпечується чітко регламентованими строками. Дотримання цих строків впливає на права та обов'язки учасників адміністративних правовідносин, спонукаючи їх до своєчасного здійснення наданих їм прав чи виконання покладених на них обов'язків.

Статтею 99 КАС України визначено строки звернення до адміністративного суду з адміністративним позовом з метою досягнення юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають рівними та стабільними.

Такі строки обумовлені законодавцем достатніми для можливості вчасного захисту позивачем своїх порушених прав так і для можливості попередження запобігання зловживань з цього боку.

Відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Суд зазначає, що у своїй практиці Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у статті 6 § 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, не є абсолютним: воно може бути піддане допустимим обмеженням, оскільки вимагає за своєю природою державного регулювання. Держави-учасниці користуються у цьому питанні певною свободою розсуду. Однак Суд повинен прийняти в останній інстанції рішення щодо дотримання вимог Конвенції; він повинен переконатись у тому, що право доступу до суду не обмежується таким чином чи такою мірою, що сама суть права буде зведена нанівець. Крім того, подібне обмеження не буде відповідати ст. 6 § 1 Конвенції, якщо воно не переслідує легітимної мети та не існує розумної пропорційності між використаними засобами та поставленою метою ( Prince Hans-Adam II of Liechtenstein v. Germany).

Слід також зазначити, що дотримання строків звернення до суду з адміністративним позовом є однією з обов'язкових передумов ефективності адміністративних проваджень щодо строку розгляду адміністративних справ, оскільки захист прав, свобод та інтересів осіб безпосередньо залежить від меж їх реалізації у часі.

Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов'язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Законодавче обмеження строку оскарження судового рішення, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними.

Згідно з ч.3 ст. 99 Кодексу адміністративного судочинства України, для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Тобто, законодавцем визначено загальні строки звернення до суду та спеціальні.

Відповідно до ч.1 ст. 74 Закону України "Про виконавче провадження", рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Положеннями ст. 181 КАС України передбачено, що учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Позовну заяву може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи інтересів; у триденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи інтересів, у разі оскарження постанови про відкладення провадження виконавчих дій.

Таким чином, при зверненні до адміністративного суду за захистом у судовому порядку порушених на думку заявка (позивача) його прав, свобод чи інтересів, із позовною заявою про оскарження рішень, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця, законом передбачено спеціальний строк (10 (десять) днів та 3 (три) дні у разі оскарження позивачем постанови про відкладення провадження виконавчих дій).

Аналіз наведених норм права дає підстави дійти висновку про те, що виходячи зі змісту ст. 99 КАС України строк звернення до адміністративного суду з позовом як різновид строку позовної давності та наслідки його пропущення, встановлені ч. 2 ст. 100 КАС України, можуть застосовуватися судом лише у випадку, коли мало місце порушення прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулась до суду за захистом цих прав. Отже, початок перебігу строку звернення до адміністративного суду пов'язується, з одного боку, з об'єктивним моментом, тобто порушенням суб'єктивного права, а з другого боку, із суб'єктивним моментом, коли особа, яка звертається до суду, дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

В позовній заяві та додатках до адміністративного позову позивачем зазначається, що про оскаржувану ним постанову головного державного виконавця про закінчення виконавчого провадження від 25.01.2017 року йому стало відомо 11.02.2017 року.

Як зазначено позивачем в позові, скарги були отримані вказаними особами 20.02.2017 року, однак оскаржувану позивачем (стягувачем) постанову про закінчення виконавчого провадження від 25.01.2017 року ВП № 52498183 не було скасовано та не притягнено винних осіб до відповідальності.

Окрім того, листом Харківського окружного адміністративного суду від 23.02.2017 року № 05-29/7360/17 також повідомлено про отримання судом 11.10.2016 року та 14.02.2017 року виконавчих листів по справі № 820/1596/16 з виконанням разом з постановами про закінчення виконавчого провадження від 04.10.2016 року та 25.01.2017 року.

Таким чином, про порушення своїх прав позивач дізнався ще у лютому 2017 року, а з позовом звернувся лише у березня 2017 року, а відтак адміністративний позовом подано поза межами строку звернення до суду, передбаченого ст. 181 КАС України. та був пропущений встановлений законодавством спеціальний строк звернення до суду.

Позивачем та його представником не надано до суду жодних належних та допустимих доказів поважності причин пропуску строку звернення до суду починаючи з кінця лютого 2017 року і до дати подання ним адміністративного позову - 28 березня 2017 року, а судом не встановлено поважних причин пропущення десятиденного строку звернення до суду, передбаченого ст. ст. 99, 181 КАС України.

Правові наслідки пропущення строків звернення до адміністративного суду визначені ст. 100 КАС України.

Відповідно до положень ст. 100 Кодексу адміністративного судочинства України, адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, про що постановляється ухвала.

Суд зазначає, що позовна заява може бути залишена без розгляду як на стадії вирішення питання про відкриття провадження в адміністративній справі без проведення судового засідання, так і в ході підготовчого провадження чи судового розгляду справи (ч. 2 ст. 100).

Відповідно до п.9 ч.1 ст. 155 Кодексу адміністративного судочинства України, суд своєю ухвалою залишає позовну заяву без розгляду, якщо позовну заяву подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до адміністративного суду і суд не знайшов підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними.

Згідно частини 2 статті 155 КАС України, про залишення позовної заяви без розгляду суд постановляє ухвалу. Ухвала суду про залишення позовної заяви без розгляду може бути оскаржена.

Виходячи з викладеного, суд дійшов до висновку про залишення адміністративного позову ОСОБА_1 до Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: головний державний виконавець відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Нещадим Іван Сергійович про визнання неправомірними дій та скасування постанови про закриття виконавчого провадження без розгляду у зв'язку з пропущенням позивачем встановленого законом строку звернення до адміністративного суду, та не знайшов жодних підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними.

Відповідно до ч.2 ст. 155 КАС України про залишення позовної заяви без розгляду суд постановляє ухвалу. Ухвала суду про залишення позовної заяви без розгляду може бути оскаржена.

Керуючись ст. ст. 99, 100, 155, 160, 165, 186, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ :

Позовну заяву ОСОБА_1 до Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: головний державний виконавець відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Нещадим Іван Сергійович про визнання неправомірними дій та скасування постанови про закриття виконавчого провадження - залишити без розгляду.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Харківського апеляційного адміністративного суду через Харківський окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом п'яти днів з дня проголошення ухвали. Якщо ухвалу було постановлено у письмовому провадженні або без виклику особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. Якщо апеляційна скарга не була подана у встановлений строк, ухвала набирає законної сили після закінчення цього строку. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Суддя Полях Н.А.