Справа № 821/148/17
Суддя: Варняк С.О.
Дата ухвалення: 2017-03-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ХЕРСОНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 березня 2017 р.м. ХерсонСправа № 821/148/17
10 год. 33 хв.

Херсонський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Варняка С.О.,

при секретарі: Кальченко-Булановій М.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління Державної міграційної служби України в Херсонській області про визнання протиправним та скасування рішення № 113-23396 від 22.12.2016 р. про скасування дозволу на імміграцію,

встановив:

Звернувшись до суду, позивач посилається на те, що він є громадянином Ісламської Республіки Афганістан, в 2007 році прибув до України з метою постійного проживання. Підставою для прибуття в Україну позивачем визначене - постійне проживання в Україні його брата - ОСОБА_2, який на той час уже був громадянином України. У 2004 році брат отримав паспорт громадянина України НОМЕР_1.

В подальшому ОСОБА_1 звернувся до ВГІРФО УМВС в Херсонській області з клопотанням про отримання дозволу на імміграцію в Україну, надавши при цьому всі документи, які визначені Законом України "Про імміграцію", в тому числі документ, який підтверджував факт його родинних стосунків з братом ОСОБА_2 (довідка Посольства Ісламської Республіки Афганістан в Україні № 80/2006 від 06.07.2006 р).

Після розгляду матеріалів та отримання повідомлень з відповідних органів про відсутність заперечень, позивачу було надано дозвіл на імміграцію в Україну від 02.04.2007 року, який документований посвідкою на постійне проживання в Україні від 03.04.2007р. серія НОМЕР_2, термін дії - безстроково.

Листом № 1/3-23760 від 26.12.2016 р. відповідач повідомив ОСОБА_1 про те, що на підставі пункту 1 частини першої статті 12 Закону України "Про імміграцію" Управлінням прийнято рішення від 22.12.2016 р. №113-23396 про скасування дозволу на імміграцію в Україну, яке видане позивачу, ще в квітні 2007 році, посвідка на постійне проживання НОМЕР_2 визнана недійсною та такою, що підлягає вилученню та знищенню. Підставою для прийняття рішення від 22.12.2016 р. стало те, що при проведені додаткової перевірки законності отримання ОСОБА_1 дозволу на імміграцію в Україну в 2007 році, останнім не було надано документів, які б підтверджували родинні зв'язки з громадянином України - ОСОБА_2.

Позивач не згодний з даним рішенням, вважає його незаконним та таким, що підлягає скасуванню.

Позивач просить визнати протиправним та скасувати рішення Управління Державної міграційної служби України в Херсонській області від 22.12.2016 року № 113-23396 про скасування дозволу на імміграцію в Україну ОСОБА_1 та зобов'язати Управління Державної міграційної служби України в Херсонській області поновити дозвіл на імміграцію в Україну та посвідку на постійне проживання громадянину Ісламської Республіки Афганістан ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1.

У судовому засіданні позивач наполягав на позовних вимогах, просив суд задовольнити позов.

Представник відповідача у судовому засіданні по суті позову заперечувала, просила у задоволенні позову відмовити.

Заслухавши сторони та дослідивши докази у справі, суд встановив такі обставини.

27 липня 2007 року громадянин Афганістану звернувся із заявою до ВГІРФО УМВС України в Херсонській області про надання дозволу на імміграцію в Україну на підставі п. 4 ч. 2 ст. 4 Закону України "Про імміграцію", як особа, повнорідний брат, якого є громадянином України.

02.04.2007 року ВГІРФО УМВС України в Херсонській області надав дозвіл на імміграцію в Україну та документує посвідкою на постійне проживання в Україні серії НОМЕР_2 терміном дії безстроково.

29.06.2016 року позивач звернувся із заявою про прийняття до громадянства України до Новокаховського МС УДМС України в Херсонській області, територіальний підрозділ УДМС направив матеріали до Управління для здійснення перевірки законності видачі дозволу на імміграцію в Україну. За результатами перевірки відповідач зазначив, що в матеріалах справи про надання дозволу на імміграцію в Україну ОСОБА_1 відсутні документи, які б підтверджували родинні зв'язки з громадянином Україні - ОСОБА_2.

22.12.2016 року Управлінням Державної міграційної служби України в Херсонській області прийнято рішення про скасування дозволу на імміграцію в Україну № 113-23396. Відповідно до рішення громадянину Ісламської Республіки Афганістан ОСОБА_1 на підставі пункту 1 частини першої статті 12 Закону України "Про імміграцію" скасовано дозвіл на імміграцію в Україну, виданий 02.04.2007 року.

Відповідно до довідки № 80/2006 від 06.07.2006 ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є рідними братами.

Відповідно до довідки № К683/95 від 23.01.2017 року ОСОБА_1 є повнорідним братом ОСОБА_2.

Вирішуючи спір суд виходить з такого.

Правовідносини, які виникли між сторонами регулюються Законом України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" №3929-ХІІ від 04.02.1994 року (далі Закон України №3929-ХІІ), Законом України "Про імміграцію" №2491-ІІІ від 07.06.2001 року (далі Закон України №2491-ІІІ), Порядком провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію і поданнями про його скасування та виконання прийнятих рішень, Порядком оформлення і видачі посвідки на постійне проживання, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №1983 від 26.12.2002 року.

Відповідно до ст.2 Закону України №3929-ХІІ іноземці та особи без громадянства мають ті ж права і свободи та виконують ті ж обов'язки, що і громадяни України, якщо інше не передбачене Конституцією, цим та іншими законами України, а також міжнародними договорами України. Статтею 3 Закону України №3929-ХІІ встановлено, що іноземці та особи без громадянства можуть у встановленому порядку іммігрувати в Україну на постійне проживання або прибути для працевлаштування на визначений термін, а також тимчасово перебувати на її території. Порядок видачі дозволу на імміграцію, а також посвідки на постійне проживання та вирішення інших питань, пов'язаних з імміграцією іноземців та осіб без громадянства, визначається Законом України "Про імміграцію" № 2491-ІІІ від 07.06.2001.

Статтею 1 Закону України №2491-ІІІ визначено, що імміграція - це прибуття в Україну чи залишення в Україні у встановленому законом порядку іноземців та осіб без громадянства на постійне проживання; іммігрант - іноземець чи особа без громадянства, який отримав дозвіл на імміграцію і прибув в Україну на постійне проживання, або, перебуваючи в Україні на законних підставах, отримав дозвіл на імміграцію і залишився в Україні на постійне проживання; імміграційна віза позначка у паспортному документі, що засвідчує право іноземця чи особи без громадянства на в'їзд в Україну для постійного проживання.

Таким чином, Закон України №2491-ІІІ визначає два направлення імміграції та відповідно іммігрантів і статтею 11 визначає для них порядок видачі посвідки на постійне проживання. Згідно цієї статті Закону особа, яка постійно проживає за межами України і отримала дозвіл на імміграцію, дипломатичне представництво чи консульська установа України за її зверненням оформляють імміграційну візу, що є чинною протягом року з дня оформлення. Зазначена особа в'їжджає на територію України в порядку, встановленому законодавством України. Після прибуття іммігранта в Україну він повинен звернутись протягом п'яти робочих днів до органу спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань імміграції за місцем проживання із заявою про видачу йому посвідки на постійне проживання.

Щодо особи, яка перебуває на законних підставах в Україні і отримала дозвіл на імміграцію, орган спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань імміграції за місцем проживання видає посвідку на постійне проживання протягом тижня з дня подання нею відповідної заяви.

Згідно із ст. 9 Закону України "Про імміграцію", заяви про надання дозволу на імміграцію подаються:

1) особами, які постійно проживають за межами України, - до дипломатичних представництв та консульських установ України за кордоном за місцем їх постійного проживання;

2) особами, які перебувають в Україні на законних підставах, - до органів спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань імміграції за місцем їх проживання. Термін розгляду заяви про надання дозволу на імміграцію не може перевищувати одного року з дня її подання.

Відповідно до ст. 9 Закону України "Про імміграцію" та п. 11 Порядку для отримання дозволу на імміграцію разом із заявою надаються такі документи: паспортний документ іноземця або документ, що посвідчує особу без громадянства (після пред'явлення повертається), та копія його сторінок; засвідчений у встановленому законодавством порядку переклад українською мовою сторінок паспортного документа іноземця або документа, що посвідчує особу без громадянства, з особистими даними; документ про місце проживання (в Україні та за кордоном); документально підтверджені відомості про склад сім'ї (копія свідоцтва про народження, свідоцтва про шлюб, документів про усиновлення, встановлення опіки чи піклування тощо).

Статтею 12 Закону "Про імміграцію" передбачено, що дозвіл на імміграцію може бути скасовано, якщо:

1) з'ясується, що його надано на підставі свідомо неправдивих відомостей, підроблених документів чи документів, що втратили чинність;

2) іммігранта засуджено в Україні до позбавлення волі на строк більше одного року і вирок суду набрав законної сили;

3) дії іммігранта становлять загрозу національній безпеці України, громадському порядку в Україні;

4) це є необхідним для охорони здоров'я, захисту прав і законних інтересів громадян України;

5) іммігрант порушив законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства;

6) в інших випадках, передбачених законами України.

Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері імміграції, не пізніш як у тижневий строк надсилає копію рішення про скасування дозволу на імміграцію особі, стосовно якої прийнято таке рішення, та вилучає у неї посвідку на постійне проживання. Особа, стосовно якої прийнято рішення про скасування дозволу на імміграцію, повинна виїхати з України протягом місяця з дня отримання копії цього рішення. (ст. 13 Закону "Про імміграцію). Особа може повторно подати заяву про надання дозволу на імміграцію не раніше ніж через рік з дня прийняття рішення про відмову у наданні дозволу на імміграцію чи його скасування. (ст. 14 Закону "Про імміграцію").

Порядок провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію і поданнями про його скасування та виконання прийнятих рішень, затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 26 грудня 2002 р. N 1983, визначає процедуру провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію іноземцям та особам без громадянства, які іммігрують в Україну (далі - іммігранти), поданнями про його скасування та виконання прийнятих рішень. Згідно пп. 21-23 Порядку дозвіл на імміграцію скасовується органом, який його видав. Питання щодо скасування дозволу вправі порушити орган внутрішніх справ, інший орган виконавчої влади, який у межах наданих йому повноважень забезпечує виконання законодавства про імміграцію, якщо стало відомо про існування підстав для скасування дозволу на імміграцію. Для започаткування процедури розгляду питання про скасування дозволу на імміграцію відповідне подання надсилається до органу, який приймав рішення про надання такого дозволу. Міграційна служба, територіальні органи і підрозділи всебічно вивчають у місячний термін подання щодо скасування дозволу на імміграцію, запитують у разі потреби додаткову інформацію в ініціатора подання, інших органів виконавчої влади, юридичних і фізичних осіб, а також запрошують для надання пояснень іммігрантів, стосовно яких розглядається це питання. На підставі результату аналізу інформації приймається відповідне рішення. Про прийняте рішення письмово повідомляються протягом тижня ініціатори процедури скасування дозволу на імміграцію та іммігранти.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до, дослідженої в суді, довідки № К683/95 від 23.01.2017 року, виданої посольством Ісламської республіки Афганістан - ОСОБА_1 є повнорідним братом ОСОБА_2.

Таким чином, позивач має підстави для отримання дозволу на імміграцію. Рішення відповідача прийняте не на підставі, та не у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Також, суд вважає, що відповідач виніс оскаржуване рішення без дотримання принципу пропорційності. Відповідно до принципу пропорційності здійснення відповідачем своїх повноважень не має спричиняти будь-яких негативних наслідків, що не відповідали б цілям, яких заплановано досягти;

- несприятливі наслідки для прав, свобод та інтересів особи, внаслідок рішення чи дії суб'єкта владних повноважень мають бути значно меншими від тієї шкоди, яка могла б настати за відсутності такого рішення чи дії;

- для досягнення суспільно-корисних цілей необхідно обирати найменш "шкідливі" засоби.

У справі Тросін проти України, Європейський суд з прав людини, зокрема, зазначив, що окрім законності оскаржуваного рішення суб'єкта владних повноважень адміністративні суди повинні перевіряти і його пропорційність. Так, ЄСПЛ тлумачить принцип пропорційності рішень як дотримання справедливого балансу між інтересами суспільства та обов'язком забезпечити право людини. Отже, право людини може бути обмежене лише на стільки, на скільки цього потребують інтереси суспільства.

Позивач проживає на території України на протязі тривалого часу, підставі рішення ВГІРФО УМВС в Херсонській області, що майже десять років діяло і не було скасоване, та слугувало підставою для проживання позивача на території України. У цей період у позивача народились діти, він налагодив соціально-побутові зв'язки з оточуючими. Тому рішення суб'єкта владних повноважень порушило зазначений принцип пропорційності.

Стосовно позовної вимоги про зобов'язання Управління ДМС України в Херсонській області поновити дозвіл на імміграцію в Україну та посвідку на постійне проживання громадянину Ісламської Республіки Афганістан ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, суд зазначає таке.

Згідно з ч.2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Адміністративний суд не наділений повноваженнями втручатися у вільний розсуд (дискрецію) суб'єкта владних повноважень за критеріями, визначеними статтею 2 КАС України.

Завдання правосуддя полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше порушується принцип розподілу влади. Принцип розподілу влади не допускає надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень - єдиним критерієм здійснення правосуддя є право. Тому завданням адміністративного суду є контроль за легітимністю прийняття рішень.

Виходячи зі змісту положень КАС України щодо компетенції адміністративного суду, останній не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади.

Отже, вказана позовна вимога є формою втручання в дискреційні повноваження суб'єкта владних повноважень та виходить за межі завдань адміністративного судочинства, а тому не підлягає задоволенню.

Крім того, суд зазначає, що скасування судом оскаржуваного рішення повністю поновлює порушені права позивача.

Враховуючи вищевикладеного, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 8, 9, 12, 19, 158, 159, 161, 162, 163 КАС України,

постановив:

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Управління Державної міграційної служби України в Херсонській області від 22.12.2016 року № 113-23396 про скасування дозволу на імміграцію в Україну громадянину Ісламської Республіки Афганістан ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Одеського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до ст. 160 КАС України чи прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Повний текст постанови виготовлений та підписаний 31 березня 2017 р.

Суддя Варняк С.О.

кат. 3.1.3