Справа № 607/1382/17
Суддя: Кунцьо С. В.
Дата ухвалення: 2017-03-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28.03.2017 Справа №607/1382/17

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської областів складі:

головуючого: Кунцьо С.В.

з участю секретаря: Ліщинського О.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Тернополі адміністративну справу

за позовом: ОСОБА_1

до: ОСОБА_2 патрульної поліції у м. Тернополі ДПП

про: скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі,та закриття провадження у справі,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області із адміністративним позовом до відповідача ОСОБА_2 патрульної поліції у м. Тернополі Департаменту патрульної поліції проскасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії АР № 179996 від 31.01.2017 року, та закриття провадження у справі.

Заявлені вимоги позивач мотивує тим, що 31 січня 2017 року інспектором роти №1 батальйону ОСОБА_2 патрульної поліції у м. Тернополі була винесена постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі АР № 179996, відповідно до якої його притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 425 грн. Відповідно до даної постанови 31 січня 2017 року о 09 год. 45 хв. громадянин ОСОБА_1 в м. Тернополі на перехресті вулиць Будного Карпенка - Тернопільська, керувавши автомобілем марки «Мерседес Бенц», державний номерний знак НОМЕР_1, перед поворотом на право не подав сигналу світловим покажчиком повороту відповідного напрямку, чим порушив вимоги п.9.2 «б» Правил дорожнього руху України. Із зазначеною постановою не згідний та вважає її незаконною та необґрунтованою, оскільки не вчиняв адміністративного правопорушення.

Позивач ОСОБА_1 подав суду письмову заяву, в якій просить слухати справу у відсутності представника відповідача, який не зявився на розгляд справи, в порядку письмового провадження, позовні вимоги підтримує та просить задовольнити позов.

Представник відповідача ОСОБА_2 патрульної поліції у м. Тернополі Департаменту патрульної поліції в судове засідання не зявився з невідомої суду причини, хоча про день, час та місце розгляду справи був повідомлений судом належним чином, заяв чи заперечень на адресу суду не надіслав.

.

За наявності вказаних обставин, приймаючи до уваги заяву позивача, та те що ОСОБА_2 патрульної поліції в м. Тернополі ДПП є субєктом владних повноважень, представник якого повідомлений про час та місце розгляду справи належним чином в судове засідання не зявився, при цьому не подав заяви про поважність причини своєї неявки, та враховуючи вимоги ч. 4 ст. 128 КАС України, суд вважає за можливе розглядати справу у відсутності сторони відповідача, на підставі наявних у справі доказів, в порядку письмового провадження, відповідно до ч.6 ст. 128 КАС України

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних міркувань.

Згідно ст.86 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та обєктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість ,достовірність кожного доказу окремо, а також достатній і взаємний звязок доказів у їх сукупності.

Дослідивши та оцінивши докази по справі, суд встановив наступні факти:

Як вбачається із постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії АР № 179996, громадянин ОСОБА_1 31 січня 2017 року 31 о 09 год. 45 хв. в м. Тернополі на перехресті вулиць Будного Карпенка - Тернопільська, керувавши автомобілем марки «Мерседес Бенц», державний номерний знак НОМЕР_1, перед поворотом на право не подав сигналу світловим покажчиком повороту відповідного напрямку, чим порушив вимоги п.9.2 «б» Правил дорожнього руху України, за що передбачена відповідальність згідно ч. 2 ст. 122 КУпАП

Згідно постанови серії АР № 179996 від 31 січня 2017 року, винесеної інспектором роти №1 батальйону ОСОБА_2 патрульної поліції у м. Тернополі, на ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в сумі 425 грн.

Частиною 2 статті 122 КУпАП серед іншого передбачено відповідальність за порушення правил користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху.

Докази мають бути належними та допустимими. Допустимими є ті докази, які зібрані у відповідності до закону, а належними якщо вони містять інформацію щодо предмету доказування.

Пунктом 24 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 23 грудня 2005 року про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті із змінами, внесеними згідно з постановою Пленуму ВСУ № 18 від 19 грудня 2008 року визначено неприпустимість ігнорування прав осіб, яких притягають до адміністративної відповідальності, потерпілих, їх законних представників та захисників. Зокрема, постанова у справі про адміністративне правопорушення повинна відповідати вимогам ст.ст. 283, 284 КУпАП і містити докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення із зазначенням мотивів відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Згідно вимог ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Незважаючи на вимоги КУпАП, відповідачем не представлено суду жодних достатніх належних доказів на підтвердження викладених інспектором патрульної поліції у постанові обставин та спростування заперечень у позові ОСОБА_1 проти цього, а також не представлено доказів вчинення останнім адміністративного правопорушення передбаченого ч.2 ст.122 КУпАП.

Окрім цього судом встановлено, що при винесенні оскаржуваної постанови інспектором не було враховано вищезазначених вимог закону, оскаржувана постанова містить лише фабулу адміністративного проступку без посилання на докази, передбачені ст.251 КУпАП із наданням їх правової оцінки та обставини визначені у ст.280 КУпАП, тобто не має мотивування.

Окрім цього у своєму позові ОСОБА_1 просить закрити провадження у справі, однак дана вимога позивача не підлягає задоволенню з огляду на те, що при оскарженні постанови в адміністративному порядку судом такі рішення не приймаються, а прийняття відповідного рішення про закриття провадження у справі відноситься до компетенції органу, який уповноважений законом на розгляд даної категорії справ про адміністративні правопорушення, тобто вирішується органом, що виносить таку постанову. Відповідно до ст.171-2 КАС України до компетенції суду не входить вирішення позовів з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності, оскільки судом не вирішується питання щодо притягнення до адміністративної відповідальності певної особи, а перевіряється законність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень у таких справах, за наслідками чого суд має право визнати незаконними і скасувати рішення про накладення адміністративного стягнення або відмовити в цьому, а зазначене свідчить про те, що суд не наділений повноваженнями закривати провадження по справах про адміністративні правопорушення, зокрема передбачені ч.2 ст.122 КУпАП.

Відповідно до ст. 159 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно зясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

За таких обставин, позовні вимоги підлягають до часткового задоволення, оскільки відповідачем не представлено жодних належних доказів про вчинення позивачем адміністративних правопорушень в той час, як у ст. 62 Конституції України зазначено, що обвинувачення не може ґрунтуватись на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь, адже відповідно до ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову, вимога позивача щодо закриття провадження в справі - задоволенню не підлягає, оскільки на підставі п.1 ч.1 ст. 17 КАС України даний спір являється спором фізичної особи із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішення та не є справою про адміністративне правопорушення

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 6, 7, 10, 11, 70, 71, 128, 158, 160-163, 167, 171-2 КАС України, ст. ст.122, 251, 280, 288, 289 КУпАП, Постановою Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 року №14, Правилами дорожнього руху України, затверджених постановою КМ України № 1306 від 10.10.2001 року, суд

П О С Т А Н О В И В :

Позов ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії АР №179996 від 31.01.2017 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.122 Кодексу України про адміністративні правопорушення із накладенням адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425 гривень.

В частині позовних вимог щодо закриття провадження у справі - відмовити.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається до Львівського апеляційного адміністративного суду через Тернопільський міськрайонний суд протягом десяти днів з дня отримання копії повного тексту постанови.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Головуючий суддяОСОБА_3