Справа № 813/1854/16
Суддя: Гінда Оксана Миколаївна
Дата ухвалення: 2017-03-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 березня 2017 року № 876/10098/16
Львівський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Гінди О.М.

суддів: Качмара В.Я., Ніколіна В.В.

за участю секретаря судових засідань: Чопко Ю.Т.

представника позивача - Рак В.М.

представника відповідача - Гурняк О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Львівській області на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 23 листопада 2016 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Кондитерська фабрика «Ярич» до Головного управління ДФС у Львівській області про визнання протиправними і скасування податкових повідомлень-рішень,-

встановив:

03.06.2016 Товариство з обмеженою відповідальністю «Ярич» (далі - ТОВ «КБ «Ярич») звернулося в суд із адміністративним позовом до Головного управління ДФС у Львівській області (далі - ГУ ДФС у Львівській області), у якому просить визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення № , № , № від 24.03.2016.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що висновки податкового органу, які викладені в акті про результати документальної планової виїзної перевірки контролюючого органу не відповідають дійсності, оскільки фактичне здійснення господарських операцій між позивачем та ТОВ «ТД «Аннушка», ТОВ «Темпо-Логістик», ПП «Орім» підтверджується належним чином оформленими первинними документами, які передбачені правилами ведення бухгалтерського та податкового обліку. Однак, відповідач, в порушення положень Податкового кодексу України, необґрунтовано зробив висновки про заниження податку на прибуток на суму 130938,00 грн та заниження податку на додану вартість на суму 11882 грн, як наслідок зменшив розмір від'ємного значення суми ПДВ на 7122 грн та прийняв протиправні оскаржувані податкові повідомлення-рішення.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 23.11.2016 позов задоволено повністю.

Із цією постановою суду не погодився відповідач та оскаржив її в апеляційному порядку. Вважає, що постанова суду першої інстанції прийнята з неповним з'ясуванням обставин справи, з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам справи, з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому просить постанову скасувати та прийняти нову, якою в задоволенні позову відмовити повністю.

В обґрунтування апеляційних вимог посилається на те, що судом першої інстанції не взято до уваги того, що проведеною перевіркою ТОВ «Кондитерська фабрика «Ярич»» не підтверджено реальність господарських операцій щодо придбання вишні коктельної у ТОВ «ТД «Аннушка», оскільки у останнього відсутні постачальники, які б здійснювали постачання такого товару. Реалість господарських операцій також не підтверджується між позивачем та ТОВ «Темпо-Логістик», оскільки під час проведення перевірки не надавались товарно-транспортні накладні та документи, що підтверджують якість товару (ароматизатора масло-вершки). Щодо господарських операцій між ТОВ «Кондитерська фабрика «Ярич» та ПП «Орім», то реальність таких не підтверджується первинними документами, а наявність у штаті позивача маркетологів та дистриб'юторів, свідчить про економічну недоцільність придбання позивачем у контрагента ПП «Орім» маркетингових послуг.

Представник відповідача в судовому засіданні апеляційну скаргу підтримав.

Представник позивача у судовому засіданні апеляційну скаргу просив залишити без задоволення та подав письмові заперечення.

Суд апеляційної інстанції, заслухав доповідь судді-доповідача, пояснення сторін, перевірив матеріали справи та обговорив підстави і межі апеляційних вимог, вважає, що апеляційну скаргу належить задовольнити частково.

Судом першої інстанції встановлено, що ГУ ДФС у Львівській області проведено планову виїзну перевірку ТОВ «Кондитерська фабрика «Ярич» з питань дотримання вимог податкового та іншого законодавства при здійсненні фінансово-господарських операцій з ТОВ «ТД «Аннушка», ТОВ «Темпо-Логістик» та ПП «Орім» за період з 01.01.2014 по 31.12.2014.

За результатами перевірки позивача, контролюючим органом складений акт № 35/13-01-22-02/36767366 від 12.03.2016. Згідно висновків цього акта, під час перевірки встановлено порушення вимог пунктів 138.1.1 п. 138.1, п. 138.2, п. 138.4 ст. 138, п. 138.10.3 п. 138.8 п. 138.10 ст. 138, п. 139.1 с. 139 Податкового кодексу України (далі - ПК України), в результаті чого занижено податок на прибуток на загальну суму 130938 грн та п. 198.2, п. 198.3, п. 198.6 ст. 198 ПК України, занижено податок на додану вартість на суму 11882 грн. Як наслідок, завищено від'ємне значення різниці між сумою податкового зобов'язання та сумою податкового кредиту за грудень 2014 року в сумі 7122 грн.

На підставі акту перевірки ГУ ДФС у Львівській області 24.03.2016 прийнято податкові повідомлення-рішення , яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на прибуток на суму 196407 грн за основним платежем 130938 грн та 65469 грн за штрафними (фінансовими) санкціями; № , яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість (далі - ПДВ) на суму 17823 грн, за основним платежем 11882 грн та 5941 грн за штрафними (фінансовими) санкціями; № , яким позивачу зменшено розмір від'ємного значення суми ПДВ за грудень 2014 року на 7122 грн.

Суд першої інстанції дійшов висновку, що адміністративний позов слід задовольнити, оскільки подані позивачем під час перевірки та в ході судового розгляду справи первинні документи підтверджують реальність господарських операцій з ТОВ «ТД «Аннушка», ТОВ «Темпо-Логістик», ПП «Орім», відтак, позивач правомірно сформував податковий кредит по таких операціях, а тому збільшення сум грошових зобов'язань з ПДВ із застосуванням штрафних санкцій та зменшення розміру від'ємного значення суми ПДВ є протиправним, а оскаржувані податкові повідомлення-рішення слід скасувати.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до п. 44.1 ст. 44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Витрати операційної діяльності включають собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та інші витрати беруться для визначення об'єкта оподаткування з урахуванням пунктів 138.2, 138.11 цієї статті, пунктів 140.2 - 140.5 статті 140, статей 142 і 143 та інших статей цього Кодексу, які прямо визначають особливості формування витрат платника податку (п. 138.1.1 п. 138.1 ст. 138 ПК України).

Згідно з п. 138.2. ст. 138 ПК України витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Пунктом 138.4 статті 138 ПК України передбачено витрати, що формують собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг, крім нерозподільних постійних загальновиробничих витрат, які включаються до складу собівартості реалізованої продукції в періоді їх виникнення, визнаються витратами того звітного періоду, в якому визнано доходи від реалізації таких товарів, виконаних робіт, наданих послуг.

При цьому, пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 ПК України встановлено, що не включаються до складу витрат - витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

У підпункті 14.1.181 пункту 14.1 ст. 14 ПК України податковий кредит визначено як сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Відповідно до пункту 198.1 статті 198 ПК України (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин), право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Пунктом 198.3 статті 198 ПК України визначено, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Відповідно до пункту 198.6 статті 198 Кодексу, не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Згідно з п. 201.10 ст. 201 ПК України податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Згідно з п. 1.2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України № 88 від 24.05.1995, господарські операції відображаються у бухгалтерському обліку методом їх суцільного і безперервного документування. Записи в облікових регістрах провадяться на підставі первинних документів, створених відповідно до вимог вказаного Положення.

Первинні документи повинні бути складені у момент проведення кожної господарської операції або, якщо це неможливо, безпосередньо після її завершення.

З аналізу наведених вище правових норм вбачається, що витрати для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток, а також податковий кредит для визначення об'єкта оподаткування податком на додану вартість мають бути фактично здійснені та підтверджені належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника.

Як вбачається із матеріалів справи між позивачем (Покупець) та ТОВ «Темпо-Логістик» (Постачальник) укладено договір поставки ароматизатора масло-вершки № 22.08.14/1 від 22.08.2014, за умовами якого ТОВ «Темпо-Логістик» зобов'язалось передати у власність позивача ароматизатор масло-вершки, а позивач - прийняти і оплатити їх вартість (том 1 а. с. 176).

Пунктом 4.2 Договору передбачено, що асортимент, кількість та дата поставки кожної партії Продукції визначаються Замовленнями на поставку Покупця, які є невід'ємною частиною Договору.

Відповідно до п. 4.5 Договору поставка продуктів здійснюється Постачальником на умовах СРТ с. Ст. Яричів. Місцем навантаження є склад Покупця за адресою: Львівська обл., Кам'янка-Бузький район, с. Ст. Яричів, вул. Заводська, 1.

На підтвердження реальності здійснення господарських операцій з ТОВ «Темпо-Логістик» позивач надав суду копії таких документів: договору № 22.08.14/1 від 22.08.2014 (том 1 а. с. 176-179). видаткових накладних № 1429 від 22.08.2014, № 1583 від 11.09.2014, № 1983 від 05.11.2014, № 2203 від 04.12.2014 (том 1 а. с. 183 - 184).

Приймання продукції, отриманої від ТОВ «Темпо-Логістик» здійснював старший комірник позивача ОСОБА_4, підпис якого міститься на видаткових накладних, який працював у відповідний період в ТОВ «КФ «Ярич», що підтверджується заявами про прийняття па роботу та про звільнення з роботі з відповідними наказами, посадовою інструкцією старшого комірника, наказом № 14.03-01 від 14.03.2012 «Про розподіл матеріально-відповідальних осіб по складах ТОВ «КФ «Ярич» (том 3 а. с. 10-16, 55).

Факт оплати послуг за договором з вказаним контрагентом підтверджується платіжними дорученнями № 1 від 26.11.2014, № 8268 від 27.11.2014, № 3389 від 28.11.2014, № 3400 від 01.12.2014, № 4168 від 23.01.2014, № 4375 від 05.02.2014 (том 2 а. с. 134-139).

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що доводи відповідача про відсутність в позивача якісних посвідчень ароматизатора масло-вершки не беруться судом до уваги, оскільки якість вказаної продукції підтверджується Висновком державної санітарно-епідеміологічної експертизи від 01.06.2011 № 05.03.02.-03/57267 з додатком до нього та сертифікатом якості (том 1 а. с. 180-182).

Як вбачається з матеріалів справи, позивач використав отриману від ТОВ «Темпо-Логістик» продукцію (ароматизатор масло-вершки) у власній господарській діяльності для приготування печива «BUTTER KEKS», що підтверджується довідкою позивача від 25.05.2016 № 25/2, зразками етикеток печива «BUTTER KEKS», зведеною рецептурою вказаного печива та видатковими накладними про їх реалізацію та ВМД з електронним підтвердженням про вибуття печива «BUTTER KEKS» за межі України (том 1 а. с. 193-203).

При цьому, на підтвердження віднесення до складу податкового кредиту сум ПДВ за період, що перевірявся, позивач надав суду податкові накладні: № 98 від 22.08.2014, № 69 від 11.09.2014, № 18 від 05.11.2014, № 23 від 04.12.2014 (том 1 а. с. 185-188), які не мають жодних недоліків та заповнені в порядку, встановленому чинним законодавством.

Крім того, в період здійснення господарських операцій ТОВ «Темпо-Логістик» було включене до ЄДРПОУ та було платником податку на додану вартість.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що надані позивачем первинні документи, в повній мірі підтверджують факт реальності здійснення господарських операцій з ТОВ «Темпо-Логістик».

Щодо підтвердження реальності здійснення господарських операцій між ТОВ «КФ «Ярич» та ТОВ «ТД «Аннушка» позивачем надано договір від 31.10.2012 № 311012, місце укладання якого с. Старий Яричів. Відповідно до умов договору ТОВ «ТД «Аннушка» зобов'язується передати у власність ТОВ «КФ «Ярич» продукцію, а покупець зобов'язується прийняти та оплатити продукцію на умовах і протягом дії договору.

Згідно до п. 4.1 Договору асортимент, ціна, кількість та дата поставки кожної партії Продукції визначаються Специфікацією на поставку Покупця згідно форми, що визначена Додатком до даного Договору, яка є невід'ємними частинами такого.

Відповідно до п. 4.7, п. 4.8 Договору № 311012 від 31.10.2012 ТОВ «ТД «Аннушка» бере на себе повну відповідальність за збереження продукції в кількості та якості протягом доставки продукції на склад покупця (позивача). Поставка здійснюється постачальником на умовах СРТ м. Львів.

Поставка продукції (вишні коктейльної) здійснювалась відповідно до Договору про логістичне обслуговування № 081125 від 25.08.2011, укладеного між позивачем та ТОВ «Софтех» на адресу: м. Львів, вул. Шевченка, 335.

На підтвердження реальності здійснення господарських операцій з ТОВ «ТД «Аннушка» позивачем надані первинні документи: договір № 311012 від 31.10.2012 та специфікації сировини до нього (т. 1 а.с. 53 - 58), видаткові накладні в період з 05.02.2014 по 23.12.2014 (т.1 а.с. 83 - 111).

Приймання продукції, отриманої від ТОВ «ТД «Аннушка», здійснював старший комірник ОСОБА_4, який був матеріально-відповідальною особою по складах позивача (т.З а.с. 10-16, 55).

Факт оплати послуг за договором з вказаним контрагентом підтверджується платіжними дорученнями № 3933 від 09.01.2015 та № 154 від 16.01.2015 (т. 1 а.с. 173 - 174).

Як встановлено судом першої інстанції, в подальшому придбаний у ТОВ «ТД «Аннушка» товар позивачем, переміщувався зі складу сировини до кондитерського цеху, де використовувалась для приготування тортів, що підтверджується накладними про переміщення сировини, про внутрішнє списання сировини, про переміщення тортів на склад готової продукції, видатковими накладними про подальшу реалізацію тортів ( т. 3 а.с. 102-250, т. 4 а.с. 1-86).

Як підтверджується матеріалами справи, отриману продукцію (вишню коктейльну) від ТОВ «ТД «Аннушка» позивач використав у власній господарській діяльності для приготування двох видів тортів, а саме торта «Шварцвальдський» та торта «П'яна вишня» (т. 1 а.с. 141 - 169).

Якість продукції підтверджується висновком державної санітарно-епідеміологічної експертизи від 20.03.2013 № 05.03.02.-04/17404 та якісними посвідченнями (т. 1 а.с.59-82).

На підтвердження віднесення до складу податкового кредиту сум ПДВ за період, що перевірявся, позивач надав суду податкові накладні, які виписані ТОВ «ТД «Аннушка» в період з 05.02.2014 по 23.12.2014, порядок заповнення яких відповідають чинному законодавству (т. 1 а.с. 112- 140).

З наведеного, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що надані позивачем первинні документи підтверджують факт реальності здійснення господарських операцій з ТОВ «ТД «Аннушка», суми ПДВ за вказаними податковими накладними включені позивачем в податковий кредит відповідного періоду та відповідають даним податкової декларації по ПДВ.

Щодо підтвердження реальності господарських операцій між ТОВ «КФ «Ярич» та ПП «Орім», суд апеляційної інстанції не погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

Як вбачається із матеріалів справи між позивачем (Замовник) та ПП «Орім» (Виконавець) укладено договір про надання маркетингових послуг № 228 від 01.09.2014, за умовами якого виконавець (ПП «Орім») зобов'язується надати замовнику (позивачу) послуги, а замовник зобов'язується прийняти та оплатити вказані послуги в порядку та на умовах, визначених договором. А саме надання маркетингових послуг щодо проведення «фокус груп, визначення відносно динаміки продажу продукції у торгівельній мережі, визначення залишків продукції у магазинах, що приймали участь у дослідженні, визначення об'єму продажу товарів в торгівельних точках у грошовому виразі, що приймали участь у дослідженні» усі дослідження проводились щодо магазинів ТОВ «АТБ-Маркет», на виконання договору було складено акти виконаних робіт за жовтень, листопад та грудень 2014 року, та сформовано витрати підприємства у сумі 594458,34 грн (т. 2 а. с. 2-5).

На підтвердження реальності здійснення господарських операцій з ПП «Орім» позивач надав первинні документи: договір про надання маркетингових послуг № 228 від 01.09.2014 з додатками (том 1 а. с. 2-5), звіти про виконання вказаного договору за жовтень - грудень 2014 року, акти здачі-прийняття робіт (наданих послуг) (том 2 а. с. 37) та платіжні доручення за оплату послуг за договором з вказаним контрагентом (том 2 а. с. 134-139).

Однак, ці документи мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідно документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством.

Суд апеляційної інстанції погоджується з доводами апелянта, щодо відсутності економічного ефекту у позивача від результату цієї господарської діяльності, щодо отримання маркетингових послуг у ПП «Орім», оскільки між ТОВ «КФ «Ярич» та ТОВ «АТБ-Маркет» було укладено договір від 01.01.2014 № 01/01-12 про надання ідентичних маркетингових послуг, що підтверджується податковими накладними, виписаними ТОВ «АТБ-Маркет» на користь позивача протягом 2014 року по 2016 рік.

Твердження позивача, з яким погодився суд першої інстанції, що в період отримання послуг від ПП «Орім» такі послуги не отримувалися від ТОВ «АТБ-Маркет» також не відповідає дійсності, оскільки ТОВ «АТБ-Маркет» були виписані податкові накладні від 30.09.2014 № 5200 та 31.10.2014 № 3907, а податкова накладна від ПП «Орім» датується 31.10.2014 № 548, що у свою чергу вказує про отримання ідентичних послуг від контрагентів.

Щодо твердження ТОВ «КБ «Ярич» що такі послуги, які надавались ТОВ «АТБ-Маркет» та ПП «Орім» є кардинально різні необхідно зазначити, що в податковій накладній від 31.10.2014 № 548 виданою ПП «Орім» зазначено про надання таких послуг як «визначення залишків продукції в магазинах, що приймали участь у дослідженні», ідентичні номенклатура визначена і в податковій накладній від 31.10.2014 № 3907 виписана ТОВ «АТБ-Маркет», крім того в даних податкових накладних зазначено про оброблення результатів маркетингових досліджень та надання звіту.

Аналізуючи надані контрагентом звіти маркетингових послуг, вбачається, що у них міститься інформація, якою ТОВ «Ярич» володіє в процесі здійснення діяльності із покупцями продукції (без отримання додаткових маркетингових послуг).

Так, у наданих ПП «Орім» звітах «Визначення відносної динаміки продажу продукції ТМ «Ярич» у торгівельній мережі ТОВ «АТБ-МАРКЕТ» міститься інформація щодо різниці між кількістю реалізованої продукції ТОВ КФ «Ярич» за звітний та попередній місяці у відсотковому відношенні в розрізі окремих продуктів. У звітах щодо проведення фокус-групових досліджень, телефонних опитувань, анкетуваннях споживачів міститься загальновідома інформація щодо продуктів харчування, що свідчить про економічну недоцільність придбання цих маркетингових послуг.

Крім цього у звітах щодо проведення фокус-групових досліджень, телефонних опитувань, анкетуваннях споживачів не зазначено адресу, за якою проводились дослідження, не вказано кількість опитуваних споживачів, не визначено кількість та вартісні показники здійснених маркетингових досліджень та не вказано повного змісту проведених робіт, не вказано на чому ґрунтується вартість отриманих маркетингових послуг (том 2 а. с. 15-36, 46-61, 71-93).

У актах здачі - приймання виконаних робіт відсутня інформація щодо місця здійснення господарських операцій, обсягів, одиниці виміру господарських операцій, а також не зазначено, в чому виражено їх результат (том 2 а. с. 37, 62, 94).

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що у наданих до перевірки актах та звітах виконаних робіт не розкрито змісту господарських операцій (наданих послуг). Отже, ці документи не підтверджують реальність отримання маркетингових послуг ТОВ «Ярич» від ПП «Орім» за період жовтень-грудень 2014 року.

Крім того, як встановлено у судовому засіданні у штаті позивача є 3 посади маркетологів та дистриб'юторів, які володіють інформацією щодо руху, попиту, реалізації продукції тощо.

Відтак, господарська діяльність без наявності на те поважної розумної економічної або іншої ділової мети підтверджує намір платника зменшити отримані доходи з метою несплати податків та отримати додаткову «вигоду» у вигляді зниження податкового навантаження.

Відсутність поважної розумної економічної або іншої причини здійснення таких операцій позбавляють платника податку права на податковий кредит за наслідками цих операцій навіть у випадку наявності належним чином оформлених первинно-бухгалтерських документів.

Отже, позивач по господарських операціях з ПП «Орім завищив витрати з податку на прибуток на суму 594458, 34 грн, в тому числі за 2014 рік на суму 594458, 34 грн, що призвело до заниження податку на прибуток всього у сумі 107002, 62 грн, в тому числі за 2014 рік у сумі 107002, 62 грн, а тому суд апеляційної інстанції вважає, що податкове повідомлення-рішення від 24.03.2016 за № у цій частині відповідачем прийнято правомірно і підстав для його скасування не має.

Враховуючи вищенаведене, суд апеляційної інстанції вважає, що наявність у замовника (позивача) первинних документів, які відповідно до вимог ПК необхідні для віднесення певних сум до податкового кредиту, зокрема, укладених договорів, податкових накладних, не є безумовною підставою для віднесення до валових витрат та податкового кредиту витрат на придбання послуг, оскільки податковий орган довів, що наведені в таких документах відомості не відповідають дійсності; господарські операції з надання послуг не мали реального характеру, а оформлені лише документально та не спрямовані на реальне настання правових наслідків, що обумовлені укладеними договорами.

Порядок розподілу судових витрат передбачений статтею 94 КАС України.

Згідно до ч. 1 ст. 94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до ч. 3 ст. 94 КАС України якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог, а відповідачу - відповідно до тієї частини вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

У відповідності до ч. 2 ст. 94 КАС України судовий збір в частині судового рішення ухваленого на користь відповідача - суб'єкта владних повноважень не стягується.

З огляду на часткове задоволення позовних вимог в користь ТОВ «КБ «Ярич» слід стягнути за рахунок бюджетних асигнувань 912,72 грн судового збору.

Враховуючи те, що постанова суду першої інстанції в частині задоволення позовної вимоги по господарських операціях позивача з ПП «Орім», прийнята з неповним з'ясуванням обставин справи та з порушенням норм процесуального права, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про її скасування в цій частині та прийняття нової постанови, якою у задоволенні позову відмовити. У іншій частині суд першої інстанції обґрунтовано задовольнив позовні вимоги, правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 94, 195, 196, 198, 202, 205, 207, 212, 254 КАС України, суд -

постановив:

апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Львівській області задовольнити частково.

Постанову Львівського окружного адміністративного суду від 23 листопада 2016 року у справі № 813/1854/16, щодо задоволення позовної вимоги про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Львівській області від 24.03.2016 № по податку на прибуток у сумі 160503,93 грн, у тому числі і за податковим зобов'язанням 107002, 62 грн та штрафні (фінансові) санкції 53501,31 грн скасувати та прийняти нову постанову, якою в цій частині відмовити в позові.

У решті постанову залишити без змін.

Стягнути з Головного Управління ДФС у Львівській області за рахунок бюджетних асигнувань на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Кондитерська фабрика «Ярич» () судовий збір у сумі 912, 72 грн (дев'ятсот дванадцять гривень сімдесят дві копійки).

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення.

На постанову протягом двадцяти днів, після набрання нею законної сили, може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий: О.М. Гінда

Судді: В.Я. Качмар

В.В. Ніколін

Постанова в повному обсязі складена та підписана 27.03.2017.