Справа № 464/5088/15-а, 2-а/464/331/16
Суддя: Святецький Віктор Валентинович
Дата ухвалення: 2017-03-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 березня 2017 року № 876/10592/16

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Святецького В.В.,

суддів Гудима Л.Я., Шинкар Т.І.,

з участю секретаря судового засідання Гнідець Р.І.,

представника позивача ОСОБА_1 О-А.Є.,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю ,,Львівський Науково-Практичний центр ,,БІОМЕД на постанову Сихівського районного суду міста Львова від 21 листопада 2016 року у справі за адміністративним позовом товариства з обмеженою відповідальністю ,,Львівський Науково-Практичний центр ,,БІОМЕД до Сихівської районної державної адміністрації Львівської міської ради, третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - обєднання співвласників багатоквартирних будинків міського житлового комплексу ,,Поступ, про визнання незаконним та скасування розпорядження,-

В С Т А Н О В И В :

26 червня 2015 року товариство з обмеженою відповідальністю ,,Львівський Науково-Практичний центр ,,БІОМЕД звернулось до суду з адміністративним позовом, в якому просило визнати протиправним та скасувати розпорядження Сихівської районної адміністрації Львівської міської ради №268 від 10 червня 2015 року ,,Про демонтаж самочинно встановленого збірно-розбірного металевого гаража на земельній ділянці між будинками на вул. М.Драгана, 4 - 4 ,,б.

Постановою від 25 вересня 2015 року Сихівський районний суд м. Львова позов задовольнив повністю.

Постановою від 31 березня 2016 року Львівський апеляційний адміністративний суд позов задовольнив частково. Визнав протиправним та скасувати п. 2 розпорядження Сихівської районної адміністрації Львівської міської ради № 268 від 10 червня 2015 року ,,Про демонтаж самочинно встановленого металевого гаража на земельній ділянці між будинками на вул. М. Драгана, 4-4 ,,б в частині зобовязання ТзОВ ,,Львівський Науково-Практичний центр ,,БІОМЕД демонтувати самочинно встановлений збірно-розбірний металевий гараж між будинками на вул. М. Драгана, 4-4 ,,б і привести благоустрій земельної ділянки до попереднього стану.В задоволенні решти позовних вимог суд відмовив.

Ухвалою від 29 червня 2016 року Вищий адміністративний суд України скасував зазначені рішення судів першої та апеляційної інстанцій і направив справу на новий розгляд до першої інстанції.

Постановою від 21 листопада 2016 року Сихівський районний суд міста Львова у задоволенні позовних вимог відмовив повністю.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, ТзОВ ,,Львівський Науково-Практичний центр ,,БІОМЕД подало апеляційну скаргу, оскільки вважає, що постанова прийнята при неповному зясуванні обставин справи, що призвело до порушення та невірного застосування правових норм.

В апеляційній скарзі позивач зазначає, що суд першої інстанції помилково застосував норми права, які не підлягають застосуванні до даних правовідносин. При цьому суд дійшов хибного висновку, що встановлена позивачем споруда є обєктом капітального будівництва, оскільки встановлена позивачем збірно-розбірна споруда без фундаменту та є тимчасовою, що підлягає переміщенню без зміни її призначення та знецінення.

Відповідно до п.3.2 Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації обєктів нерухомого майна, затвердженої наказом Державного комітету будівництва, архітектури і житлової політики від 24 травня 2001 року № 127,зареєстрованої у Міністерстві юстиції 10 липня 2001 року за № 582/5773 (із змінами), не належить до самочинного будівництва: зведення на земельній ділянці тимчасових (в т.ч. господарських) будівель і споруд (незалежно від наявності фундаменту), навісів, альтанок, наметів, накриття, сходів, естакад, літніх душових, теплиць, свердловин, криниць, люфт-клозетів, вбиралень, вигрібних ям, замощень, парканів, ганків, бань, саун, хлівів, гаражів, літніх кухонь тощо.

Таким чином, позивач доводить, що встановлена тимчасова споруда не належить до самочинного будівництва, а відтак, оскаржене розпорядження суперечить нормам права та не ґрунтується на законі, у звязку з чим належить до скасування.

Крім того, відповідач не навів жодної норми закону, яка б встановлювала обовязок одержання дозволу на розміщення тимчасової споруди.

З огляду на викладене позивач просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Представник позивача в судовому засіданні апеляційного суду підтримав вимоги апеляційної скарги з наведених у скарзі підстав та просить їх задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача заперечив вимоги апеляційної скарги та просить залишити скаргу без задоволення, а постанову суду першої інстанції - без змін.

Представник третьої особи в судове засідання не зявився, що в силу приписів ч.4 ст. 196 КАС України не перешкоджає судовому розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи скарги, апеляційний суд вважає, що скарга не належить до задоволення з таких підстав.

Суд першої інстанції встановив та підтверджується матеріалами справи, що ТзОВ ,,Львівський Науково-Практичний центр ,,БІОМЕД є власником земельної ділянки площею 0,1539 га за адресою: м. Львів, вул. М. Драгана, 4б, цільове призначення земельної ділянки обслуговування будівлі медичного закладу. Даний факт підтверджується Державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯМ № 351756, який виданий 24.10.2012 року (а.с.5).

20 жовтня 2014 року на адресу Департаменту містобудування Львівської міської ради надійшло колективне звернення мешканців будинку № 4 на вулиці М. Драгана у місті Львові щодо законності будівництва гаража позивачем на прибудинковій території, будівництво якого, на їх думку, порушує санітарні та протипожежні норми (а.с. 20-21).

09 квітня 2015 року адміністративна комісія Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради винесла постанову за № 35, якою застосувала до директора ТзОВ ,,Львівський Науково-Практичний центр ,,БІОМЕД ОСОБА_3 адміністративне стягнення в сумі 850,00 грн. за порушення статті 152 Кодексу України про адміністративні правопорушення, а саме: за самовільне встановлення збірно-розбірної конструкції (металевого гаража) між будинками за № 4 та 4 ,,б на вулиці М. Драгана у місті Львові. Штраф ОСОБА_3 сплатив 22.04.2015 року (а.с. 18, 19).

07 травня 2015 року директор товариства ОСОБА_3 звернувся до голови Сихівської районної адміністрації міста Львова з письмовою заявою про узаконення металевої збірно-розбірної конструкції (гаража) на земельній ділянці, яка належить ТзОВ ,,Львівський Науково-Практичний центр ,,БІОМЕД (а.с. 17).

Згідно витягу з протоколу № 11 засідання міжвідомчої комісії при Сихівській районній адміністрації від 03.06.2015 року, врахувавши скаргу ОСББ МЖК ,,Поступ та мешканців житлового будинку № 4 на вулиці ОСОБА_4, постанову адміністративної комісії при Личаківській районній адміністрації Львівської міської ради від 09.04.2015 року, а також те, що збірно-розбірний металевий гараж встановлений без дозволу органу місцевого самоврядування, комісія вирішила, що гараж підлягає демонтажу.

На підставі зазначеного висновку міжвідомчої комісії голова Сихівської районної адміністрації міста Львова видав розпорядження від 10 червня 2015 року за № 268, пунктом 2 якого зобовязав ТзОВ ,,Львівський Науково-Практичний центр ,,БІОМЕД в термін до 01.07.2015 року демонтувати самочинно встановлений збірно-розбірний металевий гараж між будинками на вул. М. Драгана, 4 - 4,,б і привести благоустрій земельної ділянки до попереднього стану.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що наявність у позивача власної земельної ділянки не дає йому права здійснювати розміщення будь-яких споруд на ній без відповідного дозволу/погодження, а тому оскаржене розпорядження є правомірним та винесене уповноваженим на те органом.

Такі висновки суду першої інстанції, на думку апеляційного суду, відповідають фактичним обставинам справи, нормам матеріального та процесуального права і є вірними.

Так, частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч.10 ст.59 Закону України ,,Про місцеве самоврядування в Україні акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку.

Відповідно до підпункту 3 пункту ,,б частини 1 статті 31 Закону України ,,Про місцеве самоврядування до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належить,зокрема, здійснення в установленому порядку державного контролю за дотриманням законодавства, затвердженої містобудівної документації при плануванні та забудові відповідних територій; зупинення у випадках, передбачених законом, будівництва, яке проводиться з порушенням містобудівної документації і проектів окремих обєктів, а також може заподіяти шкоди навколишньому природному середовищу.

Пункт ,,г частини 1 статті 91 Земельного кодексу України передбачає, що власники земельних ділянок зобовязані, зокрема, не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів.

Згідно з пунктом 3.7.6 Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених наказом Державного комітету з питань житлово-комунального господарства, від 17.05.2005 року № 76 та зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 25 серпня 2005 року за № 927/11207 (надалі - Правила), забороняється довільно зменшувати нормовану ширину доріг та проїздів. До всіх будівель і споруд має бути забезпечений вільний доступ. Протипожежні розриви між будинками, спорудами, відкритими майданчиками для зберігання матеріалів, устаткування тощо повинні відповідати вимогам будівельних норм. Їх не дозволяється захаращувати стоянками транспорту, будівництвом та встановленням тимчасових будинків і споруд, у тому числі індивідуальних гаражів, тощо.

Пунктом 20.1.31 Правил благоустрою міста Львова, затверджених ухвалою Львівської міської ради від 21 квітня 2011 року за № 376, забороняється самовільне захоплення території (частин території) обєкта благоустрою м. Львова.

Відповідно до пункту 2.8 Державних будівельних норм житлових будинків для індивідуальних забудовників України (ДБН 79-92), відстань від входів та інших отворів гаражів до вікон сусідніх житлових будинків має бути не менша 10 метрів.

Оскільки ТзОВ ,,Львівський Науково-Практичний центр ,,БІОМЕД самовільно встановило на власній земельній ділянці збірно-розбірну конструкцію (металевий гараж) з порушенням вказаних вище нормативно-правових актів, чим також порушені права та інтереси громадян, які проживають у сусідньому будинку та є суміжними землекористувачами, колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновками суду першої інстанції щодо правомірності оскарженого розпорядження відповідача.

При цьому суд першої інстанції обґрунтовано послався на приписи п.10 ст.10 Закону України ,,Про благоустрій населених пунктів, згідно яких до повноважень сільських, селищних і міських рад у сфері благоустрою населених пунктів належить надання дозволу на розміщення на території об'єктів благоустрою будівель і споруд соціально-культурного, побутового, торговельного та іншого призначення.

Пунктами 3.1 та 5.1.3 Положення про врегулювання питань самочинного будівництва у місті Львові передбачено, що розгляд та вирішення питань щодо самочинного будівництва відноситься до повноважень районних адміністрацій. Міжвідомчі комісії при районних адміністраціях можуть приймати у кожному конкретному випадку самочинного будівництва, зокрема рішення про знесення у терміни, визначені розпорядчими документами, самочинного будівництва особою, яка його здійснила (здійснює самочинне будівництво), за її кошти.

Таким чином, оскаржене розпорядження відповідач прийняв в межах наданих йому повноважень та у відповідності до наведених нормативно-правових актів, а тому колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування розпорядження.

Наведені обставини спростовують доводи апеляційної скарги про невідповідність постанови суду першої інстанції нормам матеріального та процесуального права, а тому апеляційний суд не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги.

Статтею 159 КАС України визначено, що судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

В силу ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасовано правильне по суті рішення з одних лише формальних міркувань.

Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд визнає, що суд першої інстанції, вирішуючи даний публічно-правовий спір, правильно встановив обставини справи та ухвалив законне рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права, постанова суду першої інстанції ґрунтується на повно, об'єктивно і всебічно з'ясованих обставинах, доводи апеляційної скарги їх не спростовують, а тому підстав для скасування постанови суду першої інстанції немає.

Керуючись ч.3 ст. 160, ст. 195, ст. 196, п. 1 ч. 1 ст.198, ст. ст. 200, 205, 206, 254 КАС України, суд,-

У Х В А Л И В :

апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю ,,Львівський Науково-Практичний центр ,,БІОМЕД залишити без задоволення, а постанову Сихівського районного суду міста Львова від 21 листопада 2016 року у справі № 464/5088/15-а (провадження № 2-а/464/331/16) - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до касаційного суду протягом двадцяти днів після набрання законної сили рішенням суду апеляційної інстанції шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції, а в разі складення ухвали в повному обсязі відповідно до статті 160 КАС України з дня складенні ухвали в повному обсязі.

Головуючий суддя В.В. Святецький

Судді Л.Я. Гудим

ОСОБА_5

Ухвала в повному обсязі складена 03 квітня 2017 року.