Справа № П/811/673/16
Суддя: Баранник Н.П.
Дата ухвалення: 2017-03-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П/811/673/16

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

28 березня 2017 року

справа № П/811/673/16

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Баранник Н.П.

суддів: Дурасової Ю.В. Щербака А.А.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Новоукраїнської об’єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Кіровоградській області на постанову Кіровоградського окружного адміністративного суду від 13 жовтня 2016 року у справі № П/811/673/16 за адміністративним позовом Новоукраїнської об’єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Кіровоградській області до Новоукраїнського житлово-комунального підприємства про стягнення податкового боргу,

ВСТАНОВИВ:

Новоукраїнська об’єднана державна податкова інспекція Головного управління Державної фіскальної служби у Кіровоградській області (далі - позивач) звернулась до суду з позовом до Новоукраїнського житлово-комунального підприємства (далі - відповідач) про стягнення податкового боргу у розмірі 280 573,76 грн..

Постановою Кіровоградського окружного адміністративного суду від 13 жовтня 2016 року адміністративний позов задоволено частково, стягнуто з відповідача податковий борг у розмірі 272 178,85 грн., в задоволені решти позовних вимог суд відмовив.

Позивач не погодився із постановою суду першої інстанції та подав апеляційну скаргу. Вважає, що постанова Кіровоградського окружного адміністративного суду від 13 жовтня 2016 року підлягає скасуванню в частині відмови в задоволені позову у розмірі 7 196,47 грн., оскільки судом неповно з’ясовано обставини справи, у зв'язку з чим просить прийняти нове рішення, яким задовольнити позов у повному обсязі.

Відповідач не оскаржив постанову суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог.

Перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно з п.57.1 ст.57 Податкового кодексу України платник податків зобов’язаний самостійно сплатити суму податкового зобов’язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

З огляду на п.56.11 ст.56 Податкового кодексу України не підлягає оскарженню грошове зобов’язання, самостійно визначене платником податків.

На підставі пп.14.1.175 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України податковий борг – сума узгодженого грошового зобов’язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), але не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов’язання.

Відповідно до змісту пп.129.1.1 п.129.1 ст.129 Податкового кодексу України пеня нараховується на суму податкового боргу після закінчення встановлених цим Кодексом строків погашення узгодженого грошового зобов’язання. При цьому нарахування пені розпочинається, при самостійному нарахуванні суми грошового зобов’язання платником податків – від першого робочого дня, наступного за останнім днем граничного строку сплати грошового зобов’язання, визначеного цим Кодексом.

Судом встановлено, що на виконання п.24 ст.14 Закону України «Про Державний бюджет України на 2014 рік» від 16.01.2014р. №719-VII і Порядку та умов надання у 2014 році субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на погашення заборгованості з різниці в тарифах на теплову енергію, послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, що вироблялися, транспортувалися та постачалися населенню, яка виникла у зв’язку з невідповідністю фактичної вартості теплової енергії та послуг з централізованого водопостачання та водовідведення тарифам, що затверджувалися та/або погоджувалися органами державної влади чи місцевого самоврядування, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.01.2014 р. №30 між Головним управлінням Державної казначейської служби України в Кіровоградській області, Департаментом фінансів Кіровоградської обласної державної адміністрації, Фінансовим управлінням Новоукраїнської районної державної адміністрації, Новоукраїнською районною державною адміністрацією та Новоукраїнським житлово-комунальним підприємством укладено договір №11/27 про організацію взаєморозрахунків від 17.12.2014 р. (а.с. 187-188).

Так, з огляду на довідку про податкову заборгованість відповідно до вимог статті 14 Закону України «Про Державний бюджет України на 2014 рік» №1 від 01.12.2014р. за Новоукраїнським житлово-комунальним підприємством обліковувався податковий борг з податку на додану вартість у розмірі 25 739,27 грн. (а.с. 190).

Відповідно до договору №11/27 від 17.12.2014р. за платіжним дорученням №1 від 26.12.2014р. на погашення заборгованості Новоукраїнського житлово-комунального підприємства з податку на додану вартість перераховано 25 739,27 грн. (а.с. 189, 194).

В апеляційній скарзі позивач зазначає, що всупереч вимогам пп.2 п.12 договору №11/27 від 17.12.2014р. щодо зобов’язання сторін не вчиняти до проведення взаєморозрахунків дій з погашення заборгованості відповідно до договору, Новоукраїнським житлово-комунальним підприємством упродовж грудня 2014 року здійснювалася сплата податку на додану вартість за листопад 2014 року (а.с. 21), яка з огляду на п.87.9 ст.87 Податкового кодексу України зараховувалася податковим органом на погашення податкового боргу податкових періодів.

Так, у грудні 2014 року Новоукраїнським житлово-комунальним підприємством сплачено податок на додану вартість з призначенням платежу «ПДВ за листопад 2014 року» у загальному розмірі 7 196,47 грн. (а.с. 21-22, 191-193).

Таким чином, на час надходження бюджетних коштів в сумі 25 739,27 грн., тобто станом на 26.12.2014р. за відповідачем рахувався податковий борг з податку на додану вартість за вересень і жовтень 2014 року в сумі 18 542,80 грн..

Судом встановлено, що спочатку різниця в сумі 7 196,47 грн. (25 739,27 грн. – 18 542,80 грн.) рахувалася по особовому рахунку відповідача як переплата, однак у подальшому показники особового рахунку було відкореговано, переплату видалено.

Перераховані кошти були субвенцією і відповідно до Бюджетного кодексу України не підлягали поверненню до державного бюджету.

Відповідно до п.48 ст.2 Бюджетного кодексу України субвенції – міжбюджетні трансферти для використання на певну мету в порядку, визначеному органом, який прийняв рішення про надання субвенції.

Кошти в сумі 25 739,27 грн. перераховані з метою погашення податкового боргу відповідача, тобто сума 7 196,47 грн. підлягала зарахуванню як оплата податкового боргу Новоукраїнського житлово-комунального підприємства за листопад 2014 року.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що не врахування позивачем сплаченої суми 7 196,47 грн. при визначенні розміру податкового боргу відповідача є безпідставним.

Згідно з поданими відповідачем до Новоукраїнської об’єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Кіровоградській області податковими деклараціями з податку на додану, платником податків самостійно визначено податкові зобов’язання з ПДВ за грудень 2014 року у розмірі 22 933,00 грн. (а.с.36-38), за січень 2015 року – 20 281,00 грн. (а.с.39-41), за лютий 2015 року – 23 200,00 грн. (а.с.42-44), за березень 2015 року – 27 445,00 грн. (а.с.46-48), за квітень 2015 року – 28 489,00 грн. (а.с.50-52), за травень 2015 року – 28 097,00 грн. (а.с.54-56), за червень 2015 року – 25 259,00 грн. (а.с.58-60), за липень 2015 року – 34 520,00 грн. (а.с.62-64), за серпень 2015 року – 27 736,00 грн. (а.с.66-68), за вересень 2015 року – 32 482,00 грн. (а.с.70-72), за жовтень 2015 року – 28 816,00 грн. (а.с.74-76), за листопад 2015 року – 38 825,00 грн. (а.с.78-80), за грудень 2015 року – 27 720,00 грн. (а.с.82-84), за січень 2016 року – 29 859,00 грн. (а.с.86-87), за лютий 2016 року – 17 945,00 грн. (а.с.88-89), за березня 2016 року – 26 071,00 грн. (а.с.90-91), за квітень 2016 року – 26 739,00 грн. (а.с.92-93).

Окрім того, відповідачу нараховано пеню в сумі 21 948,36 грн..

З огляду на облікову картку платника податків та зважаючи на необхідність врахування суми сплати податкового боргу в розмірі 7 196,47 грн., суд першої інстанції дійшов висновку, що за Новоукраїнським житлово-комунальним підприємством рахується податковий борг з податку на додану вартість у розмірі 272 178,85 грн..

Відповідно до п.95.2 ст.95 Податкового кодексу України стягнення коштів та продаж майна платника податків провадяться не раніше ніж через 60 календарних днів з дня надіслання (вручення) такому платнику податкової вимоги.

Судом встановлено, що податковим органом виставлено податкову вимогу №1 від 30.04.2015р. на суму 51 813,00 грн., яка отримана відповідачем 05.05.2015 р. (а.с. 14).

Згідно з п.59.5 ст.59 Податкового кодексу України у разі якщо у платника податків, якому надіслано (вручено) податкову вимогу, сума податкового боргу збільшується (зменшується), погашенню підлягає вся сума податкового боргу такого платника податку, що існує на день погашення. У разі якщо після направлення (вручення) податкової вимоги сума податкового боргу змінилася, але податковий борг не був погашений в повному обсязі, податкова вимога додатково не надсилається (не вручається).

Відповідно до п.95.1 ст.95 Податкового кодексу України, контролюючий орган здійснює за платника податків і на користь держави заходи щодо погашення податкового боргу такого платника податків шляхом стягнення коштів, які перебувають у його власності, а в разі їх недостатності – шляхом продажу майна такого платника податків, яке перебуває у податковій заставі.

Таким чином, за наявності законних підстав для звернення до суду з даним позовом та існування податкового боргу, суд обґрунтовано дійшов висновку про часткове задоволення позову та стягнення з відповідача існуючої заборгованості.

Доводи, викладені позивачем у апеляційній скарзі, спростовані матеріалами справи та не дають підстав для скасування законного рішення суду першої інстанції, з огляду на що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.197, п.1 ч.1 ст.198, ст.ст. 200, 205, 206 КАС України, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Новоукраїнської об’єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Кіровоградській області - залишити без задоволення.

Постанову Кіровоградського окружного адміністративного суду від 13 жовтня 2016 року у справі № П/811/673/16 - залишити без змін.

Ухвала Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду набирає законної сили через п’ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня набрання чинності.

Головуючий: Н.П. Баранник

Суддя: Ю.В. Дурасова

Суддя: А.А. Щербак