Справа № 317/639/17
Суддя: Сакоян Д. І.
Дата ухвалення: 2017-03-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/317/41/2017
Справа № 317/639/17
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 березня 2017 року м. Запоріжжя

Суддя Запорізького районного суду Запорізької області Сакоян Д.І., розглянувши в порядку скороченого провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в Запорізькому районі Запорізької області про визнання дій протиправними та зобовязання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до управління Пенсійного фонду України в Запорізькому районі Запорізької області та просить:

визнати протиправними дії управління Пенсійного фонду України в Запорізькому районі Запорізької області щодо відмови йому в розрахунку пенсії за віком з урахуванням вимог ч. 2 ст. 40 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування»;

зобовязати управління Пенсійного фонду України в Запорізькому районі Запорізької області перерахувати йому пенсію за віком з 02.02.2017 р., відповідно до ч. 2 ст. 40 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» із застосуванням середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії за віком та виплатити різницю між фактично отриманою та призначеною пенсією;

стягнути з управління Пенсійного фонду України в Запорізькому районі Запорізької області на його користь судові витрати 640,00 грн. судового збору та 1500,00 грн. витрат на правову допомогу.

Свої вимоги мотивував тим, що він перебував на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Запорізькій області. Після призначення пенсії він продовжував працювати. З 06 січня 2008 року він набув право на пенсію за віком у відповідності до Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» і 02.02.2017 р. звернувся до управління Пенсійного фонду України в Запорізькому районі Запорізької області з заявою встановленого зразка про призначення пенсії за віком. Управлінням Пенсійного фонду України в Запорізькому районі Запорізької області його фактично переведено з пенсії, призначеної відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування». При цьому, при нарахуванні пенсії за віком було застосовано показник середньої заробітної плати за 2007 рік. Позивач вважає, що перерахунок відповідачем проведено неправомірно, оскільки він просив вперше призначити пенсію за іншим законом.

Відповідачем у справі подані письмові заперечення на позов мотивовані тим, що позивач з 01 січня 1996 року перебував на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Запорізькій області та отримував пенсію за вислугу років, яка була призначена відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб». Згідно атестату про зняття з обліку № 102 пенсія при Головному управлінні була виплачена по 28.02.2017 року.

02 лютого 2017 року позивач звернувся до управління Пенсійного фонду України в Запорізькому районі Запорізької області з заявою про перерахунок пенсії у звязку з переходом з пенсії за вислугу років на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування». Звертаючись за призначенням пенсії до Головного управління, позивач використав право первинного призначення пенсії по Україні, а тому на підставі заяви позивача від 02.02.2017 р. застосовано ч. 3 ст. 45 Закону № 1058-ІV, позивача переведено на пенсію за віком із застосування показника заробітної плати (доходу) в середньому на одну особу в цілому по Україні, з якої сплачені страхові внески за 2007 рік в сумі 1197,91 грн., що підтверджується розпорядженням від 08.02.2017 року.

Щодо стягнення судових витрат відповідач зазначив, що у п. 3.1 договору про надання юридичних послуг № 487 від 31.01.2017 р. встановлено, що вартість послуг за цим договором складає суму, передбачену Законом України «Про граничний розмір витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах». Отже, порядок обчислення гонорару, підстави для його зміни, порядок його сплати, умови повернення не визначені в договорі, що суперечить ст. 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» та ст. 28 Правил адвокатської етики. Додаткової угоди та акту виконаних робіт, які передбачені п. 3.4 договору, при подачі до суду не надано. Крім того, складання адвокатом адміністративного позову не підтверджено матеріалами судової справи, оскільки документ підписаний самим позивачем. Таким чином, у задоволенні позову слід відмовити у повному обсязі.

Відповідно до ст. 183-2 КАС України справа підлягає розгляду в порядку скороченого провадження за відсутності сторін.

Суд, дослідивши матеріали справи, письмові заперечення відповідача, приходить до наступних висновків.

Як вбачається з матеріалів справи, 02.02.2017 р. ОСОБА_1 звернувся до управління Пенсійного фонду України в Запорізькому районі Запорізької області із заявою про призначення/перерахунок пенсії встановленої форми, зазначивши, що просить призначити пенсію за віком замість пенсії Міністерства оборони України.

Відповідно до розпорядження від 08 лютого 2017 року № 273 з 02 лютого 2017 року позивачу була вперше призначена пенсія за віком на підставі Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування».

До 28.02.2017 року позивач отримував пенсію за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб». Згідно записів трудової книжки позивач продовжував працювати.

Згідно Атестату про зняття з обліку № 102 позивачу припинено виплату пенсії по причині переходу на пенсію за іншим законом, позивач знятий з обліку.

14 лютого 2017 року позивач звернувся до відповідача ще з однією заявою довільної форми, в якій просив перерахувати йому пенсію відповідно до ч. 2 ст. 40 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» із застосування показника середньої заробітної плати з якої сплачено страхові внески в Україні за три календарні роки, що передують року звернення з заявою про призначення пенсії за віком.

Листом від 23.02.2017 р. відповідач повідомив позивача про те, що оскільки він отримував пенсію за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», то йому призначено пенсію за віком із застосуванням середнього показника за 2007 рік (1197,91 грн.), оскільки це слід рахувати не як нове призначення, а як перехід на інший вид пенсії за іншим законом.

Погодитись із такою правовою позицією не можна з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 40 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» заробітна плата (дохід) для обчислення пенсії визначається за формулою: Зп = Зс х (Ск : К), де: Зп - заробітна плата (дохід) застрахованої особи для обчислення пенсії, у гривнях; Зс - середня заробітна плата (дохід) у середньому на одну застраховану особу в цілому в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії.

Статтею 1 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» встановлено, що особи офіцерського складу, прапорщики і мічмани, військовослужбовці надстрокової служби та військової служби за контрактом, особи, які мають право на пенсію за цим Законом, при наявності встановленої цим Законом вислуги на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ і в державній пожежній охороні, службі в Державній службі спеціального звязку та захисту інформації України, в органах і підрозділах цивільного захисту, податкової міліції, Державної кримінально-виконавчої служби України мають право на довічну пенсію за вислугу років.

Військовослужбовці, особи, які мають право на пенсію за цим Законом, які стали інвалідами за умов, передбачених цим Законом, набувають право на пенсію по інвалідності.

Члени сімей військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, які загинули чи померли або пропали безвісти, мають право на пенсію в разі втрати годувальника.

Відповідно до статті 1-1 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» законодавство про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, базується на Конституції України і складається з цього Закону, Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» та інших нормативно-правових актів України, прийнятих відповідно до цих законів.

Згідно зі статтею 7 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, та членам їх сімей, які одночасно мають право на різні державні пенсії, призначається одна пенсія за їх вибором.

У частині першій статті 9 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» передбачено, що за рахунок коштів Пенсійного фонду України в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: пенсія за віком; пенсія по інвалідності внаслідок загального захворювання (у тому числі каліцтва, не повязаного з роботою, інвалідності з дитинства); пенсія у звязку з втратою годувальника.

Частиною третьою статті 45 цього Закону встановлено, що переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду України.

При переведенні з одного виду пенсії на інший за бажанням особи може враховуватися заробітна плата (дохід) за періоди страхового стажу, зазначені в частині першій статті 40 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) попереднього виду пенсії.

Якщо особа після призначення пенсії по інвалідності продовжувала працювати та набула не менш як 24 місяці страхового стажу після призначення (попереднього перерахунку) пенсії незалежно від перерв у роботі, при переведенні вперше з пенсії по інвалідності на пенсію за віком застосовується середня заробітна плата (дохід), визначена частиною другою статті 40 цього Закону для призначення пенсії.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що частиною третьою статті 45 Закону № 1058-ІV регламентовано порядок призначення пенсії шляхом переведення з одного виду пенсії, призначеного саме за цим Законом, на інший. Отже, показник середньої заробітної плати при переведенні на інший вид пенсії має бути незмінним, тобто таким, яким він був на час призначення пенсії, передбаченої Законом № 1058-ІV, однак у випадку із заявою ОСОБА_1 мало місце призначення іншої пенсії за іншим законом.

Аналогічна позиція висловлена в постанові Верховного Суду України від 31 березня 2015 року у справі № 21-612а14, де визначено, що показник заробітної плати має враховуватися за три календарні роки, що передують року призначення нового виду пенсії, оскільки пенсія за віком передбачена іншим законом, ніж пенсія за вислугу років.

Відповідно до ст. 244-2 КАС України рішення Верховного Суду України, прийняте за результатами розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обовязковим для всіх субєктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначені норми права, та для всіх судів України. Суди зобовязані привести свою судову практику у відповідність з рішенням Верховного Суду України.

Позивачу було призначено пенсію відповідно до Закону № 2262-ХІІ, котрий передбачає інші підстави та порядок призначення пенсії, а за призначенням пенсії відповідно до Закону № 1058-ІV він звернувся вперше 02.02.2017 р.

Отже, з 02 лютого 2017 року позивачу призначено пенсію за віком на підставі Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» вперше. Таким чином, відповідач мав розраховувати пенсію позивачу відповідно до ч. 2 ст. 40 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» з урахуванням середньої заробітної плати (доходу) у середньому на одну застраховану особу в цілому в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії.

Таким чином, дії відповідача щодо відмови позивачу в розрахунку пенсії за віком з урахуванням вимог ч. 2 ст. 40 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» із застосуванням середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії, є протиправними.

З огляду на вищенаведене, наявні підстави для зобовязання управління Пенсійного фонду України в Запорізькому районі Запорізької області перерахувати ОСОБА_1 пенсію за віком з 02.02.2017 р., відповідно до ч. 2 ст. 40 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», із застосуванням середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії за віком та виплатити різницю між фактично отриманою та призначеною пенсією.

Щодо судових витрат, суд виходить з наступного.

Згідно ч. 1 ст. 94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є субєктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Пунктом 1 ч. 3 ст. 87 КАС України встановлено, що до витрат, повязаних з розглядом справи, віднесено витрати на правову допомогу.

Відповідно до частин 1, 3 ст. 90 КАС України витрати, повязані з оплатою допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, які надають правову допомогу за договором, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги, передбачених законом.

Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом.

Статтею 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» №4191-VI від 20 грудня 2011 року передбачено, що розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах субєктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

Із наведеного випливає, що компенсація витрат на правову допомогу в адміністративних справах здійснюється виходячи із часу, протягом якого така допомога надавалась у судовому засіданні, під час вчинення окремої процесуальної дії чи ознайомлення з матеріалами справи в суді.

На підтвердження факту надання вказаних видів правової допомоги, обсягу наданих послуг, часу участі особи, яка надавала правову допомогу, у цих заходах, та розміру відшкодування повинні бути надані суду відповідні докази.

Водночас, як видно з розрахунку витрат на правову допомогу, позивач просить відшкодувати витрати, понесені у звязку з складанням йому адміністративного позову про визнання дій протиправними, що не передбачено чинним законодавством, оскільки проведена робота не є окремою процесуальною дією.

Поряд з цим, суд приймає до уваги й те, що згідно зі статтею 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» від 05.07.2012 року №5076-VI гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Згідно п. 2.2 доданого до матеріалів справи договору про надання юридичних послуг № 487 від 31.01.2017 р., замовник зобовязаний своєчасно оплачувати послуги виконавця згідно п. 3.1 цього договору та додаткової угоди, яка додається до даного договору. При цьому, матеріали справи не містять такої додаткової угоди, де визначено вартість послуг адвоката.

Крім того, ані розрахунок витрат на правову допомогу ОСОБА_1, ані копія квитанції № 487 від 24.02.2017 р., не містять жодних посилань на те, що саме за складання даного адміністративного позову здійснено оплату у сумі 1500,00 грн., тобто відсутня інформація про те, в якій справі надавалась правова допомога ОСОБА_1

В порушення п. 3.3 договору про надання юридичних послуг № 487 від 31.01.2017 р., надана суду квитанція не містить підпису ОСОБА_1

Згідно доданого до матеріалів справи договору про надання юридичних послуг № 487 від 31.01.2017 р., договір вважається виконаним з моменту підписання акту виконаних робіт (п.п. 3.4, 5.1, 5.4).

При цьому, матеріали справи не містять будь-яких актів виконаних робіт.

Враховуючи зазначене, суд прийшов до висновку про відсутність підстав для стягнення витрат на правову допомогу.

Водночас суд вважає за необхідне стягнути на користь ОСОБА_1 документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 640 грн. 00 коп. за рахунок бюджетних асигнувань управління Пенсійного фонду України в Запорізькому районі Запорізької області.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 6, 11, 12, 69-71, 86, 158-163, 183-2 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Позов ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в Запорізькому районі Запорізької області про визнання дій протиправними та зобовязання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправними дії управління Пенсійного фонду України в Запорізькому районі Запорізької області щодо відмови ОСОБА_1 в розрахунку пенсії за віком з урахуванням вимог ч. 2 ст. 40 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування».

Зобовязати управління Пенсійного фонду України в Запорізькому районі Запорізької області перерахувати ОСОБА_1 пенсію за віком з 02.02.2017 р., відповідно до ч. 2 ст. 40 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», із застосуванням середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії за віком та виплатити різницю між фактично отриманою та призначеною пенсією.

Стягнути на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 640 грн. 00 коп. (шістсот сорок грн. 00 коп.) за рахунок бюджетних асигнувань управління Пенсійного фонду України в Запорізькому районі Запорізької області.

У задоволенні решти вимог відмовити.

Постанова суду може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Запорізький районний суд Запорізької області протягом десяти днів з дня отримання копії цієї постанови.

Суддя Д.І. Сакоян