Справа № 428/78/17
Суддя: Баронін Д. Б.
Дата ухвалення: 2017-03-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 428/78/17
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 березня 2017 року м. Сєвєродонецьк
Сєвєродонецький міський суд Луганської області у складі судді Бароніна Д.Б., розглянувши у порядку письмового провадження в приміщенні суду в м. Сєвєродонецьку адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Ровенькиантрацит» до Управління праці та соціального захисту населення Сєвєродонецької міської ради про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:
Позивач ТОВ «ДТЕК Ровенькиантрацит» звернулося до Сєвєродонецького міського суду Луганської області з адміністративним позовом до Управління праці та соціального захисту населення Сєвєродонецької міської ради про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

В обґрунтування позову вказує, що за період з серпня 2015 року по жовтень 2015 року з ТОВ «ДТЕК Ровенькиантрацит» було призвано на військову службу за призовом під час мобілізації на підставі Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» від 14.01.2015р. 1 працівника. На виконання вимог ч.3 ст.119 КЗпП України позивач виплатив призваному працівнику середній заробіток за період з серпня 2015 року по жовтень 2015 року та з метою отримання компенсації цих витрат з бюджету у виконання п. 4 Порядку № 105 подав звіти за період з серпня 2015 року по жовтень 2015 року у строки та за затвердженою формою згідно Порядку № 105, чим виконав у повному обсязі вимоги вказаного порядку. Зазначені звіти були прийняті УПтаСЗН Сєвєродонецької міської ради, проте компенсації середнього заробітку працівника, призваного на військову службу за призовом під час мобілізації, позивач не отримав до теперішнього часу. З метою отримання компенсації позивач звернувся письмово до відповідача з вимогою від 13.07.2016 року вих. №76 щодо виплати компенсації, на що була отримана відповідь, що у зв`язку зі значною кількістю звернень підприємств щодо виплати компенсації, відповідач звернувся з запитом до Департаменту соціального захисту населення Луганської облдержадміністрації, отримавши відповідь вих. №611257-36 від 23.05.2016 року, зі змісту якої встановлено, що фінансування відсутнє.

З огляду на викладене, позивач просить визнати протиправною бездіяльність УПтаСЗН Сєвєродонецької міської ради щодо невиплати йому компенсації нарахованого та виплаченого середнього заробітку працівнику, призваному на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період за період з серпня 2015 року по жовтень 2015 року у розмірі 23337,92 грн., а також стягнути з УПтаСЗН Сєвєродонецької міської ради на користь позивача вказану компенсацію та витрати зі сплати судового збору у розмірі 2756 грн..

В судовому засіданні представник позивача присутній не був, надав заяву про розгляд справи без його участію.

Представники відповідача УПтаСЗН Сєвєродонецької міської ради Луганської області в судовому засіданні присутні не були, причин неявки суду не повідомили.

На підставі п. 10 ч. 1 ст. 3, ч. 4, 6 ст. 128 КАС України судом було вирішено розглянути справу в письмовому провадженні без проведення судового засідання та, відповідно, без складання журналу судового засідання.

Дослідивши надані учасниками розгляду справи докази, суд встановив наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини.

У звітах про фактичні витрати на виплату середнього заробітку працівникам, призваних на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, складених ВП «Гірничомонтажне налагоджувальне управління №2» ТОВ «ДТЕК Ровенькиантрацит», від 09.11.2015 року № 138, 137, 139 ОСОБА_1 була нарахована середня заробітна плата у серпні 2015 року в сумі 7293,10 грн., у вересні 2015 року 8022,41 грн., у жовтні 2015 року 8022,41 грн.

Вказані вище звіти були прийняті відповідачем без зауважень.

Згідно Листа за підписом директора ТОВ «ДТЕК Ровенькиантрацит» ВП «Гірничомонтажне налагоджувальне управління №2» Миронюка В.І. № 76 від 13.07.2016 року на адреси Міністерства соціальної політики України, Департаменту соціального захисту населення Луганської ОДА, Управління праці та соціального захисту населення Сєвєродонецької міської ради надіслано прохання про перерахування упродовж 30 календарних днів коштів в розмірі 23337,92 грн., як компенсацію роботодавцю, який забезпечив виконання гарантованих державою виплат щодо збереження заробітку мобілізованих на час призову, за серпень, вересень, жовтень 2015 року, на підставі звітів про фактичні витрати на виплату середнього заробітку працівникам, призваним на військову службу за призовом під час мобілізації або повідомити про причини нездійснення цього.

У відповіді Управління праці та соціального захисту населення Сєвєродонецької міської ради №6176/09 від 05.08.2016 року вказано, що заявки на відшкодування фактичних витрат на виплату середнього заробітку працівникам, призваним на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період були надані до ДСЗН Луганської ОДА 15.01.2016р., на що Департаментом СЗН Луганської ОДА була надана відповідь №611257-36 від 23.05.2016 року, згідно якої Департаментом соціального захисту населення облдержадміністрації в лютому 2016 року направлено до Мінсоцполітики України інформацію про суму невиплаченої компенсації підприємствам, установам, організаціям у межах середнього заробітку працівників, призваним на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, яка по області за 2015 рік складає близько 1,6 мли грн.. На даний час фінансування відсутнє.

Вирішуючи питання про обґрунтованість позовних вимог, суд враховує наступні норми права та доходить наступних висновків.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 39 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» призов військовозобов`язаних та резервістів на військову службу під час мобілізації проводиться в порядку, визначеному цим Законом та Законом України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію». Громадяни України, призвані на строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, або прийняті на військову службу за контрактом у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення воєнного стану, користуються гарантіями, передбаченими частинами третьою та четвертою статті 1 19 Кодексу законів про працю України, а також частиною першою статті 51, частиною п`ятою статті 53, частиною третьою статті 57, частиною п`ятою статті 61 Закону України «Про освіту».

Частиною 1 ст. 119 Кодексу законів про працю України передбачено, що на час виконання державних або громадських обов`язків, якщо за чинним законодавством України ці обов`язки можуть здійснюватись у робочий час, працівникам гарантується збереження місця роботи (посади) і середнього заробітку.

Частиною 2 ст. 119 Кодексу законів про працю України передбачено, що працівникам, які залучаються до виконання обов`язків, передбачених законами України «Про військовий обов`язок і військову службу» і «Про альтернативну (невійськову) службу», «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», надаються гарантії та пільги відповідно до цих законів.

Як встановлено ч.ч. 3, 4, 5 ст. 119 Кодексу законів про працю України, за працівниками, призваними на строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або прийнятими на військову службу за контрактом у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення воєнного стану на строк до закінчення особливого періоду або до дня фактичної демобілізації, зберігаються місце роботи, посада і середній заробіток на підприємстві, в установі, організації, фермерському господарстві, сільськогосподарському виробничому кооперативі незалежно від підпорядкування та форми власності і у фізичних осіб-підприємців, в яких вони працювали на час призову. Таким працівникам здійснюється виплата грошового забезпечення за рахунок коштів Державного бюджету України відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

За працівниками, які були призвані під час мобілізації, на особливий період та які підлягають звільненню з військової служби у зв`язку з оголошенням демобілізації, але продовжують військову службу у зв`язку з прийняттям на військову службу за контрактом, але не більше ніж на строк укладеного контракту, зберігаються місце роботи, посада і середній заробіток на підприємстві, в установі, організації, фермерському господарстві, сільськогосподарському виробничому кооперативі незалежно від підпорядкування та форми власності і у фізичних осіб-підприємців, в яких вони працювали на час призову. Таким працівникам здійснюється виплата грошового забезпечення за рахунок коштів Державного бюджету України відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Законом України від 20 травня 2014 року № 1275-VII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення оборонно-мобілізаційних питань під час проведення мобілізації» дію ч. 3 ст. 119 КЗпП України поширено на громадян України, які були призвані на військову службу на підставі Указу Президента України від 14.01.2015 року №15/2015 «Про часткову мобілізацію».

Постановою Кабінету Міністрів України від 04 березня 2015 року № 105 затверджено Порядок виплати компенсації підприємствам, установам, організаціям у межах середнього заробітку працівників, призваних на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період (далі - Порядок №105), яким визначено механізм виплати компенсації підприємствам, установам, організаціям у межах середнього заробітку працівників, призваних на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, за рахунок коштів, передбачених у державному бюджеті за програмою 2501350 «Компенсація підприємствам, установам, організаціям у межах середнього заробітку працівників, призваних на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період».

Пунктом 2 Порядку № 105 визначено, що головним розпорядником бюджетних коштів та відповідальним виконавцем бюджетної програми є Мінсоцполітики.

Розпорядниками бюджетних коштів нижчого рівня є: Міністерство соціальної політики Автономної Республіки Крим, структурні підрозділи з питань соціального захисту населення обласних, Київської та Севастопольської міських держадміністрацій (далі - структурні підрозділи соціального захисту населення); структурні підрозділи з питань соціального захисту населення районних, районних у містах Києві та Севастополі держадміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (крім міст Києва та Севастополя) рад (далі - органи соціального захисту населення).

Для виплати компенсації підприємство, установа або організація подає щомісяця до 15 числа органу соціального захисту населення звіт про фактичні витрати на виплату середнього заробітку працівникам згідно з додатком 1, погоджений районним (міським) військовим комісаріатом, який здійснював призов працівника на військову службу, в частині підтвердження призову та проходження військової служби, для подання до 19 числа їх копій, а також зведених звітів про фактичні витрати на виплату середнього заробітку працівникам згідно з додатком 2 структурним підрозділам соціального захисту населення.

Структурні підрозділи соціального захисту населення щомісяця до 23 числа подають відомості про загальний обсяг фактичних витрат на виплату середнього заробітку працівникам згідно з додатком З Мінсоцполітики для спрямування їм бюджетних коштів, що спрямовуються органам соціального захисту населення для перерахування підприємствам, установам, організаціям.

Аналіз наведених положень закону дає підстави вважати, що за громадянами України, які починаючи з 18 березня 2014 року були призвані на військову службу на підставі Указу Президента України від 14.01.2015 року №15/2015 «Про часткову мобілізацію», згідно із Законом України від 20 травня 2014 року №1275-VII, зберігається середній заробіток на підприємстві, в установі, організації, в яких вони працювали на час призову, суми виплати якого компенсується із бюджету відповідно до Порядку №105 в межах наявних ресурсів на зазначені цілі.

З метою утвердження єдності системи судів загальної юрисдикції, яка забезпечується, в тому числі, єдністю судової практики (ч. 4 ст. 17 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»), суд вважає за необхідне вказати, що аналогічна судова практика щодо вирішення подібних спірних правовідносин міститься в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 26 травня 2016 року по справі № К/800/745/16, ухвалі Київського апеляційного адміністративного суду від 20 жовтня 2016 року по справі № 810/1799/16, ухвалі Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 14.02.2017 року по справі № 808/2588/16, ухвалі Одеського апеляційного адміністративного суду від 02.02.2017 року по справі 522/11006/16-а.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку про те, що відмова відповідача є необґрунтованою та протиправною, оскільки гарантії для працівників, призваних на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період визначено чинними нормами законодавства, які не були визнані неконституційними. Крім того, зміст Порядку №105 не дає підстав для висновку, що компенсації підлягають виключно витрати на виплату середнього заробітку, які здійснені в певний період.

Щодо посилань відповідача на відсутність бюджетних асигнувань для таких виплат, суд зазначає наступне.

Європейський Суд у справі «Кечко проти України» (заява № 63134/00) зауважив, що держава може вводити, призупиняти чи закінчити виплату надбавок з державного бюджету, однак свідома відмова в цих виплатах не допускається, доки відповідні положення є чинними (п. 23 Рішення Суду). У зв`язку з цим, Європейський Суд не прийняв до уваги позицію Уряду України про колізію двох нормативних актів, якими встановлені відповідні доплати та пільги з бюджету і які є діючими, та Закону України «Про Державний бюджет» на відповідний рік, де положення останнього, на думку Уряду України, превалювали як спеціальний закон.

При цьому, суд не прийняв аргумент Уряду України щодо бюджетних асигнувань, оскільки органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов`язань (аналогічна позиція викладена в рішенні у справі № 59498/00 «Бурдов проти Росії»).

Таким чином, враховуючи, що за підприємствами, установами та організаціями, працівники яких призвані на військову службу, закріплене право на відшкодування виплаченого середнього заробітку таким працівникам за рахунок коштів державного бюджету, - відсутність відповідних бюджетних асигнувань не позбавляє наявного у позивача права на відшкодування понесених витрат.

Враховуючи вищевикладене в сукупності, а також те, що доказів погашення заборгованості перед позивачем щодо виплати компенсації за нарахований та виплачений середній заробіток працівникам, призваним на військову службу, відповідачем на час розгляду справи не надано, вбачається наявність правових підстав до задоволення позовних вимог.

При цьому суд на підставі ч. 2 ст. 11 КАС України вважає за необхідне зобов`язати Управління праці та соціального захисту населення Сєвєродонецької міської ради виплатити Товариству з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Ровенькиантрацит» компенсацію нарахованого та виплаченого середнього заробітку працівникам, призваним на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період за період з серпня 2015 року по жовтень 2015 року в розмірі 23337,92 грн. Саме така редакція резолютивної частини постанови забезпечить повний захист прав позивача та відповідатиме змісту ч. 4 ст. 105 КАС України.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат у справі згідно із статтею 94 КАС України суд враховує, що позов задоволено, а отже наявні підстави для присудження на користь позивача всіх понесених ним судових витрат зі сплати судового збору за рахунок бюджетних асигнувань відповідача в розмірі 1378 грн. Сплата позивачем за двома різними квитанціями судового збору в загальному розмірі 2756 грн. (1378 грн. + 1378 грн.) за подання позову із двома нерозривно пов`язаними вимогами (фактично із однією вимогою) є зайвою та може бути повернута за ухвалою суду в разі заявлення відповідачем відповідного клопотання в порядку, визначеному Законом України «Про судовий збір».

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 4, 8, 11, 17, 86, 94, 118, 158-163, 186, 254 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:
Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Ровенькиантрацит» до Управління праці та соціального захисту населення Сєвєродонецької міської ради про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність Управління праці та соціального захисту населення Сєвєродонецької міської ради щодо невиплати Товариству з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Ровенькиантрацит» компенсації нарахованого та виплаченого середнього заробітку працівникам, призваним на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період за період з серпня 2015 року по жовтень 2015 року в розмірі 23337,92 грн.

Зобов`язати Управління праці та соціального захисту населення Сєвєродонецької міської ради виплатити Товариству з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Ровенькиантрацит» компенсацію нарахованого та виплаченого середнього заробітку працівникам, призваним на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період за період з серпня 2015 року по жовтень 2015 року в розмірі 23337 (двадцять три тисячі триста тридцять сім) грн. 92 коп.

Стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Ровенькиантрацит» () за рахунок бюджетних асигнувань Управління праці та соціального захисту населення Сєвєродонецької міської ради, код 24179564, суму судових витрат в розмірі 1378 (одна тисяча триста сімдесят вісім) грн. 00 коп.

Постанова може бути оскаржена протягом десяти днів з дня її проголошення, або протягом десяти днів з дня отримання копії постанови, якщо судом було застосовано ч. 3 ст. 160 КАС України або якщо особа не була присутня в судовому засіданні, шляхом подання апеляційної скарги до Донецького апеляційного адміністративного суду через Сєвєродонецький міський суд Луганської області разом із одночасним надісланням копії апеляційної скарги до Донецького апеляційного адміністративного суду.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя Д.Б. Баронін