Справа № 352/1234/15-а, 2а-352/56/15
Суддя: Судова-Хомюк Наталія Михайлівна
Дата ухвалення: 2017-03-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 березня 2017 року Справа № 876/608/16

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді Судової-Хомюк Н.М.,

суддів Гуляка В.В , ОСОБА_1

за участі секретаря судового засідання Румянцевої О.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові апеляційну скаргу Липівської сільської ради Тисменицького району Івано-Франківської області на постанову Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 30.11.2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Липівської сільської ради Тисменицького району Івано-Франківської області про визнання рішення сільської ради незаконним,

В С Т А Н О В И В:

17.06.2015 року ОСОБА_2 звернувся в суд із адміністративним позовом до Липівської сільської ради Тисменицького району Івано-Франківської області та просив визнати незаконним рішення №24-17/15 17 сесії 6 демократичного скликання Липівської сільської ради від 02.04.2015 року про відмову в наданні дозволу на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва житлового будинку площею 0,1752 га; визнати незаконним рішення 2-го засідання 17 сесії 6 демократичногоскликання № 25-17/15 від 02.04.2015 року Липівської сільської ради про відміну рішення ІІ сесії V 2 скликання від 02.07.2006 року про передачу безкоштовно в приватну власність земельної ділянки площею 0,1752 га для будівництва та обслуговування житлового будинку. Просив зобовязати Липівську сільську раду надати дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що на підставі рішення ІІ сесії V скликання Липівської сільської ради від 02.07.2006р. позивачу було передано безкоштовно у власність земельну ділянку площею 0,1752га для будівництва та обслуговування житлового будинку в с. Липівка по вул. Франка. В березні 2015 року позивач звернувся до Липівської сільської ради з заявою про надання дозволу на складання проекту землеустрою щодо відведення даної земельної ділянки. Рішенням 17 сесії від 02.04.2015р. №24-17/15 йому було відмовлено в наданні дозволу, у звязку з відсутністю документів на будівництво розпочатого ним житлового будинку, а рішенням № 25-17/15 відмінено рішення від 02.07.2006р. як таке, що не відповідає вимогам чинного законодавства. Дані рішення він вважає незаконними, оскільки сільська рада не наділена правом скасовувати свої рішення, а також підставою для відмови в наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки може бути лише невідповідність місця розташування вимогам законів, прийнятих відповідно до нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних утворень, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Постановою Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 30.11.2015 року позов задоволено повністю. Визнано неправомірними рішення №24-17/15 17 сесії 6 демократичного скликання Липівської сільської ради від 02.04.2015р. «Про розгляд заяв громадян» та рішення №25-17/15 від 02.04.2015р. 17 сесії 6 демократичного скликання Липівської сільської ради від 02.04.2015р. «Про розгляд заяви гр. ОСОБА_2».

Зобовязано Липівську сільську раду надати ОСОБА_2 дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Із цією постановою не погодилась Липівська сільська рада Тисменицького району Івано-Франківської області та оскаржила її в апеляційному порядку. Вважає, що така прийнята з неповним зясуванням судом обставин, що мають значення для справи та з порушенням норм матеріального і процесуального права, а тому просить її скасувати та прийняти нову постанову, якою у задоволенні позову відмовити.

Вважає що оскільки у передбаченому ст.118 ЗК України порядку, сільська рада розглядає заяву і надає згоду на передачу безоплатно у власність земельної ділянки шляхом надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, а безпосередньо сама передача у власність земельної ділянки відбувається після затвердження проекту землеустрою у встановленому законом порядку,. що не було здійснено у 2006 році ні заявником ОСОБА_2, ні сільською радою при прийнятті рішення та наданні останньому земельної ділянки і дозволу на будівництво індивідуального житлового будинку.

Посилання позивача на те, що сільська рада не наділена правом скасовувати свої рішення, так як Конституційний суд України своїм рішенням від 16.04.2009 року зазначив, що органи місцевого самоврядування є відповідальними за свою діяльність перед юридичними і фізичними особами і не можуть скасовувати свої попередні рішення, вносити до них зміни, якщо відповідно до приписів цих рішень виникли правовідносини, повязані з реалізацією певних субєктивних прав і охоронюваних законом інтересів. Оскільки згідно положень ст.155 ЗК України, акт органу влади щодо надання земельної ділянки може бути скасовано за умови порушення прав особи щодо володіння, користування чи розпорядження земельною ділянкою, що має місце в даній справі.

В даному випадку на підставі рішення Липівської сільської ради від 02.07.2006 року у позивача не виникло будь яких субєктивних прав і правовідносин і навіть при його не відміні він не міг і не зможе набути будь яких прав на земельну ділянку.

Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не зявились, про дату, час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином, а тому, апеляційний суд, відповідно до ч.1 ст.41 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС), вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності сторін, без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення. При цьому колегія суддів зазначає наступне.

Судом першої інстанції та матеріалами справи встановлено, що рішенням ІІ сесії V скликання Липівської сільської ради від 02.07.2006р. позивачу ОСОБА_2 було передано безкоштовно у власність земельну ділянку площею 0,1752га для будівництва та обслуговування житлового будинку.

У березні 2015року позивач звернувся із заявою до відповідача про надання дозволу на складання проекту землеустрою щодо відведення даної земельної ділянки.

Рішенням 17сесії від 02.04.2015р. №24-17/15 «Про розгляд заяв громадян» позивачу було відмовлено в наданні дозволу, у звязку з відсутністю документів на житловий будинок, який розміщений на вказаній ділянці.

Крім того, рішенням №25-17/15 від 02.04.2015р. Липівська сільська рада відмінила рішення 2 сесії 5 скликання від 02.07.2006р. про передачу ОСОБА_2 безкоштовно у власність земельну ділянку площею 0,1752га, як таке, що не відповідає вимогам чинного законодавства.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції зазначив, що в даному випадку відсутність документів на житловий будинок, який розміщений на земельній ділянці не є підставою для відмови у наданні дозволу на складання проекту землеустрою.

Так само сільська рада не має права скасовувати свої ж рішення як такі, що не відповідають вимогам чинного земельного законодавства, оскільки згідно п.10 ст.59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку.

Суд апеляційної інстанції з такими висновками суду першої інстанції погоджується частково, та зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 140 Конституції України місцеве самоврядування є правом територіальної громади самостійно вирішувати питання місцевого значення в межах Конституції і законів України.

Статтею 144 Конституції України встановлено, що органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обовязковими для виконання на відповідній території.

Згідно із ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування та їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі та у межах повноважень та засобами, передбаченими Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 25 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» сільські, селищні, міські ради правомочні розглядати і вирішувати питання, віднесені Конституцією України, цим та іншими законами до їх відання. Відповідно до ст.ст. 22, 25 Закону України «Про землеустрій», землеустрій здійснюється на підставі: а) рішень органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо проведення робіт із землеустрою; б) укладених договорів між юридичними чи фізичними особами (землевласниками і землекористувачами) та розробниками документації із землеустрою; в) судових рішень.

Документація із землеустрою розробляється у вигляді програм, схем, проектів, спеціальних тематичних карт, атласів, технічної документації.

Склад, зміст і правила оформлення кожного виду документації із землеустрою регламентуються відповідною нормативно-технічною документацією з питань здійснення землеустрою.

Документація із землеустрою формується і зберігається в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідність документації із землеустрою положенням нормативно-технічних документів, державних стандартів, норм і правил у сфері землеустрою засвідчується: у паперовій формі - підписом та особистою печаткою сертифікованого інженера-землевпорядника, який відповідає за якість робіт із землеустрою; в електронній формі - електронним цифровим підписом сертифікованого інженера-землевпорядника, який відповідає за якість робіт із землеустрою, згідно із законодавством про використання електронного цифрового підпису.

Згідно з ст.ст.26,27 Закону України «Про землеустрій» розробниками документації із землеустрою є юридичні та фізичні особи, що володіють відповідним технічним та технологічним забезпеченням, мають ліцензію на проведення робіт із землеустрою і є відповідальними за якість робіт із землеустрою.

Відносини замовників і розробників документації із землеустрою регулюються законодавством України і договором.

Подання документації із землеустрою до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, для внесення відомостей до Державного земельного кадастру від імені замовника здійснюється її розробником, якщо інше не встановлено договором.

Замовники документації із землеустрою мають право здійснювати контроль за виконанням робіт із землеустрою в порядку, встановленому законом.

Замовники документації із землеустрою за рахунок власних коштів мають право на вибір розробника та укладання з ним договору, якщо інше не передбачено законодавством України.

У відповідності до ст.50 Закону України «Про землеустрій» проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється у разі формування нової земельної ділянки (крім поділу та обєднання ) або зміни цільового призначення земельної ділянки.

Проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок погоджуються та затверджуються в порядку, встановленому Земельним кодексом України.

Проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок включають: завдання на розроблення проекту землеустрою; пояснювальну записку; копію клопотання (заяви) про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (у разі формування та/або зміни цільового призначення земельної ділянки за рахунок земель державної чи комунальної власності); рішення Верховної ОСОБА_1 Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (у випадках, передбачених законом); письмову згоду землевласника (землекористувача), засвідчену нотаріально (у разі викупу (вилучення) земельної ділянки в порядку, встановленому законодавством), або рішення суду; довідку з державної статистичної звітності про наявність земель та розподіл їх за власниками земель, землекористувачами, угіддями; матеріали геодезичних вишукувань та землевпорядного проектування (у разі формування земельної ділянки); відомості про обчислення площі земельної ділянки (у разі формування земельної ділянки); копії правовстановлюючих документів на обєкти нерухомого майна, розташовані на земельній ділянці (за наявності таких обєктів); розрахунок розміру втрат сільськогосподарського та лісогосподарського виробництва (у випадках, передбачених законом); розрахунок розміру збитків власників землі та землекористувачів (у випадках, передбачених законом); акт приймання-передачі межових знаків на зберігання (у разі формування земельної ділянки); акт перенесення в натуру (на місцевість) меж охоронних зон, зон санітарної охорони, санітарно-захисних зон і зон особливого режиму використання земель за їх наявності (у разі формування земельної ділянки); перелік обмежень у використанні земельних ділянок; викопіювання з кадастрової карти (плану) або інші графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки (у разі формування земельної ділянки); кадастровий план земельної ділянки; матеріали перенесення меж земельної ділянки в натуру (на місцевість) (у разі формування земельної ділянки); матеріали погодження проекту землеустрою.

Відповідно ч.3-4 ст.123 Земельного кодексу України умови і строки розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок визначаються договором, укладеним замовником з виконавцем цих робіт відповідно до типового договору. Типовий договір на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки затверджується Кабінетом Міністрів України.

Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки погоджується в порядку, встановленому статтею 186-1 цього Кодексу.

Розробник подає на погодження до органу, визначеного в частині першій цієї статті, за місцем розташування земельної ділянки оригінал проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, а до органів, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, - завірені ним копії проекту.

Органи, зазначені в частинах першій - третій цієї статті, зобовязані протягом десяти робочих днів з дня одержання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або копії такого проекту безоплатно надати або надіслати рекомендованим листом з повідомленням розробнику свої висновки про його погодження або про відмову в такому погодженні з обов'язковим посиланням на закони та прийняті відповідно до них нормативно-правові акти, що регулюють відносини у відповідній сфері.

Підставою для відмови у погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки може бути лише невідповідність його положень вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, документації із землеустрою або містобудівній документації.

У разі якщо проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки підлягає обовязковій державній експертизі землевпорядної документації, погоджений проект подається замовником або розробником до центрального органу виконавчої влади, що здійснює реалізацію державної політики у сфері земельних відносин, або його територіального органу для здійснення такої експертизи.

Органам, зазначеним у частинах першій - третій цієї статті, при погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки забороняється вимагати:

- додаткові матеріали та документи, не включені до проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки відповідно до статті 50 Закону України «Про землеустрій»;

- надання погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки будь-якими іншими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування, підприємствами, установами та організаціями;

- проведення будь-яких обстежень, експертиз та робіт.

Кожен орган здійснює розгляд та погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки самостійно та незалежно від погодження проекту іншими органами, зазначеними у частинах першій - третій цієї статті, у визначений законом строк.

У висновку про відмову погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки органами, зазначеними в частинах першій - третій цієї статті, має бути надано вичерпний перелік недоліків проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та розумний строк для усунення таких недоліків (який за письмовим проханням розробника проекту може бути продовжений).

Органами, зазначеними в частинах першій - третій цієї статті, може бути відмовлено у погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки лише у разі, якщо не усунено недоліки, на яких було наголошено у попередньому висновку. Не можна відмовити у погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки з інших причин чи вказати інші недоліки.

Повторна відмова не позбавляє права розробника проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки усунути недоліки проекту та подати його на погодження.

Аналіз приведених норм дає підстави для висновків, що проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки подається уповноваженому органу його розробником і повинен відповідати вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, документації із землеустрою або містобудівній документації, в тому числі положенням статті 50 Закону України «Про землеустрій».

Доводи відповідача про те, що підставою відмови позивачу в наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою послужив той факт, що саме ОСОБА_3 (колишня дружина позивача) звернулась із відповідною заявою, в якій просила не надавати позивачу дозволу до вирішення питання про поділ спільного будинковолодіння, колегія суддів вважає безпідставними.

Відповідно до ч. 10, 11ст. 118 ЗК України відмова органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення клопотання без розгляду можуть бути оскаржені до суду, у разі відмови органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення заяви без розгляду питання вирішується в судовому порядку.

Стаття 13 Конституції України земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є обєктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.

Згідно зі ст.116 ЗК України, громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом.

Статтею 12 ЗК України передбачено, що до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить розпорядження землями територіальних громад, передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу, надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу.

Згідно ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 10 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» (далі - Закону) закріплено, що сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.

Відповідно до п.34 ч.1 ст.26, ч.2 ст.77 Закону питання регулювання земельних відносин вирішується на пленарному засіданні ради - сесії, а спори про поновлення порушених прав юридичних і фізичних осіб, що виникають в результаті рішень, дій чи бездіяльності органів або посадових осіб місцевого самоврядування, вирішуються в судовому порядку.

За приписами ч.ч.1-3 ст.59 вказаного Закону рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень. Рішення ради приймається на її пленарному засіданні після обговорення більшістю депутатів від загального складу ради, крім випадків, передбачених цим Законом. При встановленні результатів голосування до загального складу сільської, селищної, міської ради включається сільський, селищний, міський голова, якщо він бере участь у пленарному засіданні ради, і враховується його голос. Рішення ради приймається відкритим (у тому числі поіменним) або таємним голосуванням. Таємне голосування обовязково проводиться у випадках, передбачених пунктами 4 і 16 статті 26, пунктами 1, 29 і 31 статті 43 та статтями 55, 56 цього Закону.

Відповідно до ч.10 ст.59 Закону акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку.

Що стосується задоволення судом першої інстанції позовних вимог в частині зобовязання Липівської сільської ради надати ОСОБА_2 дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, колегія суддів вважає такий висновок помилковим.

Відповідно до статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших субєктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Отже, адміністративний суд не наділений повноваженнями втручатися у вільний розсуд субєкта владних повноважень поза межами перевірки його дій та рішень за критеріями, визначеними статтею 2 КАС України.

Завдання правосуддя полягає не в забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання ним вимог права, інакше порушується принцип розподілу влади. Принцип розподілу влади не допускає надання адміністративному суду адміністративно-дискредиційних повноважень - єдиним критерієм здійснення правосуддя є право. Тому завданням адміністративного суду є контроль за легітимністю прийняття рішень.

Зобовязання відповідача здійснити відповідні дії є формою втручання в дискредиційні повноваження субєкта владних повноважень та виходить за межі завдань адміністративного судочинства.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно зі ст.198 ч.1 п. 3 та ст. 202 КАС України суд апеляційної інстанції скасовує постанову суду першої інстанції та приймає нове рішення, якщо встановить порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання.

Таким чином, постанова суду першої інстанції прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, а тому суд апеляційної інстанції дійшов висновку про її скасування та прийняття нової постанови про часткове задоволення позовних вимог.

Керуючись ч. 3 ст. 160, ст.ст. 41, 195, 196, 198, 202, 205, 207, 212, 254 КАС України, суд

П О СТ А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Липівської сільської ради Тисменицького району Івано-Франківської області задовольнити частково.

Постанову Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 30.11.2015 року у справі № 352/1234/15-а скасувати та прийняти нову постанову, якою позовні вимоги задовольнити частково.

Визнати протиправним рішення №24-17/15 17 сесії 6 демократичного скликання Липівської сільської ради від 02.04.2015р. «Про розгляд заяв громадян» та рішення №25-17/15 від 02.04.2015р. 17 сесії 6 демократичного скликання Липівської сільської ради від 02.04.2015р. «Про розгляд заяви гр.ОСОБА_2».

Зобовязати Липівської сільської ради Тисменицького району Івано-Франківської області розглянути заяву ОСОБА_2 про надання дозволу на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, площею 0,1752 га в с. Липівка по вул. Франка.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до адміністративного суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання постановою законної сили, а у разі складення постанови в повному обсязі відповідно до ст.160 КАС України - з дня складення постанови в повному обсязі.

Головуючий суддя Н.М. Судова-Хомюк

Судді В.В. Гуляк

ОСОБА_1

Повний текст

виготовлено 03.04.2017 року.