Справа № 487/3894/16-а
Суддя: Шевчук О.А.
Дата ухвалення: 2017-03-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 березня 2017 р.м.ОдесаСправа № 487/3894/16-а

Категорія: 11 Головуючий в 1 інстанції: Нікітін Д.Г.

Колегія суддів Одеського апеляційного адміністративного суду

у складі: головуючої судді -Шевчук О.А.,

суддів: Зуєвої Л.Є., Федусика А.Г.,

при секретарі Жигайлової О.Е.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області на постанову Заводського районного суду м. Миколаєва від 10 жовтня 2016 року по справі за адміністративним позовом управління Пенсійного фонду України в Заводському районі м. Миколаєва до Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - ОСОБА_1 про визнання протиправними та скасування постанов, -

ВСТАНОВИЛА:

В серпні 2016 року позивач звернувся до суду з адміністративним позовом до відповідача, в якому просив визнати протиправними та скасувати постанови головного державного виконавця ВПВР від 22.07.2016 № 51567242 про стягнення виконавчого збору в сумі 2040 грн. та накладення штрафу в сумі 680 грн.

Постановою Заводського районного суду м. Миколаєва від 10 жовтня 2016 року адміністративний позов задоволено.

Не погоджуючись з таким рішенням, відповідач надав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою повністю відмовити в задоволенні позовних вимог.

Особи, що беруть участь у справі, про дату, час і місце судового розгляду були сповіщені належним чином відповідно до ст. 34-39 КАС України, в судове засідання не з'явились, враховуючи що в матеріалах справи достатньо письмових доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, а особиста участь сторін в судовому засіданні не обов'язкова, колегія суддів у відповідності до ч. 4 ст. 196 КАС України визнала можливим проводити апеляційний розгляд справи за відсутності сторін.

Згідно ст. 41 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Перевіривши матеріали справи, правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що постановою Заводського районного суду м. Миколаєва від 23.11.2011 року задоволено позов ОСОБА_1, а саме: зобов'язано УПФУ у Заводському районі м. Миколаєва перерахувати і виплатити ОСОБА_1 державну пенсію, починаючи з 22.05.2008 року, згідно ст. 54 ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», яка повинна становити 6 мінімальних пенсій за віком, та додаткової пенсії за шкоду заподіяну здоров'ю, яка повинна становити 50% від мінімальної пенсії за віком.

Постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 03.09.2013 року, вищевказану постанову суду змінено та зобов'язано УПФУ у Заводському районі м. Миколаєва провести перерахунок та виплату ОСОБА_1 державної пенсії у розмірі 6 мінімальних пенсій за віком та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, у розмірі 50% від мінімальної пенсії за віком та розмір якої не може бути нижчим прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, відповідно вимог ст. 50, ч. 4 ст. 54 ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з 20 грудня 2010 року, з урахуванням раніше виплачених сум за вказаний період.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 16.03.2016 року постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 03.09.2013 року залишено без змін.

На виконання вказаного рішення видано виконавчий лист, на підставі якого відкрито виконавче провадження №51567242.

По ВП №51567242 головним державним виконавцем ВПВР ДВС була винесена постанова від 22.07.2016р., якою за невиконання боржником (управління ПФУ в Заводському районі м. Миколаєва) рішення суду (виконавчий лист №2-а-9557/11) в наданий для виконання строк, на останнього накладено штраф в сумі 680 грн. на підставі ст.ст. 75,89 Закону України «Про виконавче провадження».

Норми вказаних статей передбачають накладення штрафу на боржника у разі невиконання рішення суду та вимог державного виконавця без поважних причин.

Як вбачається з матеріалів справи, Управління ПФУ повідомляло у встановлені законом строки державного виконавця про наявність поважних причин, які унеможливлюють виконання УПФУ в повному обсязі виконавчого листа Заводського районного суду м. Миколаєва № 2-а-9557/11 від 10.06.2016 щодо зобов'язання УПФУ провести перерахунок та виплату ОСОБА_1 державної пенсії у розмірі 6 мінімальних пенсій за віком та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, у розмірі 50% від мінімальної пенсії за віком та розмір якої не може бути нижчим прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, відповідно вимог ст. 50, ч. 4 ст. 54 ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з 20 грудня 2010 року, з урахуванням раніше виплачених сум за вказаний період.

Приймаючи рішення, суд першої інстанції виходив з того, що стягнення з боржника штрафу та виконавчого збору за умови відсутності належного фінансування ще більше ускладнює його фінансове становище та ще більше утруднює виконання судового рішення про виплату доплати до пенсії та ніяким чином не захищає право особи на отримання бюджетних коштів, позов підлягає задоволенню.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до положень пп.4 п.2.1 Положення про управління Пенсійного фонду України в районах, містах та районах у містах, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 30 квітня 2002 №8-2, основними завданнями управління, зокрема, є забезпечення своєчасного і в повному обсязі фінансування та виплати пенсій, допомоги на поховання, інших виплат, які згідно із законодавством здійснюються за рахунок коштів Фонду та інших джерел, визначених законодавством.

Тобто, виплати пенсій та інших виплат здійснюються районним УПФУ виключно за рахунок коштів Фонду та інших джерел, визначених законодавством. Інших фінансових можливостей, крім зазначених, для здійснення виплат управління не має.

Також, пп.2 п.2.2 Положення про управління Пенсійного фонду України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, затвердженого постановою Пенсійного фонду України від 27 червня 2002р.№ 11-2 встановлено, що управління відповідно до покладених на нього завдань: планує у відповідному регіоні доходи та видатки коштів Фонду, у межах своєї компетенції забезпечує виконання бюджету

Фонду.

Відповідно до п.4 Положення про Пенсійний фонд України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24 жовтня 2007 № 1261, Пенсійний фонд України готує пропозиції щодо формування та реалізації державної політики у сфері пенсійного забезпечення та соціального страхування, бере у межах своїх повноважень участь у розробленні прогнозних показників економічного і соціального розвитку України та проекту Державного бюджету України, планує свої доходи та видатки, здійснює ефективний розподіл фінансових ресурсів для пенсійного забезпечення, розробляє проект бюджету Пенсійного фонду України, складає звіт про його виконання та подає їх в установленому порядку Міністру праці та соціальної політики для внесення на розгляд Кабінету Міністрів України.

Пунктом 6.7 Прикінцевих положень Закону України "Про Державний бюджет України на 2014 рік", які набрали чинності 03 серпня 2014 року, встановлено, що норми і положення статей 20, 21, 22, 23, 30, 31, 37, 39, 48, 50, 51, 52 та 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", статей 5 та 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни", Закону України "Про індексацію грошових доходів населення", статей 14, 22, 37 та 43 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів, бюджету Пенсійного фонду України та бюджетів інших фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування на 2014 рік.

З викладеного вбачається, що до повноважень управлінь Пенсійного фонду України в районах, питання планування доходів та видатків не віднесено, а виплати пенсій та інших платежів, управління здійснює виключно у межах фінансових ресурсів, виділених Пенсійним фондом України.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що рішення суду від 23.11.2011 року не виконано відповідачем в повному обсязі в зв'язку з відсутністю відповідного бюджетного фінансування, зміни порядку нарахування виплат, встановлених вказаним рішенням, та коштів на виплату грошових сум на виконання судового рішення, що для боржника є поважною причиною, яка унеможливлює проведення відповідних виплат та нарахувань після 03.08.2014р.

Таким чином, невиконання судового рішення в частині виплати грошових коштів при відсутності відповідного фінансового забезпечення та фактичної відсутності таких коштів у боржника, не може вважатися невиконанням судового рішення без поважних причин, оскільки боржник не мав фінансової можливості протягом встановленого державним виконавцем семиденного строку виконати судове рішення в цій частині.

Що стосується вимог позивача про скасування постанови від 22.07.2016 року про стягнення з боржника виконавчого збору, то суд приходить до наступного висновку.

Згідно п.3 ч.3 ст.2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють чи прийняті вони обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення.

Умови та порядок виконання рішення рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначено ЗУ"Про виконавче провадження", який був чинним на момент вчинення виконавчих дій.

Стаття 25 ЗУ"Про виконавче провадження" зазначає, що державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби.

Відповідно до ст.28 ЗУ "Про виконавче провадження" у разі невиконання боржником рішення майнового характеру у строк, встановлений частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного його виконання, постановою державного виконавця з боржника стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає стягненню чи поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом.

Однак, згідно із ч.2 ст.28 ЗУ"Про виконавче провадження" виконавчий збір не стягується за виконавчими документами про конфіскацію майна, стягнення періодичних платежів, накладення арешту на майно для забезпечення позовних вимог, стягнення

виконавчого збору, витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, штрафів, накладених відповідно до вимог цього Закону, за виконавчими документами, які підлягають негайному виконанню, а також у разі перерахування коштів стягувачу у випадку, передбаченому частиною другою статті 27 цього Закону, та у разі виконання рішень у порядку, встановленому Законом України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень".

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що з огляду на те, що рішення Заводського районного суду м.Миколаєва відносно виплати щомісячної пенсії, кваліфікується як періодичні платежі, то відповідно до норм законодавства виконавчий збір не повинен стягуватись.

Враховуючи викладене, а також з огляду на ту обставину, що стягнення з боржника штрафу та виконавчого збору за умови відсутності належного фінансування ще більше ускладнює його фінансове становище та ще більше утруднює виконання судового рішення про виплату доплати до пенсії та ніяким чином не захищає право особи на отримання бюджетних коштів, позов підлягає задоволенню.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що постанова Заводського районного суду м. Миколаєва ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді всіх обставин справи, які мають значення для вирішення спору, відповідає нормам матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, викладених у зазначеній постанові, у зв'язку з чим підстав для її скасування не вбачається.

Відповідно до ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області - залишити без задоволення.

Постанову Заводського районного суду м. Миколаєва від 10 жовтня 2016 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів. Особи, які брали участь у справі, однак не були присутні у судовому засіданні апеляційної інстанції, мають право подати касаційну скаргу протягом 20 днів з дня отримання копії ухвали.

Головуюча суддя: О.А. Шевчук

Суддя: Л.Є. Зуєва

Суддя: А.Г. Федусик