Справа № 802/26/17-а
Суддя: Дмитришена Руслана Миколаївна
Дата ухвалення: 2017-03-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

27 березня 2017 р. Справа № 802/26/17-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Дмитришеної Руслани Миколаївни,

за участю:

секретаря судового засідання: Могиль Тетяни Олександрівни

позивача: ОСОБА_1,

представника позивача: ОСОБА_2

представника відповідачів: Загороднього В.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом: ОСОБА_1

до: Державної служби України з безпеки на транспорті в особі управління Укртрансбезпеки у Вінницькій області, Державної служби України з безпеки на транспорті в особі управління Чорноморського міжрегіонального управління Укртрансбезпеки

про: скасування постанови та розрахунку

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з адміністративним позовом до Державної служби України з безпеки на транспорті в особі управління Укртрансбезпеки у Вінницькій області, Державної служби України з безпеки на транспорті в особі управління Чорноморського міжрегіонального управління Укртрансбезпеки про скасування постанови та розрахунку.

Позовні вимоги мотивовані тим, що, на переконання позивача, розрахунок плати за проїзд великовагових та (або) великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування №298 від 04.08.2016 року до акту №0003498 від 04.08.2016 року (далі - розрахунок №298 від 04.08.2016 року), складений відповідачем 1 та постанова № 002046 від 03.10.2016 року про застосування адміністративно-господарського штрафу в розмірі 1700,00 грн., прийнята відповідачем 2, є протиправними та такими, що підлягають скасуванню, оскільки не ґрунтуються на нормах чинного законодавства.

Зокрема, зазначив, що відповідач 1 безпідставно застосував до нього передбачені абз. 3 ч. 1 ст. 60 Закону України "Про автомобільний транспорт" санкції, оскільки даною нормою встановлено відповідальність автомобільних перевізників за надання послуг з перевезень пасажирів та вантажів без оформлення документів, перелік яких визначений статтями 39 та 48 цього Закону, яких позивач не надавав, позаяк здійснював транспортування придбаного для особистих потреб товару на власному транспортному засобі.

Крім того, зауважив, що відповідач 2 в порушення Порядку здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативи не надав довідку про результати здійснення контролю із зазначенням часу і місця його проведення (п. 18), не заборонив подальший рух транспортного засобу ( п.21), не надав право привести габаритно-вагові параметри транспортного засобу у відповідність з установленими нормативами (п.23), а також невірно розрахував пройдену позивачем відстань (не вірно визначив протяжність Маршруту ) для розрахунку.

Представник відповідачів у судовому засіданні проти позовних вимог заперечував та просив суд відмовити у задоволені позову повністю з підстав викладених у письмових запереченнях. В їх обґрунтування пояснив, що в ході проведення перевірки транспортного засобу, що належить позивачу, 04.08.2016 року було виявлено факт перевезення вантажу із перевищенням вагових обмежень, встановлених Правилами дорожнього руху, а саме з перевищенням осьового навантаження на другу ось 14,050 т. при допустимих 11,0 т., без дозволу виданого Укртрансбезпекою або документа про внесення плати за проїзд великовагових транспортних засобів. У зв'язку з цим за результатами зважування автомобіля позивача було складено акти про проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом та про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів та проведено розрахунок плати за проїзд великовагових та (або) великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування від 04.08.2016 року а також довідку про результати здійснення габаритно вагового контролю від 04.08.2016 року. В подальшому, за результатами розгляду справи про виявлені порушення прийнято рішення про застосування до позивача адміністративно-господарського штрафу в сумі 1700,00 грн.

Суд, заслухавши пояснення позивача, його представника та представника відповідачів, з'ясувавши обставини у справі та перевіривши їх доказами, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з огляду на наступне.

ОСОБА_1 на праві власності належить транспортний засіб марки MAN, модель 18.310, державний номер НОМЕР_1, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію ТЗ за серією НОМЕР_2 (а.с. 14).

04.08.2016 року вказаний транспортний засіб, відповідно до товарно-транспортної накладної №1326 від 04.08.2016 року, виданої ТОВ "Агротеко", здійснював перевезення цибулі з м. Каховка Херсонської області до с. Шевченкове Миколаївської області. Як зазначено в накладній, замовником товару, а також водієм транспортного засобу був ОСОБА_1, вантаж складав 11 т., повна маса транспортного засобу становила 23 т. (а.с. 13).

Нa шляху до пункту розвантаження, 04.08.2016 року на автомобільній дорозі М-14 "Одеса-Мелітополь-Новоазовськ", 203км+500м транспортний засіб був зупинений посадовими особами відповідача 2.

В ході здійснення контролю за додержанням вимог транспортного законодавства перевізниками під час здійснення перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом на габаритно-ваговому комплексі було виявлено факт перевезення ОСОБА_1 вантажу із перевищенням вагових обмежень без дозволу, виданого Державтоінспекцією, або документа про внесення плати за проїзд великовагових транспортних засобів, що в подальшому знайшло своє відображення в складеному посадовими особами відповідача 2 акту про проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом від 04.08.2016 року.

Відповідно до квитанції про зважування №35312, сформованого технічними засобами габаритно-вагового контролю 04.08.2016 року о 17 год. 14 хв., навантаження на вісі зазначеного транспортного засобу склало: 1) 8450; 2) 14050, повна маса транспортного засобу становила 22,5 т. (а.с. 52).

За наслідком виявлених порушень посадовими особами відповідача 2 також складено акт про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів №0003498 від 04.08.2016 року, відповідно до якого нормативно допустиме навантаження на одну ось зазначено 11,0 т, а фактично - 14,050 т. Також на основі виявлених порушень відповідачем 2 сформовано довідку про результати здійснення габаритно-вагового контролю від 04.08.2016 року (а.с. 12). В подальшому, розрахунок плати за проїзд великовагових та (або) великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування №298 від 04.08.2016 року на загальну суму 649,80 євро (а.с. 10).

Судом встановлено, що вказані матеріали управлінням Черноморського міжрегіонального управління Укртрансбезпеки були направлені управлінню Укртрансбезпеки у Вінницькій області для подальшого прийняття рішення та вжиття заходів за місцезнаходженням суб'єкта господарювання (а.с. 51).

17.08.2016 року та повторно 13.09.2016 року управління Укртрансбезпеки у Вінницькій області надіслало позивачу за адресою пров. Новий, 9, м. Козятин, 22100, запрошення про розгляд справи щодо порушення законодавства про автомобільний транспорт 04.08.2016 року.

03.10.2016 року, після заслуховування наданих позивачем пояснень, начальником управління Укртрансбезпеки у Вінницькій області прийнято постанову №002046 про застосування до ОСОБА_1 адміністративно-господарського штрафу за порушення ст. 48 Закону України «Про автомобільний транспорт», в розмірі 1700,00 грн., яку того ж дня наручно отримав позивач разом із копіями матеріалів справи, про що свідчать його особисті підписи на постанові поряд з відміткою про отримання (а.с. 48).

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Статтею 33 Закону України "Про автомобільні дороги" передбачено, що рух транспортних засобів, навантаження на вісь, загальна маса або габарити яких перевищують норми, встановлені державними стандартами та нормативно-правовими актами, дозволяється за погодженнями з відповідними органами у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до абзацу 3 частини 1 статті 60 Закону України "Про автомобільний транспорт" за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються санкції, зокрема, за надання послуг з перевезень пасажирів та вантажів без оформлення документів, перелік яких визначений статтею 48 цього Закону, - штраф у розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Статтею 48 Закону України "Про автомобільний транспорт" передбачено, що автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред'являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи на підставі яких виконуються вантажні перевезення.

Також, статтею 48 цього Закону встановлено, що у разі перевезення вантажів з перевищенням габаритних або вагових обмежень обов'язковим документом також є дозвіл, який дає право на рух автомобільними дорогами України, виданий компетентними уповноваженими органами, або документ про внесення плати за проїзд великовагових (великогабаритних) транспортних засобів, якщо перевищення вагових або габаритних обмежень над визначеними законодавством становить менше семи відсотків.

За визначенням наведеними в статті 1 Закону України "Про автомобільний транспорт" автомобільний перевізник - фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами; вантажні перевезення - це перевезення вантажів вантажними автомобілями; водій - особа, яка керує транспортним засобом і має відповідне посвідчення встановленого зразка.

З аналізу наведених норм видно, що суб'єктом відповідальності за порушення законодавства про автомобільний транспорт, в тому числі за надання послуг з перевезення пасажирів та вантажів без оформлення документів, перелік яких визначений ст. 39 та 48 Закону України "Про автомобільний транспорт", є автомобільний перевізник.

Як пояснив в судовому засіданні представник відповідачів, підставою для прийняття оскаржуваної постанови №002046 від 03.10.2016 року, якою до позивача застосовано адміністративно-господарські санкції встановлені абз. 3 ч. 1 ст. 60 Закону України "Про автомобільний транспорт", з урахуванням виявлення факту перевезення ОСОБА_1 вантажу з перевищенням вагових обмежень на час проведення перевірки, стало відсутність в останнього дозволу, який дає право на рух автомобільними дорогами України, виданого Державтоінспекцією, або документу про внесення плати за проїзд великовагових транспортних засобів, необхідність оформлення яких регламентована ст. 39 та 48 Закону України "Про автомобільний транспорт".

Враховуючи надані представником відповідачів пояснення суд зауважує, що ст. 60 Закону України "Про автомобільний транспорт" визначено вичерпний перелік обставин за яких до автомобільних перевізників належить застосовувати адміністративно-господарські штрафи, зокрема, як вже зазначалось вище, за надання послуг з перевезень пасажирів та вантажів без оформлення документів, перелік яких визначений статтями 39 та 48 цього Закону, - штраф у розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до положень ст. 1 зазначеного вище Закону, під послугою з перевезення пасажирів чи вантажів розуміється перевезення пасажирів чи вантажів транспортними засобами на договірних умовах із замовником послуги за плату.

В судовому засіданні позивач пояснив, що зазначений в ТТН товар був ним особисто придбаний для особистих потреб та перевозився ним же на власному транспортному засобі, що свідчить про відсутність з його боку надання послуг з перевезення товару.

З метою підтвердження/спростування отриманої від позивача інформації судом зроблено витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських об'єднань зміст якого свідчить, що основним видом діяльності позивача є надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна (код КВЕД 68.20), а неосновним - діяльність з роздрібної торгівлі з лотків і на ринках харчовими продуктами, напоями та тютюновими виробами (код КВЕД 68.20).

Аналізуючи наявну в ЄДР інформацію відносно позивача, а також надані усні пояснення представників сторін суд доходить висновку, що в даному випадку ОСОБА_1 перевезення 04.08.2016 року придбаного в ТОВ "Агротеко" товару (цибулі) здійснювалось без мети надання послуг з перевезення товару, а задля задоволення власних потреб, що виключає застосування до позивача положень абз. 3 ч. 1 ст. 60 Закону України "Про автомобільний транспорт".

За наведених обставин, управлінням Укртрансбезпеки у Вінницькій області при здійсненні аналізу отриманих від управління Чорноморського міжрегіонального управління Укртрансбезпеки матеріалів габаритно-вагового контролю належного ОСОБА_1 транспортного засобу від 04.08.2016 року та прийняті оскаржуваної постанови безпідставно не взято до уваги відсутність факту надання позивачем послуг перевезення товару, оскільки лише за його наявності положення абз. 3 ч. 1 ст. 60 Закону України "Про автомобільний транспорт" передбачають адміністративно-господарську відповідальність у вигляді штрафу.

Таким чином, приймаючи постанову №002046 від 03.10.2016 року відповідач 1 діяв в межах повноважень, але не у спосіб та не на підставі, що передбачені законодавством України, в зв'язку з чим така постанова підлягає скасуванню, а позовні вимоги в цій частині задоволенню.

Щодо позовної вимоги про визнання протиправним та скасування розрахунку плати за проїзд великовагових та (або) великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування №298 від 04.08.2016 року до акту №0003498 від 04.08.2016 року в сумі 649,80 євро, суд зважає на наступне.

Частиною 2 ст.29 Закону України «Про дорожній рух» від 30.06.1993 №3353-ХІІ (надалі Закон № 3353) передбачено, що з метою збереження автомобільних доріг, вулиць та залізничних переїздів участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, допускається за наявності дозволу на участь у дорожньому русі таких транспортних засобів. Порядок видачі дозволу на участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, та розмір плати за його отримання встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України «Про заходи щодо збереження автомобільних доріг загального користування» від 27.06.2007 №879 затверджено «Порядок здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні» (надалі Порядок).

Пунктом 1 цього Порядку визначений механізм здійснення габаритно-вагового контролю великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів (далі - великовагові та/або великогабаритні транспорті засоби), що використовуються на автомобільних дорогах загального користування.

За приписами п.2 Порядку, габаритно-ваговий контроль - контроль за проїздом великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування, який включає перевірку відповідності габаритно-вагових параметрів таких транспортних засобів установленим законодавством параметрам і нормам, наявності дозволу на рух за визначеними маршрутами, а також дотримання визначених у дозволі умов та режиму руху транспортних засобів. В той час, як великовагові та великогабаритні транспортні засоби - транспортні засоби, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні навантаження на вісь (осі) та загальна маса або габарити яких перевищують один з параметрів, що зазначені у пункті 22.5 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 р. №1306. При цьому транспортний засіб не може вважатися великоваговим та/або великогабаритним, якщо його параметри не перевищують нормативи більш як на 2 відсотки.

У відповідності до п.3 Порядку, габаритно-ваговий контроль транспортних засобів на автомобільних дорогах загального користування здійснюється Укртрансбезпекою, її територіальними органами та відповідними підрозділами МВС, що забезпечують безпеку дорожнього руху.

Пунктами 16-18 Порядку №879 визначено, що габаритно-ваговий контроль на стаціонарних пунктах включає документальний, попередній та/або точний контроль, на пересувних - документальний, точний контроль. У разі виявлення під час здійснення попереднього габаритно-вагового контролю на стаціонарних або автоматичних зважувальних пунктах факту перевищення установлених габаритно-вагових параметрів здійснюється точний габаритно-ваговий контроль. За результатами точного габаритно-вагового контролю на стаціонарному або пересувному пункті водієві транспортного засобу видається довідка результатів здійснення контролю із зазначенням часу і місця його проведення.

У відповідності до п.21 Порядку, у разі виявлення факту перевищення хоча б одного вагового та/або габаритного нормативного параметра більш як на 2 відсотки подальший рух транспортного засобу забороняється до внесення плати за його проїзд автомобільними дорогами загального користування.

В свою чергу п.22 Порядку визначено, що в разі виявлення на стаціонарних або пересувних чи автоматичних зважувальних пунктах порушення правил проїзду великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів такий транспортний засіб тимчасово затримується згідно із статтею 265-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

З аналізу перелічених положень нормативно-правових актів вбачається, що транспортний засіб, у якого виявлено перевищення габаритно-вагових параметрів затримується та може продовжувати рух тільки після приведення габаритно-вагових параметрів транспортного засобу у відповідність з установленими нормативами і внесення плати за проїзд.

Власник великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу або уповноважена ним особа має право привести габаритно-вагові параметри транспортного засобу у відповідність з установленими нормативами шляхом часткового розвантаження, перевантаження на інший транспортний засіб або у будь-який інший спосіб.

Після приведення габаритно-вагових параметрів транспортного засобу у відповідність з установленими нормативами і внесення плати за проїзд такий засіб спрямовується для здійснення повторного габаритно-вагового контролю. Якщо під час здійснення повторного габаритно-вагового контролю фактів перевищення габаритно-вагових параметрів не виявлено, транспортний засіб може продовжити подальший рух.

При дослідженні оскаржуваного позивачем розрахунку плати за проїзд суд встановив, що в графі «перевищення параметрів від нормативу» вказано, що таке перевищення становить 27,73%. Таким чином, у відповідності до вищевказаних положень Порядку, подальший рух транспортного засобу марки MAN, модель 18.310, державний номер НОМЕР_1, який належить позивачу та здійснював перевезення цибулі, повинен був бути забороненим до внесення плати за його проїзд автомобільними дорогами загального користування, чого зроблено не було, що є на думку суду свідченням відсутності належного здійснення габаритно-вагового контролю.

Щодо твердження позивача про помилкове визначення маршруту транспортного засобу та кількості пройдених кілометрів, зазначених у розрахунку, суд зазначає наступне.

Так, згідно п.28 Порядку №879, плата за проїзд автомобільними дорогами загального користування великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу вноситься перевізником за затвердженими ставками виходячи з вагових та/або габаритних параметрів транспортного засобу, протяжності маршруту, кількості перевезень.

Методику розрахунку плати за проїзд великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу залежно від маси такого транспортного засобу, навантаження на вісь (осі), габаритів та протяжності маршруту встановлено у п.30 Порядку №879.

Згідно п.30 Порядку №879, плата за проїзд великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу справляється за встановленими ставками залежно від маси такого транспортного засобу, навантаження на вісь (осі), габаритів та протяжності маршруту за формулою

П = (Рзм + Рнв + Рг) х В,

де П - розмір плати за проїзд;

Рзм - розмір плати за перевищення загальної маси транспортного засобу за 1 кілометр проїзду;

Рнв - розмір плати за перевищення навантаження на вісь (осі) (за одиничну + за здвоєну + за строєну) транспортного засобу за 1 кілометр проїзду;

Рг - розмір плати за перевищення габаритів (за висоту + за ширину + за довжину) транспортного засобу за 1 кілометр проїзду;

В - відстань перевезення, кілометрів.

З огляду на вищенаведену формулу розрахунку плати за проїзд суд констатує, що пройдена транспортним засобом відстань має суттєве значення під час проведення розрахунку та визначення плати.

При цьому слід зауважити, що пунктом 31-1 Порядку № 879 встановлено, що якщо рух здійснюється без відповідного дозволу або внесення плати за проїзд великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу, така плата визначається за пройдену частину маршруту по території України або за частину, яку перевізник має намір проїхати, у разі перевищення нормативу хоча б одного вагового або габаритного параметру: до 10 відсотків - у подвійному розмірі; на 10-40 відсотків - у потрійному розмірі; більше як на 40 відсотків - у п'ятикратному розмірі.

Як вбачається з граматичного тлумачення даною нормою чітко та однозначно розмежовано дві альтернативні величини для здійснення розрахунку: пройдена відстань або відстань, яку перевізник має намір проїхати, про що беззаперечно свідчить використання в тексті даного пункту сполучника "або". Одночасне внесення плати і за пройдений, і за запланований маршрут не передбачено.

В даному випадку з оскаржуваного розрахунку вбачається, що відповідач 2 розраховуючи позивачу розмір плати за проїзд великовагового транспортного засобу виходив із загальної відстані маршруту перевезення вантажу, а саме 380 км за маршрутом с. Копані, Херсонська область - м. Умань, Черкаська область.

Наведене відповідачем 2 визначення відстані яку необхідно застосовувати при здійсненні позивачу розрахунку розміру плати за проїзд великовагового транспортного засобу, суд оцінює критично та зауважує, що габаритно-вагового контроль належного ОСОБА_1 транспортного засобу марки MAN, модель 18.310, державний номер НОМЕР_1 було здійснено на автомобільній дорозі М-14 "Одеса-Мелітополь-Новоазовськ", 203км+500м, таким чином, з врахуванням вищенаведених норм Порядку, розмір плати за проїзд відповідачем 2 мав бути розрахований або з урахуванням відстані пройденої позивачем до пункту контролю, або відстані яку позивач має намір пройти. Втім відповідачем 2 цього зроблено не було.

Більш того, наявні в матеріалах справи докази, зокрема товаро-транспортна накладна №1326 від 04.03.2016 року, свідчить, що пунктом навантаження транспортного засобу марки MAN, модель 18.310, державний номер НОМЕР_1 значиться с. Копані, Херсонська область, а пунктом розвантаження с. Шевченкове, Миколаївська область, що ставить під сумнів правильність визначення в оскаржуваному розрахунку маршруту перевезення вантажу: с. Копані, Херсонська область - м. Умань, Черкаська область.

На запитання суду щодо вищезазначених розбіжностей у визначенні маршруту, яким рухався належний ОСОБА_1 транспортний засіб, що був предметом габаритно-вагового контролю, позивач пояснив, що працівники управління Укртрансбезпеки під час складання розрахунку не вимагали від нього надати ТТН, а тому визначення в розрахунку саме маршруту: с. Копані, Херсонська область - м. Умань, Черкаська область, на його переконання є надуманим. При цьому, зміст акту перевірки №0003498 від 04.08.2016 року підтверджує вищезазначені пояснення позивача, оскільки не містить жодних посилань на відсутність у позивача товарно-транспортної накладної або на відмову останнього від її пред'явлення до перевірки на вимогу інспектора.

Натомість, представник відповідачів надаючи пояснення щодо наведених розбіжностей, що містять оскаржуваний розрахунок та надана позивачем ТТН, не зміг надати суду належних доказів на підтвердження достовірності визначеного в акті перевірки та розрахунку маршруту, протяжність якого була використана відповідачем 2 при здійсненні підрахунку плати за проїзд, яку має сплатити позивач за проїзд великовагових та (або) великогабаритних транспортних засобів дорогами загального користування.

Таким чином, під час розгляду справи представником відповідачів не спростовано, а матеріалами справи та наведеним нормативно-правовими актами підтверджено доводи позивача про помилковість визначення посадовими особами управління Чорноморського міжрегіонального управління Укртрансбезпеки пройденої ОСОБА_1 відстані.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Враховуючи встановлені в ході судового розгляду справи обставини в їх сукупності, суд дійшов висновку, що посадові особи Чорноморського міжрегіонального управління Укртрансбезпеки, складаючи розрахунок плати за проїзд великовагових та (або) великогабаритних транспортних засобі автомобільними дорогами загального користування №298 від 04.08.2016 року діяли не на підставі, та не у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

На переконання суду, вказані розрахунок плати за проїзд великовагових та (або) великогабаритних транспортних засобі автомобільними дорогами загального користування №298 від 04.08.2016 року та постанова про застосування адміністративно-господарського штрафу №002046 від 03.10.2016 року не відповідають критеріям правомірності, встановленим ст.2 КАС України, є необґрунтованими, такими, що прийняті без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, а тому вони підлягають скасуванню.

Статтею 71 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд згідно статті 86 цього Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Відповідно до ч.2 ст.71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідачі як суб'єкти владних повноважень не надали суду достатніх беззаперечних доказів в обґрунтування обставин, на яких ґрунтуються їх заперечення.

За таких обставин, суд вважає, що позов ОСОБА_1 підлягає до задоволення.

В силу вимог ч.1 ст.94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись ст.ст. 70, 71, 79, 86, 94, 128, 158, 162, 163, 167, 255, 257 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову №002046 від 03.10.2016 про застосування до ОСОБА_1 адміністративно-господарського штрафу.

Визнати протиправним та скасувати розрахунок плати за проїзд великовагових та (або) великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування від 04.08.2016 №298 до акту від 04.08.2016 року №0003498 Чорноморського міжрегіонального управління Укртрансбезпеки.

Стягнути на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір у розмірі 551 (п"ятсот п"ятдесят одна) грн. 20 коп. за рахунок бюджетних асигнувань Державної служби України з безпеки на транспорті.

Постанова набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 254 КАС України.

Відповідно до ст. 186 КАС України апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя /підпис/ Дмитришена Руслана Миколаївна

Згідно з оригіналом.

Суддя:

Секретар: