Справа № 2а-2578/11/1370
Суддя: Ланкевич Андрій Зіновійович
Дата ухвалення: 2017-03-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 березня 2017 року справа № 2а-2578/11/1370

Львівський окружний адміністративний суд,

у складі:

головуючого-судді Ланкевича А.З.,

секретар судового засідання Фуртак А.В.,

за участі представників:

позивача ОСОБА_1,

відповідача Стецьків Н.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові адміністративну справу за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 до Стрийської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Львівській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -

встановив :

Позивач звернулась з позовом, в якому з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог просить визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення №/0/3274 від 15.03.2011 року в частині збільшення податкового зобов'язання по податку з доходів фізичних осіб від підприємницької діяльності на суму 10437,47 грн., в т.ч.: основний платіж - 9602,32 грн., штрафні (фінансові) санкції (штрафи) - 835,15 грн.

Посилається на те, що у лютому 2011 року відповідачем проведено документальну планову виїзну перевірку дотримання позивачем вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.10.2009 року по 31.12.2010 року. За результатами перевірки складено акт від 01.03.2011 року №202-17-1 та направлено податкове повідомлення-рішення №/0/3274 від 15.03.2011 року, згідно якого позивачу збільшено суму грошового зобов'язання по податку з доходів фізичних осіб від підприємницької діяльності на загальну суму 19895,06 грн., в т.ч.: 15916,05 грн. - за основним платежем та 3976,01 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями. Причинами для визначення вищевказаного податкового зобов'язання стало те, що позивач подала з помилками декларації за 4-ий квартал 2009 року та за 2010 рік, а саме неправильно розрахувала як валові витрати, так і валові доходи. Проте звернула увагу, що податковим інспектором скориговано лише валові витрати (зменшено на 106107,25 грн.), а валові доходи залишено такі як у деклараціях, тобто завищені з помилками, штучно збільшивши таким чином оподатковуваний дохід, а відтак і суму зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб. Зокрема, зазначила, що в декларації за 2009 рік валові доходи були завищені на 20063,77 грн., а за 2010 рік - на 44323,92 грн. за рахунок таких помилок: на суму 54365,82 грн. - збільшено валові доходи за рахунок помилкового включення до оподатковуваного доходу залишку коштів на банківському рахунку станом на 01.01.2010 року (з ПДВ сума вхідного залишку на рахунку - 65238,98 грн.); на суму 186,10 грн. - збільшено валові доходи за рахунок помилкового включення (двічі) до оподатковуваного доходу доходів по відсотках банку; на суму 10228,00 грн. (12273,60 грн. з ПДВ) - зменшено валові доходи за рахунок помилкового віднесення цієї суми виручки до валових витрат (54365,82 + 186,10 - 10228,00 = 44323,92 грн.). Вказала, що в ході проведення перевірки нею були надані всі документи первинного бухгалтерського обліку, в т.ч. і виписки банківських операцій за 4-ий квартал 2009 року та за 2010 рік. Однак ствердила, що такі брались до уваги перевіряючим інспектором лише при підрахунку валових витрат, в той час як валовий дохід розраховано на підставі помилкових даних, зазначених у поданих позивачем у деклараціях. Доводи відповідача про те, що на підставі представлених даних неможливо обрахувати валовий дохід є необґрунтованими і не відповідають дійсності, оскільки позивач здійснювала розрахунки виключно через банк та виключно у безготівковій формі.

В той же час, додала, що відповідно до виписок банківських операцій за 4-ий квартал 2009 року та за 2010 рік, виручка з урахуванням ПДВ та позареалізаційного доходу від банківських відсотків, а також сум повернених коштів, склала: за 4-ий квартал 2009 року - 265926,40 грн. (в т.ч.: банківські відсотки - 438,54 грн. та сума повернених коштів - 4194,60 грн.) та за 2010 рік - 956018,98 грн. (в т.ч. відсотки - 570,20 грн.). Валовий дохід (сума без ПДВ, з якої розраховується оподатковуваний дохід) складає (виручка (банківські відсотки + 4194,60 грн.) : 120% + банківські відсотки): за 4-ий квартал 2009 року - 1051516,25 грн.; за 2010 рік - 796777,51 грн. Валові витрати, які скориговані відповідачем в ході перевірки складають: за 4-ий квартал 2009 року - 957652,15 грн.; за 2010 рік - 795449,79 грн. Таким чином, отриманий оподатковуваний дохід становить: за 4-ий квартал 2009 року - 93864,10 грн.; за 2010 рік - 1327,72 грн. А тому, податок з доходів фізичних осіб, на думку позивача, повинен становити 14278,88 грн., в тому числі: за 4-ий квартал 2009 року - 14079,62 грн.; за 2010 рік - 199,16 грн. На підставі наведеного та з урахуванням частково сплаченої суми податку з доходів фізичних осіб від підприємницької діяльності, вважає, що податкове повідомлення-рішення №/0/3274 від 15.03.2011 року в частині збільшення податкового зобов'язання на суму 10437,47 грн., в т.ч.: основний платіж - 9602,32 грн., штрафні (фінансові) санкції (штрафи) - 835,15 грн. є протиправним та таким, що підлягає скасуванню.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав повністю з підстав, викладених в обґрунтуваннях позовної заяви та додаткових письмових поясненнях, просив позов задовольнити в повному обсязі.

Від відповідача надійшли письмові заперечення проти позову, суть яких зводиться до наступного. Проведеною ДПІ у Жидачівському районі документальною плановою виїзною перевіркою дотримання ФО-П ОСОБА_3 вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.10.2009 року по 31.12.2010 року, встановлено: неналежне ведення підприємцем обліку доходів та витрат за 2009-2010 роки, внесення до декларацій про одержані доходи за 2009-2010 роки перекручених даних, що призвело до заниження чистого доходу за 4-ий квартал 2009 року на суму - 103819,87 грн. та за 2010 рік у сумі - 2287,14 грн. Вказане є порушенням ст.ст.13, 14 Декрету Кабінету Міністрів України «Про прибутковий податок з громадян», у зв'язку із чим інспектором відділу контрольно-перевірочної роботи управління оподаткування фізичних осіб зроблено запит на адресу позивача «Про надання документів», які б підтверджували дані податкової звітності за період з 01.10.2009 року по 31.12.2010 року. Оскільки жодних документів щодо виявлених розбіжностей по понесених витратах до перевірки не представлено, відповідач, у відповідності до ст.7 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб», виніс податкове повідомлення-рішення №/0/3274 від 15.03.2011 року про збільшення податкового зобов'язання по податку з доходів фізичних осіб від підприємницької діяльності на суму 19895,06 грн., в т.ч.: основний платіж - 15916,05 грн., штрафні (фінансові) санкції (штрафи) - 3979,01 грн. Відтак, вважає спірне рішення правомірним, а позовні вимоги позивача - необґрунтованими та безпідставними.

В судовому засіданні представник відповідача проти позову заперечила, просила відмовити в його задоволенні з підстав, викладених в письмових запереченнях на позовну заяву та додаткових поясненнях.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 13.10.2011 року, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 08.12.2014 року (справа №9104/140041/11), у задоволенні вищевказаного адміністративного позову - відмовлено повністю. Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 31.05.2016 року (справа №К/800/7166/15) скасовано постанову Львівського окружного адміністративного суду від 13.10.2011 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 08.12.2014 року, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши письмові докази, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини справи та надав їм правову оцінку.

На підставі ст.77 Податкового кодексу України, відповідно до направлень від 07.02.2011 року №30, від 21.02.2011 року №68, наказу про проведення планової виїзної перевірки від 24.01.2011 року №23, наказу про продовження терміну перевірки, виданих ДПІ у Жидачівському районі Львівської області, та плану-графіка проведення планових виїзних перевірок суб'єктів господарювання - проведена документальна планова виїзна перевірка фінансово-господарської діяльності з питань дотримання ФО-П ОСОБА_4 вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.10.2009 року по 31.12.2010 року, за результатами якої складено акт від 01.03.2011 року №202-17-1 (далі - акт перевірки від 01.03.2011 року).

У висновках цього акта податковий орган зазначив про порушення позивачем вимог ст.ст.13, 14 Декрету Кабінету Міністрів України «Про прибутковий податок з громадян». Вказаних висновків відповідач дійшов у зв'язку із тим, що у 2009-2010 роках ФО-П ОСОБА_4 неналежно вела облік доходів та витрат та вносила до декларацій про одержані доходи перекручені дані. Внаслідок цього, нею занижено чистий дохід за 4-ий квартал 2009 року у сумі - 103819,87 грн. та за 2010 рік у сумі - 2287,14 грн.

На підставі акта перевірки від 01.03.2011 року ДПІ у Жидачівському районі прийнято податкове повідомлення-рішення від 15.03.2011 року №/0/3274, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання за платежем «податок з доходів фізичних осіб від підприємницької діяльності» в сумі 19895,06 грн., у тому числі: основний платіж - 15916,05 грн., штрафні (фінансові) санкції (штрафи) - 3979,01 грн.

ФО-П ОСОБА_4 скористалось правом адміністративного оскарження, однак за наслідками такого, названий акт індивідуальної дії рішенням Державної податкової адміністрації у Львівській області залишено без змін.

Не погоджуючись з правомірністю прийняття ДПІ у Жидачівському районі податкового повідомлення-рішення №/0/3274 від 15.03.2011 року в частині збільшення податкового зобов'язання по податку з доходів фізичних осіб від підприємницької діяльності на суму 10437,47 грн., в т.ч. основний платіж - 9602,32 грн. та штрафні (фінансові) санкції (штрафи) - 835,15 грн., позивач звернулась з даним позовом до суду.

Дослідивши долучені до справи письмові докази, суд встановив наступні обставини щодо взаємовідносин позивача та його контрагентів.

Суд встановив, що ОСОБА_4 (РНОКПП: НОМЕР_1) зареєстрована, як фізична особа-підприємець, 10.10.2008 року; основним видом економічної діяльності, згідно з відомостями, які містяться у ЄДР, є посередництво в торгівельній діяльності.

На спростування тверджень відповідача позивачем надано суду первинну документацію, а саме:

- копії декларацій про доходи, одержані з 01 січня по 31 грудня 2009 року (*2, т.1, а.с. 48-51);

- копії платіжних доручень за 4-ий квартал 2009 року (т.1, а.с. 52-95);

- копії банківських виписок за 2010 рік (т.1 а.с. 98-128, 131-160, 163-184, 187-197);

- копії декларацій про доходи, одержані з 01 січня по 31 грудня 2010 року (т.1, а.с. 96-97, 129-130, 161-162, 185-186);

- копію Книги обліку доходів і витрат №902 від 02.03.2010 року (т.1, а.с. 198-209);

- копії заліків зустрічних однорідних вимог між ТОВ «Прінт Пак Сістемс» та ФО-П ОСОБА_4 (т.2, а.с. 10-13);

- копії видаткових накладних, отриманих від ТОВ «Прінт Пак Сістемс», що засвідчують купівлю г/вироба за розмірами 248*190*050 у кількості 34500,00 шт. на загальну суму 26532,32 грн. (т.2, а.с. 14-22);

- копії видаткових накладних, виданих ТОВ «Лігос», що засвідчують продажу г/вироба за розмірами 248*190*050 у кількості 34500,00 шт. на загальну суму 32292,00 грн. (т.2, а.с. 23-32);

- копії актів звірок взаєморозрахунків станом на 01.01.2009 року, 31.12.2009 року та 31.12.2010 року, проведені між ФО-П ОСОБА_4 та ТОВ «Лігос» (т.2, а.с. 46-49);

- копії декларацій про доходи, одержані за період з І по IV квартал 2010 року (*4, т.2, а.с. 38-45);

- оригінали поквартальних роздруківок банківських операцій за 4-ий квартал 2009 року та за 2010 рік (т.2, а.с. 80-85);

- копію платіжного документа від 10.03.2011 року (т.2, а.с. 86);

- копії банківських документів про нарахування банківських відсотків протягом 4-ого кварталу 2009 року та 2010 року (т.2, а.с. 87-103);

- копію платіжного документа про повернення помилково перерахованих коштів в сумі 4194,60 грн. (т.2, а.с. 104);

- оригінали виписок по особовим рахункам за 4-ий квартал 2009 року (т.2, а.с. 218-242), 1-ий квартал 2010 року (т.3, а.с. 1-19), 2-ий квартал 2010 року (т.3, а.с. 20-37), 3-ий квартал 2010 року (т.3, а.с. 38-50) та 4-ий квартал 2010 року (т.3, а.с. 51-57).

Вирішуючи спір, суд керується наступним.

До набрання чинності Податковим кодексом України правове регулювання відносин щодо справляння окремих видів податків, зокрема прибуткового податку з громадян, регулювались нормами Декрету Кабінету Міністрів України від 26.12.1992 року №13-92 «Про прибутковий податок з громадян» (далі - Декрет №13-92; в редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин).

Згідно з ч.1 ст.1 цього Декрету, платниками прибуткового податку (суб'єктами оподаткування) в Україні є громадяни України, іноземні громадяни та особи без громадянства (надалі - громадяни) як ті, що мають, так i ті, що не мають постійного місця проживання в Україні.

Відповідно до приписів ст.2 Декрету №13-92, об'єктом оподаткування у громадян, які мають постійне місце проживання в Україні, є сукупний оподатковуваний доход за календарний рiк (що складається з місячних сукупних оподатковуваних доходів), одержаний з різних джерел, як на території України, так i за її межами. При визначенні сукупного оподатковуваного доходу враховуються доходи, одержані як в натуральній формі, так i в грошовій (національній або іноземній валюті). Доходи, одержані в натуральній формі, зараховуються до сукупного оподатковуваного доходу за календарний рік за вільними (ринковими) цінами, якщо інше не передбачено цим Декретом.

Пунктом 1.2 ст.1 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб» встановлено, що дохід - це сума будь-яких коштів, вартість матеріального і нематеріального майна, інших активів, що мають вартість, у тому числі цінних паперів або деривативів, одержаних платником податку у власність або нарахованих на його користь, чи набутих незаконним шляхом у випадках, визначених підпунктом 4.2.16 пункту 4.2 статті 4 цього Закону, протягом відповідного звітного податкового періоду з різних джерел як на території України, так і за її межами.

У розділі IV Декрету №13-92 (статті 13, 14) визначено особливості оподаткування доходів від зайняття підприємницькою діяльністю та інших доходів. Зокрема, за змістом ч.ч.1-3 ст.13 Декрету №13-92, згідно з цим розділом Декрету оподаткуванню підлягають доходи громадян, одержані протягом календарного року від здійснення підприємницької діяльності без створення юридичної особи, а також інші доходи громадян, не передбачені як об'єкти оподаткування у розділах II та III цього Декрету. Оподатковуваним доходом вважається сукупний чистий доход, тобто різниця між валовим доходом (виручки у грошовій та натуральній формі) i документально підтвердженими витратами, безпосередньо пов'язаними з одержанням доходу. Якщо ці витрати не можуть бути підтверджені документально, то вони враховуються податковими органами при проведенні остаточних розрахунків за нормами, визначеними Головною державною податковою інспекцією України за погодженням з Міністерством економіки України та Державним комітетом України по сприянню малим підприємствам та підприємництву. До складу витрат, безпосередньо пов'язаних з одержанням доходів, належать витрати, які включаються до складу валових витрат виробництва (обігу) або підлягають амортизації згідно з Законом України «Про оподаткування прибутку підприємств».

Відповідно до п.5.1 ст.5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», валові витрати виробництва та обігу - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних як компенсація вартості товарів (робіт, послуг), які придбаваються (виготовляються) таким платником податку для їх подальшого використання у власній господарській діяльності.

В той же час, згідно з підп.5.3.9 п.5.3 ст.5 названого Закону, не належать до складу валових витрат будь-які витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення податкового обліку.

Відповідно до абз.1-3 ч.1, ч.2 ст.14 Декрету №13-92, з доходів, зазначених у цьому розділі Декрету, податок обчислюється:

а) підприємствами, установами, організаціями, фізичними особами - суб'єктами підприємницької діяльності при виплаті ними протягом року доходів громадянам, зазначеним у цьому розділі Декрету, про що не пізніш як через 30 днів після виплати повідомляється податковим органам за місцем проживання громадян. Утримані у джерела виплати суми податку враховуються податковим органом при проведенні податкових розрахунків за доходами, одержаними за оподатковуваний період;

б) податковими органами на підставі декларацій, поданих громадянами про очікуваний (оціночний) у поточному році доход або про фактично одержані у звітному календарному році доходи та інших відомостей про доходи громадян, визначених у цьому розділі.

Оподаткування доходів громадян податковими органами здійснюється на підставі: декларацій громадян про очікуваний (оціночний) у поточному році або про фактично одержані ними протягом року доходи; матеріалів перевірок діяльності громадян, проведених податковими органами; отриманих від підприємств, установ, організацій та фізичних осіб - суб'єктів підприємницької діяльності відомостей про нараховані та виплачені платникам суми доходів і суми утриманих з них податків за формою, встановленою центральним податковим органом.

Згідно з п.14.4 Інструкції «Про оподаткування доходів фізичних осіб від зайняття підприємницькою діяльністю», затвердженої наказом Головної державної податкової інспекції України від 21.04.1993 року №12, податок, обчислений податковими органами, сплачується в такому порядку: протягом року платники щоквартально сплачують до бюджету по 25 відсотків річної суми податку, обчисленої за доходами за попередній рік, а платники, які вперше залучаються до сплати податку, - 25 відсотків суми, обчисленої їм податковими органами за оціночним доходом на поточний рік. Повернення зайво сплачених коштів платнику податку здійснюється відповідно до законодавства.

При вирішенні спору суд виходить з наступного.

Скасовуючи рішення судів у даній справі, Вищий адміністративний суд України в ухвалі від 31.05.2016 року (№К/800/7166/15) вказав, що «при розгляді справи суди попередніх інстанцій не встановили зміст порушення позивачем вимог податкового законодавства, встановленого актом перевірки, що призвело до визначення позивачу грошових зобов'язань за спірним податковим повідомленням-рішенням, тобто не встановили в чому саме полягало неналежне ведення позивачем обліку доходів та витрат у податкових періодах, які підлягали перевірці. Також, судами попередніх інстанцій не встановлено об'єкт оподаткуванням прибутковим податком з громадян, в результаті чого не перевірено правильність визначення позивачу спірних сум грошових зобов'язань за податкові періоди, які підлягали перевірці».

Із урахуванням вказаних висновків, позивач, даючи пояснення, посилається на те, що в деклараціях за 2009 та 2010 роки нею були неправильно визначені як валові витрати, так і валові доходи. Проте перевіряючий податковий інспектор скоригувала (в сторону зменшення) лише валові витрати, а валові доходи залишила такі як у деклараціях, тобто - завищені з помилками. Стосовно розміру валових доходів за період, що перевірявся, вказала, що розрахунки здійснювала виключно через банк у безготівковій формі, що підтверджується актом перевірки від 01.03.2011 року та виписками банківських операцій, які долучені до матеріалів справи. Зазначила, що згідно виписок банківських документів валовий дохід за 4-ий квартал 2009 року складає - 1051516,26 грн., за 2010 рік - 796777,52 грн. Валові витрати, які скориговані відповідачем в ході перевірки, складають: за 4-ий квартал 2009 року - 957652,15 грн., за 2010 рік - 795449,79 грн. У судовому засіданні позивач пояснила, що відхилення між отриманим результатом (за наслідками перевірки) та даними декларацій власне і визначає суму спірного податкового зобов'язання. Таким чином, вважає, що отриманий оподатковуваний дохід становить: за 4-ий квартал 2009 року - 93864,10 грн., за 2010 рік - 1327,73 грн. Оскільки податок з доходів фізичних осіб розраховується як добуток оподатковуваного доходу на ставку податку на доходи, яка становила 15% від суми оподатковуваного доходу, зазначила, що податок з доходів фізичних осіб за 4-ий квартал 2009 року повинен був становити 14079,62 грн., а за 2010 рік - 199,16 грн. Натомість, у декларації за 4-ий квартал 2009 року сума податку визначена як 1516,20 грн., за 2010 рік - 6448,85 грн. Отже, відхилення становить: за 4-ий квартал 2009 року - «+12563,42 грн.», за 2010 рік - «- 6249,69 грн.». А тому, сума збільшення грошового зобов'язання по податку на доходи фізичних осіб, на думку позивача, повинна складати - 6313,73 грн., за штрафними санкціями - 3140,86 грн., разом - 9454,59 грн. З огляду на викладене, вважає, що у податковому повідомленні-рішенні зайво нарахована сума грошового зобов'язання становить 9602,32 грн., а розмір зайво нарахованих штрафних санкцій - 835,15 грн., разом - 10437,47 грн. Відтак, у цій частині оскаржуване рішення просить скасувати як протиправне.

В той же час, відповідач також надала суду додаткові пояснення, в яких посилається на те, що позивач не подавала до органу державної податкової служби заперечення до акта перевірки від 01.03.2011 року, у зв'язку із чим слідує, що остання погодилась із висновками, викладеними в ньому. Поряд з тим, зазначила, що позивачем було скеровано до ДПА у Львівській області первинну скаргу на спірне податкове повідомлення-рішення, проте така була відкликана, що унеможливлювало її розгляд по суті. Окрім того, додала, що жодних додаткових документів на вимогу відповідача позивач не представила. Також звернула увагу, що ФО-П ОСОБА_4 не заперечує завищення нею суми валових витрат, зокрема за 4-ий квартал 2009 року - 957652,15 грн. та за 2010 рік - 796777,51 грн. Що ж стосується правильності визначення валового доходу, вказала, що за період, який перевірявся, розбіжностей не виявлено. Відтак, вважає, що ДПІ у Жидачівському районі правомірно винесено оскаржуване рішення №/0/3274 від 15.03.2011 року про збільшення позивачу податкового зобов'язання по податку з доходів фізичних осіб від підприємницької діяльності на суму 19895,06 грн., в т.ч.: основний платіж - 15916,05 грн., штрафні (фінансові) санкції (штрафи) - 3979,01 грн.

Суд враховує, що згідно з ч.2 ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Разом з тим, відповідно до ст.11 цього ж Кодексу розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Так, згідно з принципом змагальності, кожна зі сторін повинна подати докази на підтвердження обставин, на які вона посилається, або на спростування обставин, про які стверджує інша сторона.

Оскільки щодо розміру валових витрат, визначених за результатами перевірки, спір відсутній, відтак у судовому засіданні необхідно було дослідити та визначити розмір валових доходів за податкові періоди, які підлягали перевірці. Окрім того, на виконання вимог Вищого адміністративного суду України, викладених в ухвалі від 31.05.2016 року (№К/800/7166/15), суд дослідив та надав правову оцінку доводам позивача щодо неправомірності розрахунку податковим органом об'єкта оподаткування прибутковим податком з громадян та, відповідно, визначення спірних сум грошових зобов'язань за 4-ий квартал 2009 року та за 2010 рік.

Даючи оцінку поданим доказам, суд враховує, що при визначенні сукупного чистого доходу, як об'єкта оподаткування, до розрахунку приймаються фактично отримана у звітному періоді фізичною особою - суб'єктом підприємницької діяльності сума валового доходу та фактично витрачена, у зв'язку з отриманням цього доходу, сума валових витрат. У порушення вимог статей 13, 14 Декрету №13-92 перевіряючий податковий інспектор не взяла до уваги ряд первинних документів, у т.ч. платіжних, що потягло за собою неправильне визначення суми доходів позивача за період, що перевірявся. Так, згідно з актом перевірки від 01.03.2011 року, валовий дохід за 4-ий квартал 2009 року визначено у сумі 1071580,02 грн., а за 2010 рік - у сумі 840729,53 грн. Водночас вказані суми доходу, як з'ясовано у судовому засіданні та не заперечувалось сторонами, розраховані відповідачем на підставі декларацій, поданих позивачем за відповідні періоди.

Зокрема, суд встановив, що згідно з долученою позивачем первинною документацією, яка досліджена судом у судовому засіданні, фактичні доходи за 4-ий квартал 2009 року становлять 1051516,26 грн. Вказана сума розрахована на підставі платіжних доручень, які долучені до матеріалів справи.

В той же час, що стосується валових доходів за 2010 рік, то під час перевірки податковий інспектор помилково до їх суми включила: за 1-ий квартал 2010 року - суму залишкових грошей на банківському рахунку з попереднього періоду, а саме 54365,82 грн. (без урахування ПДВ), що видно з платіжного доручення від 05.01.2010 року; за 2-ий квартал 2010 року - суму погашення відсотків у банку, згідно угоди №097 від 04.11.2008 року, а саме 186,10 грн., в т.ч.: 75,69 грн. (від 30.04.2010 року), 51,14 грн. (31.05.2010 року), 59,27 грн. (від 30.06.2010 року). Суд відзначає, що вказані суми помилково двічі внесені позивачем до декларації про доходи, одержані у 2-ому кварталі 2010 року; за 3-ий квартал 2010 року - 12273,60 грн. (10228,00 грн. без урахування ПДВ), отримані 22.07.2010 року від ПП «Лата» і помилково внесені позивачем у валові витрати замість валових доходів.

Враховуючи встановлені судом обставини та аналізуючи наявні банківські виписки, валовий дохід позивача у 2010 році становить 796777,51 грн.

Таким чином, розбіжність у сумах валових доходів ФО-П ОСОБА_4, а саме у бік завищення (згідно акта від 01.03.2011 року), складає: у 4-ому кварталі 2009 року - 20067,85 грн., у 2010 році - 43952,02 грн.

Поряд з тим, як вже зазначалось судом, валові витрати позивача, які скориговані відповідачем в ході перевірки, складають: у 4-ому кварталі 2009 року - 957652,15 грн., у 2010 році - 795449,79 грн.

Зважаючи на приписи ст.13 Декрету №13-92, згідно яких оподатковуваний дохід розраховується як різниця між валовим доходом і валовими витратами, суд враховує, що отриманий позивачем оподатковуваний дохід за 4-ий квартал 2009 року мав би становити 93864,11 грн., за 2010 рік - 1327,72 грн. Натомість, відповідач визначив такий як 103819,87 грн. та 2287,14 грн. відповідно.

З вищенаведеного вбачається, що податковий інспектор упустила помилки в сторону заниження, в результаті чого неправильно визначила суми грошових зобов'язань позивача за податкові періоди, що перевірялись.

При цьому, відповідно до п.п.1.6, 1.7 Порядку оформлення результатів невиїзних документальних, виїзних планових та позапланових перевірок з питань дотримання податкового, валютного та іншого законодавства, затвердженого наказом Державної податкової адміністрації України від 10.08.2005 року №327 (діяв на момент виникнення спірних правовідносин), за результатами невиїзної документальної, виїзної планової чи позапланової перевірок в акті викладаються всі суттєві обставини фінансово-господарської діяльності суб'єкта господарювання, які мають відношення до фактів виявлених порушень податкового, валютного та іншого законодавства. Факти виявлених порушень податкового, валютного та іншого законодавства викладаються в акті невиїзної документальної, виїзної планової чи позапланової перевірок чітко, об'єктивно та в повній мірі, із посиланням на первинні або інші документи, які зафіксовані в бухгалтерському та податковому обліку, що підтверджують наявність зазначених фактів.

Однак, як видно зі змісту акта перевірки від 01.03.2011 року, у ньому в порушення вищевказаних приписів відсутні будь-які посилання на належні первинні або інші документи, які зафіксовані в бухгалтерському та податковому обліку та на підставі яких відповідачем зроблено висновок про порушення позивачем вимог ст.ст.13, 14 Декрету Кабінету Міністрів України «Про прибутковий податок з громадян». При цьому жодних інших доказів, які б підтверджували факт заниження ФО-П ОСОБА_4 валового доходу за 4-ий квартал 2009 року у сумі саме 103819,87 грн. та за 2010 рік у сумі - 2287,14 грн., відповідач не надав, а суд не встановив. А тому, оцінюючи доводи податкового органу, описані вище, суд надає перевагу письмовим доказам (первинним документам). До того ж, положеннями ч.4 ст.70 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

Таким чином, неправильне розрахування відповідачем оподатковуваного доходу призвело до неправильного обчислення податку з доходів фізичних осіб від зайняття підприємницькою діяльністю. Між тим, суд відзначає, що податок з доходів фізичних осіб розраховується як добуток оподатковуваного доходу на ставку податку на доходи, яка становила 15% від суми оподатковуваного доходу.

Відтак, сума прибуткового податку з громадян за 4-ий квартал 2009 року становить 12563,42 грн. (оподатковуваний дохід 93864,11 грн. * 15% - 1516,20 грн., як сума, визначена у поданій позивачем декларації). Як наслідок, штраф, який накладається у розмірі 25 відсотків суми визначеного податкового зобов'язання, становить 3140,86 грн. Позивач не заперечувала проти вказаних висновків суду, навпаки - визнала такі.

Щодо податку з доходів фізичних осіб за 2010 рік, суд враховує наступне.

За даними поданої позивачем декларації, сума такого повинна становити 6448,85 грн. Натомість, за результатами перевірки відповідач розрахував такий у сумі 6791,96 грн. Таким чином, відхилення становить 343,11 грн., а штрафна санкція - 85,78 грн.

Так, у відповідності до досліджених банківських документів, які містяться в матеріалах справи, суд встановив, що сума прибуткового податку з громадян за 2010 рік становить 199,16 грн. Зазначене не заперечувалось позивачем у судовому засіданні. Однак остання пояснила, що оскільки нею вже сплачено до бюджету податок у розмірі 6448,85 грн., відтак вважає, що сума у розмірі 6249,69 грн. (6448,85 - 199,16) є такою, як зайво утримана. А тому просить за рахунок цієї суми (6249,69 грн.) перекрити частково суму грошового зобов'язання за 4-ий квартал 2009 року. З цих підстав, сума збільшення грошового зобов'язання за 4-ий квартал 2009 року, на її думку, повинна складати 6313,73 грн. (12563,42 - 6249,69), розмір штрафних (фінансових) санкцій - 3140,86 грн., а за 2010 рік, враховуючи наявну переплату через неправильне обчислення валового доходу за вказаний період - взагалі повинна бути відсутня.

Проте суд з такими доводами позивача погодитись не може, з огляду на наступне.

Згідно з абз.3 ч.1 ст.14 Декрету №13-92, перерахування утриманих сум податку до бюджету підприємства, установи, організації та фізичні особи - суб'єкти підприємницької діяльності здійснюють у порядку, передбаченому статтею 10 цього Декрету.

Так, у ч.9 ст.10 визначено, що зайво утримані суми податку повертаються платникові або зараховуються до сплати майбутніх платежів за його заявою.

Водночас, відповідно до абз.4 ч.3 ст.14 цього ж Декрету, зайво сплачені суми податку підлягають поверненню платнику не пізніше одного місяця після проведення остаточного розрахунку або за заявою платника зараховуються в рахунок майбутніх платежів.

Згідно з абз.3 п.2.3 розділу ІІ Порядку направлення органами державної податкової служби податкових повідомлень-рішень платникам податків, затвердженого наказом Державної податкової адміністрації України від 22.12.2010 року №985 (діяв на момент виникнення спірних правовідносин), у разі здійснення розрахунку (перерахунку) збільшення (зменшення) грошового зобов'язання, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування, зменшення від'ємного значення суми податку на додану вартість із застосуванням звичайних цін за результатами перевірки приймаються окремі податкові повідомлення-рішення на ці суми за формами, передбаченими пунктом 2.2 цього розділу.

Системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що суд, у випадку зайво сплачених платником сум податку за певний період, позбавлений права перераховувати таку суму в рахунок майбутніх чи попередніх платежів платника. Для такого випадку, законодавством визначено чіткий алгоритм дій як платника податків, так і податкового органу. При цьому посилання позивача на неможливість повернення цих коштів (6249,69 грн.) через сплив строку та припинення ДПІ у Жидачівському районі шляхом реорганізації не спростовують вказаних висновків суду.

В той же час, суд враховує, що сама ж сума прибуткового податку з доходів фізичних осіб за 2010 рік (343,11 - основний платіж, 85,78 - штрафні санкції) визначена відповідачем неправомірно, так як розрахована не на підставі первинних документів позивача.

За таких обставин, суд приходить висновку, що зайво нарахована сума грошового зобов'язання по податку з доходів фізичних осіб за період, що підлягав перевірці, становить 3009,52 грн. (15916,05 - 12563,42 - 343,11, де 15916,05 - визначена у спірному податковому повідомленні-рішенні сума основного платежу; 12563,42 - сума прибуткового податку з громадян за 4-ий квартал 2009 року; 343,11 - сума відхилення у 2010 році), а розмір зайво нарахованих штрафних (фінансових) - 752,37 грн. (3979,01 - 3140,86 - 85,78 відповідно).

Відповідно до ч.1 ст.71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд згідно статті 86 цього ж Кодексу оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Згідно з приписами ст.162 КАС України при вирішенні справи по суті суд може задовольнити адміністративний позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково. У разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову про визнання протиправними рішення суб'єкта владних повноважень чи окремих його положень, дій чи бездіяльності і про скасування або визнання нечинним рішення чи окремих його положень.

Суд зазначає, що наслідком встановлення судом невідповідності частини рішення суб'єкта владних повноважень вимогам чинного законодавства є визнання такого акта частково протиправним, при умові, що цю частину може бути ідентифіковано (виокремлено, названо) та що без неї оспорюваний акт в іншій частині (частинах) не втрачає свою цілісність, значення.

Враховуючи вищенаведене, суд приходить висновку про правомірність винесення Державною податковою інспекцією у Жидачівському районі оскаржуваного податкового повідомлення-рішення №/0/3274 від 15.03.2011 року в частині визначення грошового зобов'язання за платежем податок з доходів фізичних осіб від підприємницької діяльності у сумі 16133,17 грн. (в тому числі: 12906,53 грн. - основний платіж, 3226,64 грн. - штрафні (фінансові) санкції). Тому позовні вимоги позивача до задоволення не підлягають. В частині ж визначення грошового зобов'язання по податку з доходів фізичних осіб від підприємницької діяльності у сумі 3761,89 грн. (у тому числі: за основним платежем - 3009,52 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями - 752,37 грн.) податкове повідомлення-рішення №/0/3274 від 15.03.2011 року - не відповідає критеріям, визначеним ч.3 ст.2 КАС України, оскільки у цій частині прийнято необґрунтовано та без урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення. Виходячи з положень п.1 ч.2 ст.162 КАС України, суд вважає, що позов належить задовольнити частково.

У відповідності до ч.3 ст.94 КАС України, якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог, а відповідачу - відповідно до тієї частини вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Керуючись ст.ст.7-14, 69-71, 94, 158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

постановив:

позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Жидачівському районі №/0/3274 від 15.03.2011 року в частині збільшення суми грошового зобов'язання за платежем податок з доходів фізичних осіб від підприємницької діяльності в сумі 3761,89 грн. (в тому числі: 3009,52 грн. - за основним платежем та 752,37 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями).

У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Стрийської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Львівській області на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 судовий збір в сумі 0,64 (шістдесят чотири) копійки.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, то вважається, що постанова не набрала законної сили.

Апеляційна скарга на постанову подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови, виготовленої в повному обсязі, до Львівського апеляційного адміністративного суду через Львівський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Львівського апеляційного адміністративного суду.

Суддя Ланкевич А.З.

Оригінал повного тексту постанови складено в одному примірнику 31.03.2017 року.