Справа № 804/8738/16
Суддя: Захарчук-Борисенко Наталія Віталіївна
Дата ухвалення: 2017-03-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
21 березня 2017 р. Справа № 804/8738/16
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Захарчук-Борисенко Н.В.
при секретарі Музиці Я.І. за участю: представника позивача ОСОБА_1
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпрі адміністративну справу за позовом ОСОБА_2 до Державного реєстратора прав на нерухоме майно ОСОБА_3 про визнання протиправними та скасування рішень, -
Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав просив позов задовольнити з викладених у ньому підстав.
Відповідач в судове засідання свого представника не направив, про день та час його проведення був повідомлений належним чином, що підтверджується матеріалами справи.
Суд, дослідивши матеріали справи вважає, що адміністративний позов підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Правомірність та обґрунтованість рішень ОСОБА_3 ОСОБА_4 районної державної адміністрації Дніпропетровської області з індексними номерами 30370011, 30370942, 30370942 є предметом спору, який передано на вирішення суду.
Перевіряючи юридичну та фактичну обґрунтованість вказаного вище рішення відповідача про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень, суд зауважує на такому.
Відповідно до ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватись та розпоряджатись своєю власністю. Право приватної власності набувається у порядку, визначеному законом. Статтею 321 ЦК України встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права або обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності чи обмежена в його здійсненні у випадках та в порядку, встановлених законом.
Статтею 182 ЦК України передбачено, що право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.
Відповідно до розяснень Пленуму Верховного суду України у Постанові від 18.12.2009 року №14, судові рішення, що набрали законної сили, обовязкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами (частина перша статті 14 ЦПК України). Також відповідно до ст.11 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» судові рішення, що набрали законної сили, є обовязковими до виконання усіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх обєднаннями на всій території України. Обовязковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається процесуальним законом. Оскарження судового рішення можливе лише у визначених законодавством випадках, зокрема у передбаченому ст.ст.291, 292, 323, 324, 325 ЦПК України порядку апеляційного чи касаційного провадження, та інших випадках, прямо встановлених цивільним законодавством.
Ст. 19 Конституції України зобов'язує органи державної влади діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Стаття 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» передбачає, що підставою для державної реєстрації прав, що посвідчують виникнення, перехід, припинення речових прав на нерухоме майно, обмежень цих прав, є рішення суду про право власності на об'єкт незавершеного будівництва; рішення суду стосовно речових прав на нерухоме майно, обмежень цих прав, що набрали законної сили.
Пунктом 26 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень затвердженого Кабінетом Міністрів України від 22.06.2011 року № 703 (далі - порядок 703), передбачено, що для проведення державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно необхідними документами є документи, що підтверджують виникнення, перехід та припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно та інші документи, визначені цим Порядком.
Відносини, пов'язані з державною реєстрацією речових прав на нерухоме майно всіх форм власності, їх обтяжень та правочинів щодо нерухомості регулюються Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" вiд 01.07.2004р. № 1952-IV (далі - Закон № 1952), Порядком державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2013р. № 868 (далі - Порядок № 868) та Порядком ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 26.10.2011 року № 1141 (далі - Порядок № 1141).
Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 9 Закону України від 01 липня 2004 року № 1952-IV "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державний реєстратор: приймає рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, про відмову в державній реєстрації, про її зупинення, внесення змін до Державного реєстру прав.
Аналогічні положення містить п. 3 ч. 1 ст. 15 цього Закону, згідно якого державна реєстрація прав та їх обтяжень проводиться в такому порядку: 1) прийняття і перевірка документів, що подаються для державної реєстрації прав та їх обтяжень, реєстрація заяви; 2) встановлення факту відсутності підстав для відмови в державній реєстрації прав та їх обтяжень, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та/або їх обтяжень; 3) прийняття рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, відмову в ній або зупинення державної реєстрації; 4) внесення записів до Державного реєстру прав; 5) видача свідоцтва про право власності на нерухоме майно у випадках, встановлених статтею 18 цього Закону; 6) надання витягів з Державного реєстру прав про зареєстровані права та/або їх обтяження.
В силу підпункту 10 пункту 27 Порядку № 703 рішення суду, що набрало закони сили, щодо прав власності та інших речових прав на нерухоме майно є документом, що підтверджує виникнення, перехід та припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно.
З огляду на викладене, суд доходить до висновку, що відповідач, під час здійснення своїх повноважень, діяла не на підставі та не у спосіб передбачений чинним законодавством, оскільки арешти на квартири АДРЕСА_7Глинки, буд.2 м.Дніпропетровськ були зняті на підставі ухвали, яку апеляційний суд Дніпропетровської області не постановляв.
В силу ч.3 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
У відповідності до ст.11 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Згідно з частинами 1, 2 статті 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
У відповідності з п.1 ч.2 ст.162 КАС України, суд в порядку адміністративного судочинства може визнати протиправними рішення субєкта владних повноважень чи окремих його положень, дій чи бездіяльності і про скасування або визнання нечинним рішення чи окремих його положень, про поворот виконання цього рішення чи окремих його положень із зазначенням способу його здійснення.
Також суд вважає за необхідне, відповідно до вимог статті 94 КАС України, присудити із Державного реєстратора прав на нерухоме майно ОСОБА_3 за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) судові витрати з оплати судового збору у розмірі 551, 20 грн.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст.10, 11, 69, 71, 94, 122, 158 163, 167 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:
Адміністративний позов ОСОБА_2 до Державного реєстратора прав на нерухоме майно ОСОБА_3 про визнання протиправними та скасування рішень - задовольнити.
Присудити із Державного реєстратора прав на нерухоме майно ОСОБА_3 за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) судові витрати з оплати судового збору у розмірі 551, 20 грн.
Постанова суду набирає законної сили відповідно до вимог ст.254 КАС України та може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд в порядку та строки, передбачені ст.186 КАС України.

Повний текст постанови складено 27 березня 2017 року.

Суддя ОСОБА_7