Справа № П/811/1603/16
Суддя: Коршун А.О.
Дата ухвалення: 2017-03-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

29 березня 2017 рокусправа № П/811/1603/16
Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого судді: Коршуна А.О. (доповідач)

суддів: Чередниченка В.Є. Панченко О.М.

за участю секретаря судового засідання: Яковенко О.М.

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1
на постанову Кіровоградського окружного адміністративного суду від 03.02.2017р. у справі №П/811/1603/16
за позовом:ОСОБА_1
до: третя особа: про:Апеляційного суду Кіровоградської області Державна судова адміністрація України визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії
ВСТАНОВИВ:

11.11.2016р. ОСОБА_1 звернувся до Кіровоградського окружного адміністративного суду з позовом до Апеляційного суду Кіровоградської області, третя особа - Державна судова адміністрація України, про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії / а.с. 2-5/.

Ухвалою Кіровоградського окружного адміністративного суду від 14.11.2016р. за вищезазначеним адміністративним позовом відкрито провадження в адміністративній справі №П/811/1603/16 та справу призначено до судового розгляду / а.с. 1 /.

Позивач, посилаючись у позовній заяві про те, що він працював на посаді судді з 23.02.1993р., а з 19.05.1999р. був обраний суддею Кіровоградського обласного суду безстроково, у зв'язку з зміною статусу обласного суду з 06.07.2001р. працював на посаді судді Апеляційного суду Кіровоградської області, 10.02.2016р. він звернувся з заявою про відставку та постановою Верховної Ради України №1515-VІІІ від 08.09.2016р. його звільнено з посади судді Апеляційного суду Кіровоградської області у відставку, наказом відповідача №12-к від 15.09.2016р. його звільнено з посади судді та відраховано зі штату суду 15.09.2016р., у зв'язку з звільненням з посади судді у відставку він звернувся у жовтні 2016р. до відповідача з заявою про виплату вихідної допомоги у зв'язку з виходом у відставку, але відповідач відмовив у здійсненні виплати вихідної допомоги, позивач вважає такі дії відповідача необґрунтованими та безпідставними, оскільки вони суперечать положенням чинного законодавства, яке встановлює підстави та порядок надання матеріального забезпечення судді після припинення його повноважень у зв'язку з виходом у відставку, з огляду на те, що він набув такого права задовго до фактичного виходу у відставку, тому просив суд визнати неправомірною відмову відповідача у нарахування та виплаті вихідної допомоги при виході у відставку та зобов'язати відповідача здійснити позивачу нарахування та виплату вихідної допомоги у розмірі 10 мінімальних заробітних плат за останньою посадою.

Постановою Кіровоградського окружного адміністративного суду від 03.02.2017р. у справі №П/811/1603/16 в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Апеляційного суду Кіровоградської області, третя особа - Державна судова адміністрація України, про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії - відмовлено (суддя Дегтярьова С.В.) / а.с. 62-63/.

Позивач, не погодившись з постановою суду першої інстанції від 03.02.2017р., подав апеляційну скаргу / а.с. 69-73/, у якій посилаючись на те, що судом першої інстанції під час розгляду даної справи не було з'ясовано усі обставини справи, які мають значення для її вирішення, та зроблено висновки, які суперечать фактичним обставинам справи, що призвело до постановлення ним рішення у справі з порушенням норм чинного матеріального та процесуального права, тому просив суд скасувати постанову суду першої інстанції від 03.02.2017р. та постановити у справі нове рішення, яким задовольнити заявлені позивачем у справі позовні вимоги у повному обсязі.

Також у апеляційній скарзі позивачем було заявлено клопотання , у якому ОСОБА_1 просив апеляційний суд звернутись до Верховного Суду України для вирішення питання щодо внесення до Конституційного Суду України подання стосовно відповідності Конституції України норм Закону України «Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні» в частині виключення ст. 136 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», але колегія суддів вважає, що клопотання позивача є безпідставним і позивачу у задоволенні такого клопотання необхідно відмовити.

Третя особа - Державна судова адміністрація України, у письмових запереченнях на апеляційну скаргу / а.с. 85-89/, заперечувала проти доводів апеляційної скарги позивача та посилаючись на те, що судом першої інстанції було повно з'ясовано усі обставини справи, які мали значення для її вирішення, та постановлено рішення без порушень норм чинного законодавства, просила апеляційну скаргу позивача залишити без задоволення, постанову суду першої інстанції від 03.02.2017р. у даній справі залишити без змін.

Особи, які беруть участь у розгляді даної справи, або їх представники, у судове засідання не з'явились. Позивач, відповідач та третя особа про день, годину та місце розгляду даної справи апеляційним судом повідомлені належним чином / а.с. 79-82/.

Перевіривши у судовому засіданні доводи апеляційної скарги, матеріали даної адміністративної справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Під час розгляду даної справи, як судом першої інстанції так і апеляційним судом встановлено, що позивач у справі - ОСОБА_1, з 23.02.1993р. працював на посаді судді, з 31.07.1999р. обраний на посаду судді Кіровоградського обласного суду безстроково, та у зв'язку з зміною статусу обласного суду з 06.07.2001р. працював на посаді судді Апеляційного суду Кіровоградської області, у лютому 2016р. він звернувся з заявою про відставку та постановою Верховної Ради України №1515-VІІІ від 08.09.2016р. його звільнено з посади судді Апеляційного суду Кіровоградської області у відставку, наказом відповідача №12-к від 15.09.2016р. ОСОБА_1 звільнено з посади судді та відраховано зі штату суду 15.09.2016р. / а.с. 9-10/.

У зв'язку з звільненням з посади судді у відставку ОСОБА_1 звернувся у жовтні 2016р. до відповідача з заявою про виплату вихідної допомоги у зв'язку з виходом у відставку, але відповідач листом за вих. №579/16 від 17.10.2016р. відмовив у здійсненні виплати вихідної допомоги / а.с. 13/, і саме ця відмова відповідача, яку позивач вважає неправомірною, обумовила звернення позивача до суду з даним адміністративним позовом за захистом своїх прав.

Спірні відносини, які вникли між сторонами у справі, врегульовано положеннями Конституції України та Закону України «Про судоустрій і статус суддів» .

Стаття 136 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» № 2453-VІ (в редакції Закону України від 02.12.2010 року № 2756-VI), врегульовувала питання виплати вихідної допомоги судді у відставці, і за правилами цієї норми судді, який вийшов у відставку, виплачується вихідна допомога у розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою.

Законом України «Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні» № 1166-VII від 27.03.2014 р., який набрав чинності 01.04.2014р., внесено зміни до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» № 2453-VІ, зокрема, виключено статтю 136 цього Закону, якою визначалося право на вихідну допомогу при звільненні.

Відповідно до частини третьої статті 5 Цивільного кодексу України, якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов'язків, що виникли з моменту набрання ним чинності.

Отже виходячи зі змісту зазначеної норми, будь-який акт цивільного законодавства регулює ті відносини, які виникли з дня набрання ним чинності.

При офіційному тлумаченні положень частини першої статті 58 Конституції України Конституційний Суд України, у рішенні № 1-рп/99 від 09.02.2016р. зазначив, що дію нормативно-правового акту в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події (факту) застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Під час розгляду даної справи встановлено, що позивача у справі звільнено у відставку на підставі постанови Верховної Ради України від 08.09.2016р. / а.с. 9-10/, тобто у той час коли вже не існувало права на вихідну допомогу судді, який вийшов у відставку, яке було передбачено статтею 136 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» № 2453-VІ.

Посилання позивача під час розгляду даної справи на те, що право на отримання вихідної допомоги він отримав одночасно з набуттям права на відставку, незважаючи на те, що з заявою про відставку він звернувся у лютому 2016р., не можуть бути прийняті судом до уваги з огляду на те, що сам факт звільнення позивача у відставку мав місце у вересні 2016р. і на цей час нормами Закону України «Про судоустрій і статус суддів» в редакції чинній на момент прийняття рішення Верховною Радою України про звільнення позивача у відставку, були відсутні норми, які надавали позивачу право на отримання вихідної допомоги при звільненні у відставку.

З огляду на вищезазначені обставини, які були встановлені судом під час розгляду даної справи та підтверджені належними письмовими доказами, які були досліджені судом у судовому засіданні під час розгляду справи та долучені до матеріалів справи, та приймаючи до уваги наведені норми чинного законодавства, які регулюють спірні відносини, з урахуванням вимог щодо дії нормативно-правових актів в часі, колегія суддів вважає, що відповідач у справі, під час прийняття рішення про відмову у здійсненні нарахування та виплати позивачу вихідної допомоги при виході у відставку діяв в межах повноважень та у спосіб, який визначено чинним законодавством України, що свідчить про відсутність підстав для скасування такого рішення та про безпідставність та необґрунтованість заявлених позивачем у справі позовних вимог, а тому суд першої інстанції постановив у даній справі правильне рішення про відмову позивачу у задоволенні заявлених ним позовних вимог.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів приходить до висновку про те, що суд першої інстанції об'єктивно, повно, всебічно дослідив обставини, які мають суттєве значення для вирішення даної адміністративної справи, застосував до правовідносин, які виникли між сторонами у справі, норми права, які регулюють саме ці правовідносини, зроблені судом першої інстанції висновки відповідають фактичним обставинам справи та підтверджуються зібраними у справі доказами, та постановив обґрунтоване рішення про відмову позивачу у задоволенні заявлених ним позовних вимог, і оскільки під час апеляційного розгляду даної справи будь-яких порушень судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, яке б потягло за собою наявність підстав для скасування або зміни оскаржуваного судового рішення, не було встановлено, постанову суду першої інстанції від 03.02.2017р. у даній адміністративній справі необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу позивача необхідно залишити без задоволення, оскільки доводи, які викладені у апеляційній скарзі, суперечать зібраним у справі доказам та фактичним обставинам справи, зводяться до переоцінки ним доказів, які були досліджені судом першої інстанції під час розгляду даної адміністративної справи і незгоди з висновками суду з оцінки обставин у справі, а тому не можуть бути підставою для скасування постанови суду першої інстанції у даній справі.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 196, 198, 200, 205, 206 КАС України, суд,-

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Постанову Кіровоградського окружного адміністративного суду від 03.02.2017р. у справі №П/811/1603/16 - залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в порядку та строки передбачені ст. 212 КАС України.

Повний текст виготовлено - 30.03.2017р.

Головуючий: А.О. Коршун

Суддя: В.Є. Чередниченко

Суддя: О.М. Панченко