Справа № 295/4277/16-а
Суддя: Охрімчук І.Г.
Дата ухвалення: 2017-03-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_____________________________________________
Головуючий у 1-й інстанції: Перекупка І.Г.
Суддя-доповідач:Охрімчук І.Г.
ПОСТАНОВА

іменем України

"28" березня 2017 р. Справа № 295/4277/16-а

Житомирський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Охрімчук І.Г.

суддів: Жизневської А.В.

Котік Т.С.,

за участю секретаря судового засідання Полоневич Т.Ю.,

позивача:

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на постанову Богунського районного суду м. Житомира від "06" лютого 2017 р. у справі за позовом ОСОБА_3 до Житомирської міської ради про поновлення гарантованих йому Конституцією та Законами України прав, відшкодування шкоди завданого йому здоров'я, відшкодування моральної шкоди завданої протизаконною діяльністю та бездіяльністю посадових осіб Житомирської міської ради ,

ВСТАНОВИВ:

В березні 2016р. ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до Житомирської міської ради про поновлення гарантованих йому Конституцією та Законами України прав, відшкодування шкоди завданого йому здоров'я, відшкодування моральної шкоди завданої протизаконною діяльністю та бездіяльністю посадових осіб Житомирської міської ради.

Обґрунтовуючи позов вказав, що він, є непрацюючий інвалід, сердечник-гіпертонік, його дружина, також непрацюючий інвалід, сердечник-гіпертонік, його син непрацюючий інвалід дитинства на протязі багатьох років мають проблеми з вини міських комунальників, лікарів та керівництва Центральної міської лікарні № 2, працівників та керівництва пенсійного управління, управління соціального захисту населення, управління охорони здоров'я міста. На нього та членів його родини чиниться моральний тиск, порушуються Конституційні та законні права. Завдано та завдається серйозна шкода його здоров'ю та здоров'ю його родини. Просить стягнути з відповідача на його користь моральну шкоди, а саме 600 000 (шістсот тисяч грн.) 00 коп.

Постановою Богунського районного суду м. Житомира від 06.02.2017р. відмовлено ОСОБА_3 в задоволені позовних вимоги до Житомирської міської ради про поновлення гарантованих йому Конституцією та Законами України прав, відшкодування шкоди завданого йому здоров'я, відшкодування йому моральної шкоди завданої протизаконною діяльністю та бездіяльністю посадових осіб Житомирської міської ради.

Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням, позивач звернувся до суду зі скаргою, в якій посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить постанову суду скасувати та прийняти нове рішення про задоволення позову.

Обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, дослідивши матеріали справи, суд апеляційної інстанції дійшов виноску про наявність підстав для часткового задоволення скарги ОСОБА_3 з огляду на наступне.

Згідно ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Частиною 1 статті 6 КАС України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Таким чином адміністративне судочинство спрямоване на захист саме порушених прав осіб у сфері публічно-правових відносин, тобто для відновлення порушеного права в зв'язку із прийняттям рішення суб'єктом владних повноважень особа повинна довести, яким чином відбулось порушення її прав.

Аналіз наведених норм дає підстави вважати, що завданням адміністративного судочинства є захист порушених прав, свобод та інтересів осіб.

Порушення вимог Закону діями суб'єкта владних повноважень не є достатньою підставою для визнання їх протиправними, оскільки обов'язковою умовою визнання їх протиправними є доведеність позивачем порушення саме його прав та охоронюваних законом інтересів цими діями. Тобто, обов'язковою умовою задоволення позову є доведеність позивачем порушення саме його прав та охоронюваних законом інтересів з боку відповідача, зокрема наявність в особи, яка звернулася з позовом, суб'єктивного матеріального права або законного інтересу, на захист якого подано позов.

З огляду на зазначене, вирішуючи спір, суд повинен пересвідчитись у належності особи, яка звернулась за судовим захистом, відповідного права або охоронюваного законом інтересу (чи є така особа належним позивачем у справі - наявність права на позов у матеріальному розумінні), встановити, чи є відповідне право або інтерес порушеним (встановити факт порушення), а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

Відсутність порушеного права та неправильний спосіб захисту встановлюються при розгляді справи по суті і є підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові.

Зі змісту скарг позивача, адресованих на ім'я голови Житомирської міської ради на протязі 2015 р. вбачається, що позивач скаржиться на дії лікарів Центральної міської лікарні, працівників КП «ВЖРЕП №14». Із змісту позову ОСОБА_3 слідує, що він оскаржує дії Житомирської міської ради щодо: не належного, не повного, не об'єктивного, без його участі, з порушенням Конституції України та законодавства України - розгляду його скарг та звернень, що спричинило йому немайнову шкоду.

При винесені постанови суд першої інстанції прийшов до висновку, що позивач конкретних фактів щодо виниклих у нього проблем з вини міських комунальників, лікарів та керівництва Центральної міської лікарні № 2, працівників та керівництва пенсійного управління, управління соціального захисту населення, управління охорони здоров'я міста, завдання його сім'ї морального тиску, порушення ними Конституції та законних прав, суду не надав, тому відмовив у задоволені позову.

Судова колегія частково погоджується з висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що предметом розгляду даної справи є звернення, скарги позивача до відповідача від 25.11.2015 року ( реєстраційний номер 25/Б-635-53 від 26.11.2015 року), від 05.12.2015 року ( реєстраційний номер 635-57 від 07.12.2015 року), 08.02.2016 року ( реєстраційний номер 25/Б-79-4 від 09.02.2016 року ) та звернення здійснене на особистому прийомі позивача в міській раді 16.02.2016 року, а також порушення порядку їх розгляду і не повнота наданих позивачу відповідей на його звернення та скарги.

Щодо скарг та звернень 05.12.2015 року ( реєстраційний номер 635-57 від 07.12.2015 року), від 08.02.2016 року ( реєстраційний номер 25/Б-79-4 від 09.02.2016 року ) та на звернення від 16.02.2016 суд зазначає, що відповідачем зазначені скарги розглянуті у спосіб визначений Законом України "Про звернення громадян" та надано на них обґрунтовану відповідь, тому підстави для скасування постанови суду першої інстанції в цій частині відсутні.

Щодо звернення позивача від 25.11.2015 року ( реєстраційний номер 25/Б-635-53 від 26.11.2015 року) судова колегія зазначає.

Відповідно до ст. 40 Конституції України слідує, що усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов'язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Статтями 18, 19 Закону України "Про звернення громадян" передбачено, що Громадянин, який звернувся із заявою чи скаргою до органів державної влади, місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об'єднань громадян, засобів масової інформації, посадових осіб, має право:

- особисто викласти аргументи особі, що перевіряла заяву чи скаргу, та брати участь у перевірці поданої скарги чи заяви;

- знайомитися з матеріалами перевірки;

- подавати додаткові матеріали або наполягати на їх запиті органом, який розглядає заяву чи скаргу;

- бути присутнім при розгляді заяви чи скарги;

- користуватися послугами адвоката або представника трудового колективу, організації, яка здійснює правозахисну функцію, оформивши це уповноваження у встановленому законом порядку;

- одержати письмову відповідь про результати розгляду заяви чи скарги;

- висловлювати усно або письмово вимогу щодо дотримання таємниці розгляду заяви чи скарги;

- вимагати відшкодування збитків, якщо вони стали результатом порушень встановленого порядку розгляду звернень.

Органи державної влади і місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, об'єднання громадян, засоби масової інформації, їх керівники та інші посадові особи в межах своїх повноважень зобов'язані:

- об'єктивно, всебічно і вчасно перевіряти заяви чи скарги;

- у разі прийняття рішення про обмеження доступу громадянина до відповідної інформації при розгляді заяви чи скарги скласти про це мотивовану постанову;

- на прохання громадянина запрошувати його на засідання відповідного органу, що розглядає його заяву чи скаргу;

- скасовувати або змінювати оскаржувані рішення у випадках, передбачених законодавством України, якщо вони не відповідають закону або іншим нормативним актам, невідкладно вживати заходів до припинення неправомірних дій, виявляти, усувати причини та умови, які сприяли порушенням;

- забезпечувати поновлення порушених прав, реальне виконання прийнятих у зв'язку з заявою чи скаргою рішень;

- письмово повідомляти громадянина про результати перевірки заяви чи скарги і суть прийнятого рішення;

- вживати заходів щодо відшкодування у встановленому законом порядку матеріальних збитків, якщо їх було завдано громадянину в результаті ущемлення його прав чи законних інтересів, вирішувати питання про відповідальність осіб, з вини яких було допущено порушення, а також на прохання громадянина не пізніш як у місячний термін довести прийняте рішення до відома органу місцевого самоврядування, трудового колективу чи об'єднання громадян за місцем проживання громадянина;

- у разі визнання заяви чи скарги необґрунтованою роз'яснити порядок оскарження прийнятого за нею рішення;

- не допускати безпідставної передачі розгляду заяв чи скарг іншим органам;

- особисто організовувати та перевіряти стан розгляду заяв чи скарг громадян, вживати заходів до усунення причин, що їх породжують, систематично аналізувати та інформувати населення про хід цієї роботи.

У разі необхідності та за наявності можливостей розгляд звернень громадян покладається на посадову особу чи підрозділ службового апарату, спеціально уповноважені здійснювати цю роботу, в межах бюджетних асигнувань. Це положення не скасовує вимоги абзацу дев'ятого частини першої цієї статті.

Таким чином враховуючи положення вище зазначених норм судова колегія вважає, що скарга позивача від 25.11.2015 року, в частині перевірки дій лікарів та лікарні, розглянута з порушенням вище зазначених норм законодавства, з безпідставним посиланням на попередні відповіді на звернення позивача. Судова колегія вважає, що відповідь на дану скаргу, в частині перевірки дій лікарів та лікарні, не надано, а тому відповідно і не розглянуто, тому позов в цій частині слід задовольнити.

З приводу заявлених вимог до Житомирської міської ради про стягнення компенсації за заподіяну йому моральну шкоду у розмірі 600 000 грн. слід вказати наступне.

Згідно статті 23 ЦК України та пункту 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31 березня 1995 р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної шкоди» визначено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема, у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

За змістом ч.1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до норм адміністративного процесуального законодавства та роз'яснень, що містяться в п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 р. №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», при вирішенні спорів про відшкодування моральної шкоди в судовому засіданні має бути з'ясовано, чи підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань, втрат немайнового характеру, за яких обставин вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить.

Згідно до Глави 6 КАС України, доказами можуть бути лише ті факти, які мають документальне та фактичне підтвердження та на підставі яких в подальшому суд може дослідити їх правдивість.

Згідно ст. 69 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

З аналізу вищевказаних норм чинного законодавства свідчить, що при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди обов'язковому з'ясуванню підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та чим він при цьому керувався, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Згідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає:1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі, гідності, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості, що відповідає загальним засадам цивільного законодавства, передбаченим ст. 3 Цивільного кодексу України.

Фактичною підставою для застосування відповідальності на підставі ст. 1167 ЦК України є наявність у діях особи складу цивільного правопорушення, елементами якого є шкода, протиправна поведінка та причинний зв'язок між шкодою та протиправною поведінкою. Відсутність хоча б одного з цих же елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду.

Протиправною є поведінка, що не відповідає вимогам закону або договору, тягне за собою порушення майнових прав та інтересів іншої особи і спричинила заподіяння збитків. Причинний зв'язок як елемент цивільного правопорушення виражає зв'язок протиправної поведінки та шкоди, що настала, при якому протиправність є причиною, а шкода наслідком.

Таким чином враховуючи вище наведені норми законодавства, враховуючи частину вимог позивача, які підлягають до задоволення, враховуючи доведеність розміру заподіяної немайнової шкоди позивачем в цій частині, судова колегія прийшла до висновку про часткове задоволення позовних вимог щодо відшкодування немайнової шкоди і вважає, що вона становить одну тисячу гривень.

В іншій частині судова колегія вважає, що відсутні підстави для відшкодування моральної шкоди, як у похідній вимозі від визнання дій відповідача неправомірними, в задоволенні яких позивачу відмовлено.

Відповідно до ст. 202 КАС України слідує, що підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є:

1) неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими;

3) невідповідність висновків суду обставинам справи;

4) порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання.

Керуючись ст.ст. 195, 196, 198, 202, 205, 207 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково, постанову Богунського районного суду м. Житомира від "06" лютого 2017 р. скасувати в частині розгляду та надання відповіді на запит від 25.11.2015 року ( реєстраційний номер 25/Б-635-53 від 26.11.2015 року) та прийняти нову постанову в цій частині.

Визнати протиправними дії Житомирської міської ради щодо не належного розгляду звернення ОСОБА_3 від 25.11.2016 року (реєстраційний номер 25/Б-635-53 від 26.11.2015 року).

Зобов'язати Житомирську міську раду розглянути звернення ОСОБА_3 від 25.11.2016 року ( реєстраційний номер 25/Б-635-53 від 26.11.2015 року) у відповідності до ст. 40 Конституції України та ст. 19 Закону України " Про звернення громадян".

Стягнути з Житомирської міської ради на користь ОСОБА_3 1 000 грн. ( одну тисячу грн.) на відшкодування моральної шкоди.

В решті постанову суду першої інстанції залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання її в повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя І.Г. Охрімчук

судді: А.В. Жизневська

Т.С. Котік

Повний текст cудового рішення виготовлено "29" березня 2017 р.

Роздруковано та надіслано:р.л.п.

1- в справу:

2 - позивачу/позивачам: ОСОБА_3 АДРЕСА_1,10004

3- відповідачу/відповідачам: Житомирська міська рада майдан С.П. Корольова, 4/2,м.Житомир,10014

4-третій особі: - ,