Справа № 826/25076/15
Суддя: Літвінова А.В.
Дата ухвалення: 2017-03-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

місто Київ

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Літвінової А.В. розглянув у порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом

товариства з обмеженою відповідальністю «Пан Логістик»

до

державної податкової інспекції у Голосіївському районі головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві

ОБСТАВИНИСПРАВИ:

Позовні вимоги мотивовані тим, що висновки державної податкової інспекції у Голосіївському районі головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві, на яких ґрунтується оскаржуване податкове повідомлення-рішення є необґрунтованими та такими, що не відповідають дійсним обставинам справи, оскільки фінансово-господарські операції товариства з обмеженою відповідальністю «Пан Логістик» з контрагентами є реальними, що підтверджується належним чином оформленою первинною документацією.

Відповідач проти задоволення позовних вимог заперечував, вказавши про правомірність оскаржуваного податкового повідомлення-рішення, прийнятого у межах наданих контролюючому органу повноважень, у зв’язку з виявленими під час перевірки порушеннями вимог податкового законодавства з боку позивача.

Розгляд справи здійснено у письмовому провадженні, відповідно до приписів частини шостої статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України.

Розглянувши подані сторонами документи, всебічно і повно з’ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об’єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

Державною податковою інспекцією у Голосіївському районі головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві проведено документальну позапланову виїзну перевірку товариства з обмеженою відповідальністю «Пан Логістик» (ЄДРПОУ 36958491) з питань правильності нарахування, повноти та своєчасності сплати податків і зборів по взаємовідносинах з товариством з обмеженою відповідальністю «Успіх ЮА» та товариством з обмеженою відповідальністю «Бекар-М» за період з 01.09.2014 по 30.09.2014.

За результатами перевірки контролюючим органом складено акт від 22.05.2015 №297/1-26-50-22-07-36958491, згідно висновків якого виявлено порушення товариством з обмеженою відповідальністю «Пан Логістик» пунктів 198.3 та 198.6 статті 198, пункту 201.4 статті 201 Податкового кодексу України, що призвело до заниження податку на додану вартість всього в сумі 176366 грн.; підпункту 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 Податкового кодексу України, що призвело до заниження податку на прибуток на загальну суму 158729 грн.

Вважаючи вказане податкове повідомлення-рішення протиправним та таким, що підлягає скасуванню, позивач звернувся з позовом до суду.

Досліджуючи надані сторонами докази, аналізуючи наведені міркування та заперечення, оцінюючи їх в сукупності, суд бере до уваги наступне.

Так, пунктом 15.1 статті 15 Податкового кодексу України платника податку визначено як особу, на яку згідно із цим Кодексом на яких покладено обов'язок із сплати податків та зборів.

Відповідно до приписів пункту 198.3 статті 198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду, зокрема, у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

В силу положень пункту 201.10 статті 201 Податкового кодексу України податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

За вимогами пункту 198.6 статті 198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Відповідно до пункту 44.1 статті 44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Згідно з абзацом 11 статті 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Відповідно до частини першої статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Згідно частини 2 статті 3 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» на даних бухгалтерського обліку базується фінансова, податкова, статистична та інша звітність.

Таким чином первинні документи по відображенню господарчих операцій є основою для податкового обліку.

Відповідно до абзацу другого пункту 2.1 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 №88 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05.06.1995 за номером 168/704, господарські операції - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов'язань і фінансових результатів.

Аналіз вказаних норм свідчить про те, що будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичне здійснення господарської операції відсутнє, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені законодавством.

Визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

З урахуванням викладеного для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.

Отже, правові наслідки у вигляді виникнення права платника податку на формування податкового кредиту, наступають лише у разі реального (фактичного) вчинення господарських операцій з придбання товарів/робіт/послуг з метою їх використання в своїй господарській діяльності, що пов'язані з рухом активів, зміною зобов'язань чи власного капіталу платника, та відповідають економічному змісту, відображеному в укладених платником податку договорах, що має підтверджуватись належним чином оформленими первинними документами, що містять достовірні відомості про обсяг та зміст господарської операції.

Відповідно до змісту акту перевірки державної податкової інспекції у Голосіївському районі головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві від 22.05.2015 №297/1-26-50-22-07-36958491, висновки контролюючого органу щодо порушення позивачем податкового законодавства України зроблені з огляду на неправомірність врахування позивачем у податковому обліку витрат на оплату придбаних послуг у контрагентів (товариства з обмеженою відповідальністю «Успіх ЮА» та товариства з обмеженою відповідальністю «Бекар-М») через відсутність в актах наданих послуг дати та місця надання послуг, ваги вантажів тощо, що свідчить про дефектність первинних документів. А також, контролюючий орган посилається на обставини господарської діяльності контрагентів позивача, відсутності їх за місцезнаходженням, відсутності у них фізичних та технологічних можливостей для вчинення господарських операцій та маніпулювання ними даними податкового обліку та податкової звітності з податку на додану вартість для штучного формування технічного податкового кредиту з податку на додану вартість для суб’єктів господарювання.

З матеріалів справи вбачається, що між товариством з обмеженою відповідальністю «Пан Логістик» (замовник) та товариством з обмеженою відповідальністю «Успіх ЮА» (виконавець) укладено договір надання послуг від 01.07.2014 №01/07/14-2, відповідно до якого виконавець зобов'язується за завданням замовника протягом визначеного в договорі строку надавати за плату наступні послуги: диспетчерські, вантажно-розвантажувальні, транспортно-експедиторські послуги, послуги з організації відправлень вантажів та контролю митного оформлення товарів і транспортних засобів, а замовник зобов’язується оплачувати надані послуги.

На підтвердження виконання умов вищезазначеного договору, руху активів в процесі здійснення господарських операцій позивачем надано суду копію договору від 01.07.2014 №01/07/14-2, акти надання послуг з деталізацією маршрутів наданих транспортно-експедиційних послуг, податкові накладні, товарно-транспортні накладні, картки водіїв, акти прийняття-передачі вантажів, маршрутні листи, листи руху та опломбування автомобілів, акти пошкодження вантажу, акт звіряння.

Також, між товариством з обмеженою відповідальністю «Пан Логістик» (замовник) та товариства з обмеженою відповідальністю «Бекар-М» (виконавець) укладений договір надання послуг від 01.09.2014 №БМ010914, відповідно до якого виконавець зобов'язується за завданням замовника протягом визначеного в договорі строку надавати за плату наступні послуги: диспетчерські, вантажно-розвантажувальні, транспортно-експедиторські послуги, послуги з організації відправлень вантажів та контролю митного оформлення товарів і транспортних засобів, а замовник зобов’язується оплачувати надані послуги.

На підтвердження виконання умов договору, руху активів в процесі здійснення господарських операцій позивачем надано суду копію договору від 01.09.2014 №БМ010914, акти надання послуг з детальними маршрутами наданих транспортно-експедиційних послуг, податкові накладні, товарно-транспортні накладні, картки водіїв, акти прийняття-передачі вантажів, маршрутні листи, листи руху та опломбування автомобілів, акти пошкодження вантажу, акт звіряння.

Згідно пункту 3 зазначених договорів оплата послуг виконавцю здійснюється протягом 10 робочих днів з дня отримання правильно оформлених оригіналів документів (актів виконаних робіт (наданих послуг) та податкових накладних) шляхом перерахування коштів на поточний рахунок виконавця. Здавання послуг виконавцем та приймання їх результатів замовником оформлюється актом виконаних робіт (наданих послуг), який підписується уповноваженими представниками сторін.

При укладенні договорів сторонами було досягнуто усіх істотних умов, вони спрямовані на реальне настання правових наслідків, відповідають економічному змісту та чинному законодавству. Господарські операції позивача з контрагентами оформлені первинними документами податкового обліку, які характерні для такого роду господарських взаємовідносин та обов'язковість ведення яких передбачена нормами законодавства України.

Аналіз наданих позивачем первинних документів свідчить про дотримання ним спеціальних вимог щодо документального підтвердження сум, віднесених до податкового кредиту по операціям, які були предметом перевірки.

Також, суд наголошує, що акти наданих послуг не містять недоліків, які були зазначені контролюючим органом в акті перевірки, зокрема, в актах наданих послуг зазначена дата складання, місце складання та одиниця виміру товарів.

Окрім того, суд вважає за необхідне зазначити що ступінь деталізації опису господарської операції у первинному документі законодавством не встановлена. Умовою документального підтвердження операції є можливість на підставі наявних документів зробити висновок про те, що витрати фактично понесені. При цьому, виходячи зі специфіки послуги як предмета господарської операції, акт наданих послуг з переліком фактично поставлених послуг за напрямами, вказаними в договорах, є достатнім доказом, що підтверджує факт виконання такої господарської операції. Окремі недоліки в оформленні первинних документів не доводять протиправність правочинів, направлених на надання послуг за умови наявності інших первинних документів, які спростовують факт безтоварності господарських операцій.

Отже, висновки контролюючого органу викладені в акті перевірки ґрунтуються виключно на даних податкової інформації щодо спірних контрагентів, без аналізу суті та наслідків господарських операцій, які мали місце у перевіряємому періоді. Підтвердженням чого є висновок акта перевірки від 22.05.2015 №297/1-26-50-22-07-36958491 щодо заниження позивачем податку на прибуток через неправомірність формування позивачем витрат, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування податком на прибуток підприємств за результатами господарських відносин із спірними контрагентами – товариством з обмеженою відповідальністю «Успіх ЮА» та товариством з обмеженою відповідальністю «Бекар-М». Даний висновок в подальшому було частково скасовано державною податковою інспекцією у Голосіївському районі головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві, за результатом розгляду заперечень позивача на акт перевірки (від 08.06.2015 №9927/10/26-50-22-07), з посиланням на те, що позивачем були надані підтверджуючі документи та пояснення посадової особи щодо не віднесення до складу витрат послуг з товариством з обмеженою відповідальністю «Успіх ЮА» та товариством з обмеженою відповідальністю «Бекар-М».

Так, нереальність господарських операцій з придбання платником податку товарів/робіт/послуг має підтверджуватися належними, допустимими та достатніми доказами і не може ґрунтуватися на припущеннях, зокрема обумовлюватись лише допущеними контрагентами порушеннями вимог законодавства. Якщо вказані контрагенти допустили такі порушення, то це тягне відповідальність та негативні наслідки саме щодо них, адже законом іншого не передбачено.

При дотриманні контрагентами законодавчо встановлених вимог щодо оформлення відповідних документів підстави для висновку про недостовірність або суперечливість відомостей, зазначених у таких первинних документах, відсутні, якщо не встановлені обставини, що свідчать про обізнаність покупця про зазначення продавцем недостовірних відомостей.

Відповідачем не надано доказів, які б свідчили про узгодженість дій позивача з контрагентами з метою незаконного отримання податкової вигоди або його обізнаності з такими діями контрагентів, доказів про те, що податкові накладні, які стали підставою для формування податкового кредиту, виписані від імені осіб, які заперечують свою участь у створенні та діяльності контрагентів платників податків, зокрема й у підписанні будь-яких первинних документів.

Суд акцентує увагу на те, що контролюючим органом не надано суду доказу щодо наявності на момент вчинення господарських операцій дефекту у правовому статусі контрагентів позивача. Всупереч вимогам податкового законодавства України, висновки контролюючого органу в спірних правовідносинах базуються лише на аналізі обставин, які не можуть бути самостійною підставою для нарахування суми грошового зобов’язання.

При цьому, акт перевірки не містить аналізу дотримання як позивачем, так і його контрагентами, податкової дисципліни у спірних правовідносинах, з урахуванням того, що приписами частини другої статті 61 Конституції України встановлений індивідуальний характер юридичної відповідальності.

Таким чином, недотримання контрагентами позивача податкової дисципліни (що не доведено відповідачем) має правові наслідки саме для цих контрагентів, оскільки порушення платником вимог податкового законодавства тягне застосування заходів відповідальності саме до такого платника та не може негативно впливати на податковий облік інших осіб (зокрема, його контрагентів) за відсутності факту причетності останніх до таких правопорушень та за наявності факту здійснення господарської операції.

Судом також враховуються рішення Європейського суду з прав людини у справах Інтерсплав проти України (2007 рік, заява № 803/02), “Булвес” АД проти Болгарії (2009 рік, заява № 3991/03) і Бізнес Супорт Центр проти Болгарії (2010 рік, заява № 6689/03), які відповідно до статті 17 Закону України “Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини” підлягають застосуванню судами як джерела права, у яких визначено, що платника податку не може бути позбавлено права на бюджетне відшкодування ПДВ за відсутності доказів того, що його було залучено до протиправної діяльності, пов'язаної з незаконним отриманням бюджетного відшкодування; при цьому, платник ПДВ не повинен нести відповідальність за зловживання, вчинені його постачальниками, якщо платник ПДВ не знав про такі зловживання і не міг про них знати.

Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов’язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб’єкта владних повноважень обов’язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, проаналізувавши матеріали справи та надані сторонами докази, а також усні та письмові доводи представників сторін стосовно заявлених позовних вимог, суд дійшов до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог.

Керуючись статтями 2-7, 69-71, 94, 160-163, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити.

Постанова набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України. Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів за правилами, встановленими ст.ст. 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання через суд першої інстанції апеляційної скарги.

Суддя Літвінова А.В.