Справа № 800/624/16 (800/125/16)
Суддя: Бившева Л.І.
Дата ухвалення: 2017-03-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
О К Р Е М А Д У М К А
Судді Вищого адміністративного суду України Бившевої Л.І.
у адміністративній справі № П/800/624/16 за позовом ОСОБА_1
до Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, Вищої ради юстиції
про визнання незаконними та скасування рішень
15 березня 2017 року П/800/624/16
Постановою Вищого адміністративного суду України від 15.03.2017 р. позов ОСОБА_1 задоволено частково: визнано незаконним та скасовано рішення Вищої кваліфікаційної комісії суддів України від 22.09.2015 р. № 2378/дп-15 та Вищої ради юстиції від 18.01.2016 р. № 3/0/15-16 в частині залишення без змін рішення Вищої кваліфікаційної комісії суддів України від 22.09.2015 р. № 2378/дп-15, в іншій частині щодо визнання незаконним і скасування рішення Вищої ради юстиції від 18.01.2016 р. в позові відмовлено.
В постанові Вищого адміністративного суду України на обґрунтування висновку про часткове задоволення позовних вимог наводяться, зокрема, міркування з приводу незаконності рішень суб'єктів владних повноважень, обґрунтовані аналізом та оцінкою фактичних обставин матеріалам справи у поєднані з нормами Кодексу про адміністративні правопорушення України (далі - КУпАП), на підставі яких суддею ОСОБА_1 ухвалювалося рішення про притягнення до адміністративної відповідальності, встановленої статтею 122 2 КУпАП, з призначенням адміністративного стягнення у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами строком на 3 (три) місяці громадянина ОСОБА_2, яким, на думку суду, як Вищою кваліфікаційною комісією суддів України, так і Вищою радою юстиції було надано оцінку поза межами власної компетенції.
Відповідно до частини 3 статті 25 Кодексу адміністративного судочинства України вважаю за необхідне висловити окрему думку стосовно висновку суду касаційної інстанції, викладеному у постанові Вищого адміністративного суду України від 15.03.2017 р.
Предметом оскарження у даній справі є законність рішень Вищої кваліфікаційної комісії суддів України від 22.09.2015 р., Вищої ради юстиції від 18.01.2016 р.
Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи, зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Вища кваліфікаційна комісія, як постійно діючий орган в системі судоустрою України, згідно з визначеними Законом України «Про судоустрій і статус суддів» повноваженнями, розглядає питання про дисциплінарну відповідальність суддів місцевих та апеляційних судів.
Дисциплінарне провадження щодо судді передбачає здійснення перевірки даних про наявність підстав притягнення судді до дисциплінарної відповідальності, вирішення питання про відкриття дисциплінарної справи, розгляд дисциплінарної справи і прийняття рішення.
Згідно з пунктом 8 розділу II Закону України «Про забезпечення права на справедливий суд» від 12.02.2015 р. № 192-VIII, який набрав чинності з 28.03.2015 р., заяви і скарги, подані до набрання чинності цим Законом, а також дисциплінарні провадження щодо суддів, розпочаті до набрання чинності цим Законом, здійснюються відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у редакції, що діяла на момент подачі відповідної заяви (скарги), відкриття відповідного дисциплінарного провадження.
За приписами частини 5 статті 87 цього Закону (в редакції від 07.07.2010 р. на момент відкриття дисциплінарного провадження) за наслідками дисциплінарного провадження Вища кваліфікаційна комісія суддів України може прийняти рішення про направлення рекомендації до Вищої ради юстиції для вирішення питання щодо внесення подання про звільнення судді з посади за наявності для цього підстав.
Вища кваліфікаційна комісія суддів України у рішенні від 22.09.2015 р. № 2378/дп-15 дійшла висновку, що суддя ОСОБА_1. під час розгляду адміністративного матеріалу про притягнення до адміністративної відповідальності громадянина ОСОБА_2 за статтею 122 2 КУпАП несумлінно поставився до виконання своїх обов'язків, необ'єктивно та упереджено розглянув справу, проігнорував вимоги Конституції України при здійсненні судочинства та допустив порушення статей 245, 252, 280, 283 КУпАП, що слід розцінювати як грубу недбалість. Оцінюючи в сукупності факти та обставини, встановлені за результатами дисциплінарного провадження, з огляду на положення статті 55 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» і статті 32 Закону України «Про вищу раду юстиції» Комісія на підставі встановлених фактів дійшла висновку про наявність ознак порушення суддею ОСОБА_1 присяги за дії, що порочать звання судді і можуть викликати сумнів у його об'єктивності, неупередженості та незалежності, у чесності та непідкупності судових органів. Зважаючи на викладені обставини Комісія вирішила направити до Вищої ради юстиції висновок щодо встановлених фактів, які свідчать про порушення суддею Голосіївського районного суду міста Києва ОСОБА_1 присяги судді.
Розглянувши скаргу представника судді ОСОБА_1. ОСОБА_5., зібрані в ході перевірки матеріали, Вища рада юстиції дійшла висновку про відсутність підстав для скасування рішення Комісії від 22.09.2015 р. № 2378/дп-15.
За змістом статті 9 Кодексу про адміністративні правопорушення України адміністративним правопорушенням (проступком) визнається противоправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління, і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Склад правопорушення, передбаченого статтею 122 2 КУпАП (в редакції, чинній до 08.08.2015 р.) має місце, зокрема у разі невиконання водіями вимог працівника міліції про зупинку транспортного засобу.
Відповідно до статті 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші підстави, що мають значення для правильного вирішення справи.
Згідно зі статтею 251 КУпАП доказами у справі про адміністративні правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів.
Разом з тим, в постанові про притягнення до адміністративної відповідальності суддею ОСОБА_1 не встановлено, у зв'язку з чим працівник ДАІ вимагав зупинки автомобіля та чи правомірна була ця вимога. Це при тому, що зазначена особа свою вину не визнавала, заперечувала факт перебування за кермом автомобіля в зазначений у протоколі день та час. Даний факт підтвердили свідки ОСОБА_3 та ОСОБА_4 Матеріали справи не містять жодних переконливих доказів, які би підтверджували про те, що саме особа, яку було притягнуто до відповідальності, перебувала за кермом автомобіля в місці і час, вказаних у рапорті та протоколі.
Поза увагою судді залишився той факт, що інспектором міліції Голосіївського РУ ГУ МВС України в м. Києві, який склав протокол про адміністративне правопорушення, не був його очевидцем. До протоколу додано рапорт інспектора ДАІ та фото з камери відеоспостередження, на якому видно лише задню частину автомобіля. При цьому встановити марку автомобіля та особу, яка ним керувала, із доданого фото неможливо.
За відсутності будь-яких інших доказів, крім протоколу про адміністративне правопорушення та рапорту інспектора ДАІ, суддя дійшов висновку про наявність в діях ОСОБА_2 вини у вчиненні правопорушення, передбаченого статтею 122 2 КУпАП.
Такі очевидні недоліки рапорту, протоколу про адміністративне правопорушення не могли бути доказами винуватості особи у вчиненні ним правопорушення та притягнення її до адміністративної відповідальності без належної їх перевірки із застосуванням всіх передбачених процесуальним законодавством засобів доказування. Натомість, суддею в постанові наведені пояснення громадянина ОСОБА_2, який заперечував свою вину у скоєнні правопорушення за ст. 122 2 КУпАП, його адвоката, свідків, які пояснили, що в цей день він перебував за межами м. Києва, за кермом автомобіля знаходилась його дружина, та фактично без належного обґрунтування надана перевага доказам наданими працівниками міліції, а саме зазначеним рапорту та протоколу, над поясненнями свідків та особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, в постанові не наведені обставини, які давали підстави для застосування адміністративного стягнення у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами.
Крім того, в порушення вимог статті 278 КУпАП при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення суддею не вирішені клопотання захисника ОСОБА_2 про закриття провадження у зв'язку з відсутністю події адміністративного правопорушення та повного фіксування судового процесу технічними засобами.
Статтею 62 Конституції України встановлено, що обвинувачення не може ґрунтуватися, зокрема, на припущеннях, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Згідно статті 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.
Додержання присяги є обов'язком судді, що передбачено пунктом 4 частини 4 статті 54 цього Закону та кореспондується з пунктом 5 частини 5 статті 126 Конституції України. Присяга судді вимагає від нього об'єктивно, безсторонньо, неупереджено, незалежно та справедливо здійснювати правосуддя, підкорюючись лише закону та керуючись принципом верховенства права, чесно і сумлінно виконувати обов'язки судді. Вказане дає підстави вважати, що дотримання суддею присяги є його конституційно визначеним обов'язком.
Згідно з частиною 2 статті 32 Закону України «Про Вищу раду юстиції» (в редакції, що діяла на час прийняття оскаржуваного рішення) порушення суддею присяги визнавалося вчинення ним дій, в тому числі, що порочать звання судді та можуть викликати сумнів в його об'єктивності, неупередженості та незалежності, у чесності та непідкупності судових органів.
Наведенні вище обставини щодо здійснення суддею ОСОБА_1 правосуддя у справі про адміністративне правопорушення відносно громадянина ОСОБА_2, підтверджують правильність висновку Вищої кваліфікаційної комісії суддів України та Вищої ради юстиції про істотне порушення суддею приписів процесуальних норм щодо всебічного, повного, об'єктивного з'ясування всіх обставин справи та оцінки їх доказів, про неналежне ставлення до виконання обов'язків судді, що призвело до порушення конституційних прав громадянина на справедливий розгляд його справи незалежним і безстороннім судом, та наявності підстав для прийняття оскаржуваних рішень.
Викладене в сукупності створювало підгрунття для висновку про відсутність підстав для задоволення позову в частині скасування рішень суб'єктів владних повноважень, з приводу правомірності яких виник спір у цій справі.
Суддя Бившева Л.І.