Справа № 398/296/17
Суддя: Коліуш Г. В.
Дата ухвалення: 2017-03-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа №: 398/296/17
провадження №: 2-а/398/92/17
ПОСТАНОВА

Іменем України

"29" березня 2017 р. Олександрійський міськрайонний суд

Кіровоградської області

у складі: головуючого судді Коліуш Г.В., за участю секретаря Безкоровайної А.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Олександрії адміністративний позов ОСОБА_1 до інспектора Управління патрульної поліції у місті Києві лейтенанта поліції ОСОБА_2 про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

30 січня 2017 року позивач звернувся до суду з адміністративним позовом до інспектора Управління патрульної поліції у місті Києві лейтенанта поліції ОСОБА_2 про визнання неправомірними дій інспектора та скасування постанови серії АР № 265060 від 14.01.2017 року, мотивуючи тим, що 14.01.2017р. в м. Києві по вул. Великій Васильківській о 15 год 39 хв його наздогнала машина патрульної поліції та зупинила біля будинку № 47. Відповідач на вимогу позивача службове посвідчення на надав та пояснив, що позивач порушив п.17.1 Правил дорожнього руху, за що передбачена відповідальність за ч.3 ст. 122 КУпАП. Також позивачу не було надано можливості скористатися послугами адвоката, при розгляді справи не враховані усіх обставин, що призвело, на думку позивача, до порушення його прав. Вважає постанову необґрунтованою та незаконною.

Позивач у судове засідання не зявився, про день, час та місце судового засідання повідомлений належним чином, надав до суду клопотання про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав, просив адміністративний позов задовольнити. Згідно з ч. 4 ст. 122 КАС України, особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності.

Відповідач у судове засідання не з'явився, про час, місце та дату судового засідання повідомлений належним чином, надав суду письмові пояснення та відеозапис з камери патрульного ОСОБА_2 В поясненнях зазначив, що постанова винесена у відповідності до вимог діючого законодавства, позивач вину у вчиненні правопорушення не заперечував, просив у задоволенні позову відмовити та критично сприймати позицію позивача, який намагається уникнути відповідальності, заяви про розгляд справи без його участі суду не надав, тому відповідно до ч. 4 ст. 128 КАС України суд вирішує справу на підставі наявних у ній доказів.

Відповідно до вимог ч. 6 ст. 12 КАС України фіксування судового засідання не здійснюється.

Суд, всебічно з'ясувавши обставини в адміністративній справі, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні, встановив наступне.

Відповідно до ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень. У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди, перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дій).

Статтею 19 Конституції України визначено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух», встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306 (із змінами та доповненнями).

Відповідно до статті 14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов'язані знати і неухильно дотримуватися вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху.

Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Згідно з Правилами дорожнього руху учасники дорожнього руху зобов'язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

В судовому засіданні встановлено, що відносно позивача 14.01.2017 року відповідачем було винесено постанову серії АР № 265060 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення за вчинення правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 122 КпАП України, та накладене стягнення у вигляді штрафу в розмірі 510 грн 00 коп, за те, що водій ОСОБА_1, керуючи транспортним засобом INFINITI M35, номерний знак НОМЕР_1, 14.01.2017 р. о 15 год 39 хв. у м. Києві по вул. Велика Васильківська, 47 здійснив проїзд по смузі для руху маршрутних транспортних засобів, чим порушив вимоги п. 17.1 Правил дорожнього руху.

Згідно з ч. 1 ст. 222 Кодексу України про адміністративні правопорушення органи Національної поліції розглядають справи про порушення правил дорожнього руху.

Відповідно до ст. 287 КУпАП України постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржено особою, щодо якої її винесено.

Відповідальність за порушення приписів п. 17.1 Правил визначена ч.3 ст.122 КУпАП, якою передбачено, що, зокрема, порушення правил руху і зупинки на смузі для маршрутних транспортних засобів, тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Позивач в позові стверджує, що відповідач не зясував та не довід обставин, які б свідчили про наявність в діях позивача ознак адміністративного правопорушення.

Правовою підставою для притягнення особи до адміністративної відповідальності, зокрема, за ч. 3 ст. 122 КУпАП, є наявність складу вчиненого адміністративного правопорушення, що має підтверджуватися належними і допустимими доказами і встановлюється шляхом повного, всебічного та об'єктивного з'ясування компетентним суб'єктом владних повноважень всіх обставин справи, а також причин та умов, що сприяли його вчиненню.

Дослідивши у судовому засіданні відеозапис з камери патрульного ОСОБА_2, який складається з двох відеофайлів з назвами та , судом встановлено, що позивач під час розгляду справи про адміністративне правопорушення зазначив, що він мав намір здійснити поворот праворуч та був включений покажчик правого повороту, але відповідачем жодної оцінки даним показанням позивача надано не було. Відповідачем на обґрунтування вини позивача було зазначено, що його протиправні дії були візуально зафіксовані патрульними поліцейськими, але ані спеціальних звань, ані прізвищ вказаних поліцейських відповідачем зазначено не було, будь-яких інших доказів відповідачем також не було досліджено.

Відповідно до пункту 17.2 ПДР водій, який повертає праворуч на дорозі із смугою для маршрутних транспортних засобів, що відокремлена переривчастою лінією дорожньої розмітки, може виконувати поворот з цієї смуги. У таких місцях дозволяється також заїжджати на неї під час виїзду на дорогу і для посадки чи висадки пасажирів біля правого краю проїзної частини.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Суд вважає, що відповідачем, при розгляді справи відносно позивача, було застосовано спрощений підхід, а саме: обґрунтування вини сформовано лише на одних даних візуального сприйняття співробітниками поліції певних подій, без застосування будь-яких інших доказів, які б достовірно, достатньо та беззаперечно підтверджували наявність або відсутність вини певної особи, обставини складу правопорушення (показання свідків, відеофіксація тощо), без надання оцінки поясненням позивача, що на думку суду, є недопустимим.

Викладене свідчить про фактичну відсутність об'єктивних і беззаперечних доказів наявності в діях позивача складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 122 КУпАП.

Відповідно до ч. ст. 251 КУпАП орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи на підставі доказів, тобто будь-яких фактичних даних, які встановлюються, зокрема, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, показаннями свідків,

Відповідно до ст. 252 КУпАП посадова особа оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Статтею 62 Конституції України закріплена презумпція невинуватості, згідно якої особа вважається невинуватою до тих пір, поки її вина не буде доказана у встановленому законом порядку. Ніхто не зобов'язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

У зв'язку із застосуванням даного принципу саме відповідач, як особа, що виявила факт адміністративного правопорушення, повинна довести наявність події і складу адміністративного правопорушення та винуватість особи, тобто наявність законних підстав для притягнення позивача до адміністративної відповідальності. Однак в даному випадку відповідач таких дій не вчинив, в силу чого факт вчинення позивачем правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 122 КУпАП, є недоведеним, а винесена відповідачем постанова - незаконною та необґрунтованою.

Керуючись ст. 19 Конституції України, ст.ст. 251, 252, 280, 283 КУпАП, ст.ст. 2, 69, 71, 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Позов ОСОБА_1 - задовольнити.

Визнати протиправними дії інспектора Управління патрульної поліції у місті Києві лейтенанта поліції ОСОБА_2 щодо винесення постанови серії АР № 265060 від 14.01.2017 року про накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_1 за ч. 3 ст. 122 КУпАП.

Скасувати постанову інспектора Управління патрульної поліції у місті Києві лейтенанта поліції ОСОБА_2 серії АР № 265060 від 14.01.2017 року про накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_1 за ч. 3 ст. 122 КУпАП у вигляді штрафу в розмірі 510,00 грн.

Постанова суду може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Олександрійський міськрайонний суд Кіровоградської області протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова суду, якщо вона не скасована, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя Коліуш Г.В.