Справа № 607/7420/16-а
Суддя: Стельмащук П. Я.
Дата ухвалення: 2017-03-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06.03.2017 Справа №607/7420/16-а

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:

- головуючого - судді Стельмащука П.Я.,

- за участю секретаря Бойко І.І.,

- позивача ОСОБА_1,

- представника відповідача ОСОБА_2 міськрайонного центру зайнятості ОСОБА_3,

- представника ОСОБА_4 загальнообовязкового державного соціального страхування України на випадок безробіття ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Тернополі адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 міськрайонного центру зайнятості, ОСОБА_4 загальнообовязкового державного соціального страхування України на випадок безробіття про визнання протиправним і скасування рішення, зобовязання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із адміністративним позовом (в подальшому уточненим) до ОСОБА_2 міськрайонного центру зайнятості, ОСОБА_4 загальнообовязкового державного соціального страхування України на випадок безробіття про визнання протиправним та скасування добового наказу ОСОБА_2 міськрайонного центру зайнятості №НТ160222 від 22.02.2016р. у частині скорочення позивачу виплати допомоги по безробіттю за період з 22 лютого по 07 березня 2016 року. А також просить зобовязати ОСОБА_4 загальнообовязкового державного соціального страхування України на випадок безробіття повернути позивачу кошти у вигляді матеріальної шкоди, завданої незаконним рішенням ОСОБА_2 міськрайонного центру зайнятості в сумі 553,04 грн.

Обґрунтовуючи позов позивач посилається на те, що він зареєстрований з грудня 2015 року як безробітний в ОСОБА_2 міськрайонному центрі зайнятості. Позивач пропустив на 4 дні чергове відвідування центру зайнятості, прийшовши до центру лише 26.02.2016р., чим порушив письмові індивідуальні рекомендації центру щодо сприяння працевлаштуванню. 09.03.2016р. позивача ознайомили із витягом із добового наказу від 22.02.2016р., згідно якого позивачу скорочено виплату допомоги по безробіттю за період з 22 лютого по 07 березня 2016 року. У березні 2016 року позивач отримав допомогу по безробіттю за лютий в розмірі 798,29 грн., у квітні за березень у розмірі 853,47, замість встановленого законодавством мінімального розміру допомоги в сумі 1102,40 грн. Вважає рішення відповідача таким, що суперечить Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», Порядку надання допомоги по безробіттю, у тому числі одноразової її виплати для організації безробітним підприємницької діяльності, затвердженого наказом Мінсоцполітики України №613 від 15.06.2015р., так як центр зайнятості мав право скорочувати тривалість виплати допомоги, а не її розмір.

Позивач в судовому засіданні позов підтримав та просив його задовольнити з підстав викладених у позовній заяві та наданих суду усних поясненнях.

Представник відповідача ОСОБА_2 міськрайонного центру зайнятості в судовому засіданні позов заперечила з підстав викладених в письмовому запереченні та наданих суду усних поясненнях, суть яких зводиться до наступного. Наказом центру зайнятості від 23.12.2015р. позивачу призначено допомогу по безробіттю та цього ж дня розпочато її виплату. У визначений та погоджений із позивачем час, 22.02.2016 року, позивач не відвідав центр зайнятості, чим порушив вимоги статті 44 Закону України «Про зайнятість населення», а прийшов лише 26.02.2016р. На підставі пп. 5 п. 5 статті 31 Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» та пп.5 п. 5.4. Порядку надання допомоги по безробіттю, у тому числі одноразової її виплати для організації безробітним підприємницької діяльності, затвердженого наказом Мінсоцполітики України №613 від 15.06.2015р., у звязку із недотриманням безробітним рекомендації щодо сприяння працевлаштуванню, наказом центру зайнятості від 22.02.2016р. позивачу скорочено виплату допомоги по безробіттю на строк з 22.02.2016р. по 07.03.2016р. Вважає дії відповідача правомірними, у задоволенні позову просить відмовити.

Представник відповідача ОСОБА_4 загальнообовязкового державного соціального страхування України на випадок безробіття в судовому засіданні також заперечила щодо задоволення позову, надала усні та письмові пояснення, які по суті аналогічні поясненням представника центру зайнятості, а також вказує на те, що ОСОБА_4 не є належним відповідачем у даній справі. У задоволенні позову просить відмовити.

Дослідивши матеріали адміністративної справи, судом встановлено наступне.

Позивач ОСОБА_1 зареєстрований як безробітний в ОСОБА_2 міськрайонному центрі зайнятості з 16.12.2015р.

Позивачу виплачена допомога по безробіттю за січень 2016 року 1102,40 грн., за лютий 2016 року 798,29 грн., за березень 2016 року 853,47 грн., за квітень 2016 року 1102,40 грн.

Дані обставини підтверджуються довідкою ОСОБА_2 міськрайонного центру зайнятості від 07.09.2016р., та не заперечуються сторонами.

Як вбачається із витягу із наказу ОСОБА_2 міськрайонного центру зайнятості №НТ160222 від 22.02.2016р., у звязку із недотриманням безробітним ОСОБА_1 рекомендацій щодо сприяння працевлаштуванню відповідно до Закону України «Про зайнятість населення», відповідно до пп. 5 п. 5 статті 31 Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» та пп.1 п. 4 ч. 4 Порядку надання допомоги по безробіттю, у тому числі одноразової її виплати для організації безробітним підприємницької діяльності, скорочено виплату допомоги по безробіттю на строк до 90 к.д.: з 22.02.2016р. по 07.03.2016р.

Недотримання позивачем рекомендацій щодо сприяння працевлаштуванню полягало у тому, що позивач зобовязаний був зявитись до центру зайнятості 22.02.2016р., однак не зявився без поважних причин, а прийшов лише 26.02.2016р. Ця обставина сторонами визнається і в суду не виникає сумніву щодо її достовірності. Тобто позивачем, зокрема, визнається те, що він порушив рекомендації.

Відповідно до ч. 3 статті 72 КАС України, обставини, які визнаються сторонами, можуть не доказуватися перед судом, якщо проти цього не заперечують сторони і в суду не виникає сумніву щодо достовірності цих обставин та добровільності їх визнання.

Спір полягає лише в тому, що на переконання позивача центр зайнятості міг скоротити термін допомоги шляхом наближення кінцевої дати. На думку ж центру зайнятості скорочення виплати допомоги полягає у невиплаті допомоги певний період (до 90 календарних днів), який розпочинається з моменту порушення (в даному випадку 22.02.2016р.).

Розглянувши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд прийшов до переконання про не обґрунтованість позовних вимог, не підтвердження їх матеріалами справи та необхідність відмовити у задоволенні позовних вимог з наступних мотивів.

Відповідно до вимог частини 1 статті 9 Закону України «Про зайнятість населення», право особи на соціальний захист у разі настання безробіття реалізується, у тому числі, шляхом надання безоплатних соціальних послуг, зокрема, інформаційно-консультаційних та профорієнтаційних, професійної підготовки, перепідготовки, підвищення кваліфікації з урахуванням попиту на ринку праці, сприяння у працевлаштуванні, зокрема, шляхом фінансової підтримки самозайнятості та реалізації підприємницької ініціативи відповідно до законодавства.

Пунктом 2 ч. 2 статті 44 Закону України «Про зайнятість населення» передбачено, що зареєстровані безробітні зобов'язані відвідувати територіальний орган центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, в якому він зареєстрований як безробітний у визначений і погоджений з ним час, але не рідше ніж один раз на тридцять календарних днів.

Згідно з п. 5 ч. 5 статті 31 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття", тривалість виплати допомоги по безробіттю скорочується на строк до 90 календарних днів у разі порушення умов і строку реєстрації та перереєстрації як безробітного, а також недотримання рекомендацій щодо сприяння працевлаштуванню.

Факт недотримання позивачем рекомендацій щодо сприяння працевлаштуванню (неявка до центру зайнятості у погоджений із позивачем день 22.02.2016р.) позивачем визнається.

Відповідно до пп. 1 п. 4 Розділу IV Порядку надання допомоги по безробіттю, у тому числі одноразової її виплати для організації безробітним підприємницької діяльності, затвердженого наказом Мінсоцполітики України №613 від 15.06.2015р., тривалість виплати допомоги по безробіттю скорочується на строк до 90 календарних днів у разі недотримання письмових індивідуальних рекомендацій щодо сприяння працевлаштуванню, а саме: невідвідування безробітним центру зайнятості, в якому він зареєстрований, у визначений і погоджений з ним час; невідвідування роботодавця упродовж 7 календарних днів відповідно до виданого направлення на працевлаштування на підходящу роботу; відмова від проходження професійного навчання у випадках, передбачених частиною другою статті 46 Закону України "Про зайнятість населення"; невиконання без поважних причин обовязків за договорами про надання соціальних послуг відповідно до Законів України "Про зайнятість населення" та "Про загальнообовязкове державне соціальне страхування на випадок безробіття", наданими безробітному в письмовій формі (з дня відвідування, під час якого зясовано недотримання рекомендацій, що були надані під час попереднього відвідування, або з дня призначеного відвідування особою центру зайнятості, узгодженого з безробітним, яке не відбулось).

Таким чином, центр зайнятості правомірно, на підставі п. 5 ч. 5 статті 31 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" та пп. 1 п. 4 Розділу IV Порядку надання допомоги по безробіттю, у тому числі одноразової її виплати для організації безробітним підприємницької діяльності, затвердженого наказом Мінсоцполітики України №613 від 15.06.2015р., скоротив тривалість виплати допомоги по безробіттюз дня призначеного відвідування особою центру зайнятості, узгодженого з безробітним, яке не відбулось (22.02.2016р.), а тому з цього числа і по 07 березня позивачу не була виплачена допомога.

Відповідно до статті 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Згідно статті 86 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Дослідивши представлені докази по справі у їх сукупності, суд приходить до висновку, що вимоги позивача є необґрунтованими, відповідачем доведено правомірність своїх дій, а тому у задоволенні позовної вимоги про визнання протиправним та скасування добового наказу ОСОБА_2 міськрайонного центру зайнятості №НТ160222 від 22.02.2016р. у частині скорочення позивачу виплати допомоги по безробіттю за період з 22 лютого по 07 березня 2016 року слід відмовити.

Вимога ж про зобовязання ОСОБА_4 загальнообовязкового державного соціального страхування України на випадок безробіття повернути позивачу кошти є похідною від першої вимоги, у задоволенні якої відмовлено, і, як наслідок, також задоволенню не підлягає.

Згідно із вимогами статті 94 КАС України, так як судове рішення ухвалене не на користь позивача, судові витрати йому не відшкодовуються.

Керуючись ст.ст. 71, 79, 86, 94, 158-163, 186, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 міськрайонного центру зайнятості, ОСОБА_4 загальнообовязкового державного соціального страхування України на випадок безробіття про визнання протиправним і скасування рішення, зобовязання вчинити дії відмовити.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена до Львівського апеляційного адміністративного суду через Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Головуючий суддяОСОБА_6