Справа № 804/8503/16
Суддя: Мельник В.В.
Дата ухвалення: 2017-03-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

804/8503/16

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

29 березня 2017 року

справа № 804/8503/16

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Мельника В.В.

суддів: Сафронової С.В. Чепурнова Д.В.

за участю секретаря судового засідання: Царьової Н.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі апеляційну скаргу

Західно-Донбаської об’єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Дніпропетровській області

на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду

від 22 грудня 2016 року у справі №804/8503/16

за позовом

Товариства з обмеженою відповідальністю «Павлоградське пуско-налагоджувальне підприємство»

до

про

Західно-Донбаської об’єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Дніпропетровській області

визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 05 грудня 2016 року відкрито провадження в адміністративній справі №804/8503/16.

Позивач, посилаючись на доводи, викладені у позовній заяві, зазначив, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення є протиправним, оскільки не ґрунтується на положеннях чинного законодавства України. Крім того, зазначає, що спірне податкове повідомлення-рішення прийнято не у спосіб, що передбачений Конституцією та Законами України на підставі неправомірних висновків відповідача та без урахування всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), а тому є протиправним та підлягає скасуванню (а.с. 9).

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 22 грудня 2016 року у справі №804/8503/16 адміністративний позов задоволено частково.

В іншій частині позовних вимог відмовлено (суддя – Верба І.О.).

Відповідач - Західно-Донбаської об’єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Дніпропетровській області, не погодившись з вищезазначеною постановою суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на відсутність всебічного з’ясування обставин справи, просить скасувати постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 22 грудня 2016 року у справі №804/8503/16 в частині задоволених позовних вимог та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог у повному обсязі (а.с. 110-112).

28.03.2017 року від позивача на адресу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду надійшли письмові заперечення на апеляційну скаргу в яких він зазначає, що підприємством грошове зобов’язання сплачено згідно платіжного доручення №94 від 28.08.2015 року на суму 302188 грн., яке прийнято до виконання ПАТ «ПУМБ» 28.08.2015 року до виконання операцію проведено банком у вказану дату, що вбачається з відміток банку на платіжному дорученні. Списання коштів з рахунка платника податків здійснено 28.08.2015 року о 18:02 год. Крім того, 30.08.2015 року припадало на неділю, отже й факт зарахування коштів на наступний робочий день після граничного терміну погашення платежу не є порушенням у формі бездіяльності платника податку, що обумовлює неправомірність застосування штрафу по відношенню до позивача (а.с. 138-140).

Позивач та відповідач про дату, час і місце розгляду справи повідомлялись у встановленому порядку (а.с. 136-137), своїх представників для участі у її розгляді не направили.

За таких обставин, колегія суддів ухвалила розглянути справу без участі представників сторін по справі.

Колегія суддів, дослідивши докази, наявні в матеріалах справи, перевіривши в межах доводів апеляційної скарги дотримання судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, прийшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 195 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Враховуючи оскарження відповідачем рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог, рішення суду першої інстанції переглядається в зазначеній частині вимог.

Судом встановлено, що на підставі підпункту 20.1.4 пункту 20.1 статті 20, пункту 75.1 статті 75, статті 76 Податкового кодексу України у приміщенні Західно-Донбаської ОДГІІ за адресою м. Павлоград, вул. Верстатобудівників, 14а, проведено камеральну перевірку з питання несвоєчасної сплати податку на додану вартість за липень - жовтень 2015 року.

За результатами перевірки 23.06.2016 року складено акт “Про результати камеральної перевірки з питання несвоєчасної сплати податку на додану вартість (щодо виявлених помилок (порушень))” №74/04-10-12-01-21-34052161, яким встановлено порушення пункту 57.1 статті 57 ПК України, а саме, несвоєчасно сплачено податкові декларації з ПДВ:

Не погодившись з прийнятим податковим повідомленням – рішенням, позивач скориставшись правом, наданим п.56.1 ст.56 Податкового кодексу України, звернувся до суду з цим позовом про скасування вказаного податкового повідомлення-рішення.

Колегія суддів погоджується з вищезазначеним висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до пункту 57.1 статті 57 Податкового кодексу України платник податків зобов’язаний самостійно сплатити суму податкового зобов’язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За правилом пункту 126.1 статті 126 Податкового кодексу України у разі якщо платник податків не сплачує узгоджену суму грошового зобов’язання протягом строків, визначених цим Кодексом, такий платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу. Зокрема, при затримці до 30 календарних днів включно, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов’язання, - у розмірі 10 відсотків погашеної суми податкового боргу.

Таким чином, за несплату платником податків узгодженої суми грошового зобов’язання у певний термін законодавець для такого платника передбачив негативні наслідки у вигляді штрафних санкцій.

Згідно із частиною п’ятою статті 45 Бюджетного кодексу України податки і збори (обов’язкові платежі) та інші доходи державного бюджету визнаються зарахованими до державного бюджету з дня зарахування на єдиний казначейський рахунок.

Крім цього, пунктом 22.4 статті 22 Закону України від 5 квітня 2001 року № 2346-ІІІ “Про платіжні системи та переказ коштів в Україні” (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) визначено, що під час використання розрахункового документа ініціювання переказу є завершеним: для платника - з дати надходження розрахункового документа на виконання до банку платника; для банку платника - з дати списання коштів з рахунка платника та зарахування на рахунок отримувача в разі їх обслуговування в одному банку або з дати списання коштів з рахунка платника та з кореспондентського рахунка банку платника в разі обслуговування отримувача в іншому банку.

Платником податків грошове зобов’язання сплачено згідно платіжного доручення №94 від 28.08.2015 року на суму 302188 грн., яке прийнято до виконання ПАТ “ПУМБ” 28.08.2015 року до виконання та операцію проведено банком у вказану дату, що вбачається із відміток банку на платіжному дорученні. Списання коштів з рахунка платника податків здійснено 28.08.2015 року о 18:02:37. Крім того, 30.08.2015 року припадало на неділю, отже й фактичне зарахування коштів на наступний робочий день після граничного терміну погашення платежу не є порушенням у формі бездіяльності платника податку, що обумовлює застосування розглянутого штрафу.

Бездіяльність позивача, також, спростовується наявним у матеріалах справи листом № 475 від 31.08.2015 року, яким ТОВ «Павлоградське ПНП» повідомило Західно-Донбаську ОДПІ про проведення платежу в сумі 302188,00 грн. згідно платіжного доручення №94 від 28.08.2015 року, додавши до листа відповідне платіжне доручення та банківську виписку (а.с. 62-63).

Встановлені обставини справи, спростовують доводи податкового органу зазначені в апеляційній скарзі щодо порушення строку сплати позивачем суми узгодженого зобов’язання платіжним дорученням №2231136 від 31.08.2015 року в сумі 302094 грн.

Крім того, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що конституційний обов’язок платника зі сплати податків слід вважати виконаним з дати подання до обслуговуючого банку платіжного доручення на перерахування до бюджету грошових коштів з рахунку платника в банку (за наявності у нього достатнього грошового залишку на день платежу), а у разі несвоєчасного надходження до державного бюджету грошових коштів не з вини платника податку, останній звільняється від відповідальності за несвоєчасне або перерахування не в повному обсязі таких податків, зборів та інших платежів до бюджетів та державних цільових фондів.

Крім того, колегія суддів враховує правову позицію Верховного Суду України, зокрема у постановах від 16.06.2015р. у справі №21-377а15 та від 02.12.2015р. у справі №826/6059/13-а, яка полягає в тому, що дії які не містять ознак бездіяльності платника податків при сплаті узгодженої суми грошового зобов’язання, не можуть бути підставою для застосування штрафів, передбачених п.126.1 ст.126 ПК України. На підтвердження факту несплати узгодженої суми грошового зобов’язання необхідно встановити, що у строк, передбачений п.57.1 ст. 57 ПК України, платник податків не вчинював дії, спрямовані на перерахування узгодженої суми грошового зобов’язання до бюджету.

Враховуючи зазначене, суд приходить до висновку, що у разі доведеності платником податків виконання усіх передбачених законодавством умов для визнання його добросовісним платником, обов’язок зі сплати відповідної суми податкового зобов’язання слід вважати виконаним, незалежно від фактичного зарахування платежу до бюджетної системи України.

Крім того, колегія суддів, наголошує на тому, що відповідно до ч. 2 ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Отже, матеріали справи не містять належних та допустимих доказів, які б підтверджували факт порушення позивачем строку погашення узгодженого зобов’язання, а отже відповідачем не доведена правомірність прийнятого ним рішення в частині задоволених позовних вимог.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У пункті 110 рішення Європейського суду з прав людини від 23 липня 2002 року у справі «Компанія «Вастберга таксі Актіеболаг» та Вуліч проти Швеції» суд зазначив, що «… адміністративні суди, які розглядають скарги заявників стосовно рішень податкового управління, мають повну юрисдикцію у цих справах та повноваження скасувати оскаржені рішення. Справи мають бути розглянуті на підставі поданих доказів, а довести наявність підстав, передбачених відповідними законами, для призначення податкових штрафів має саме податкове управління».

Виходячи із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд апеляційної інстанції прийшов до висновку, що відповідачем не доведено законність і обґрунтованість оскаржуваного податкового повідомлення-рішення в його скасованій частині.

За таких обставин, колегія суддів доходить висновку, що суд першої інстанції об’єктивно, повно, всебічно дослідив обставини, які мають суттєве значення для вирішення справи, та ухвалив судове рішення без порушення норм матеріального і процесуального права; доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а постанову суду - без змін.

Доводи апеляційної скарги відповідача спростовуються дослідженими у справі доказами і не можуть бути підставою для скасування постанови суду, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення.

Керуючись ст. ст. 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу Західно-Донбаської об’єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Дніпропетровській області - залишити без задоволення.

Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 22 грудня 2016 року у справі №804/8503/16 - залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції, крім випадків передбачених Кодексом адміністративного судочинства України, а в разі складання рішення в повному обсязі відповідно до ст. 160 зазначеного кодексу – з дня складання рішення в повному обсязі.

Повний текст виготовлено – 31 березня 2017р.

Головуючий: В.В. Мельник

Суддя: С.В. Сафронова

Суддя: Д.В. Чепурнов