Справа № 676/6203/16-а
Суддя: Сторчак В. Ю.
Дата ухвалення: 2017-03-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 676/6203/16-а

Головуючий у 1-й інстанції: Швець О.Д.

Суддя-доповідач: ОСОБА_1

30 березня 2017 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Сторчака В. Ю.

суддів: Ватаманюка Р.В. Мельник-Томенко Ж. М. ,

за участю: секретаря судового засідання: Гіюка Д.М.

представника відповідача: ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Кам'янець-Подільського об'єднаного управління Пенсійного фонду України на постанову Кам'янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 08 лютого 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Кам'янець-Подільського об'єднаного управління Пенсійного фонду України про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В :

В грудні 2016 року ОСОБА_3 звернулася в суд з позовом до Кам'янець-Подільського об'єднаного управління Пенсійного фонду України (далі Кам'янець-Подільське ОУПФУ) про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії.

Постановою Кам'янець-Подільського об'єднаного управління Пенсійного фонду України від 08 лютого 2017 року позов задоволено.

Не погоджуючись з таким судовим рішенням відповідач звернувся з апеляційною скаргою, просив скасувати постанову суду першої інстанції та винести нову, якою в задоволенні позову відмовити.

В судовому засіданні представник відповідача підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити.

Позивач в судове засідання не з'явилася, хоча належним чином повідомлялася про дату, час і місце судового засідання.

Відповідно до статті 196 КАС України, неприбуття у судове засідання сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату, час і місце апеляційного розгляду, не перешкоджає судовому розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги за наявними в матеріалах справи письмовими доказами, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, ОСОБА_3 з 23.01.2009 року призначена пенсія за віком, відповідно до Закону України "Про службу в органах місцевого самоврядування". 26.09.2016 року позивач звернулася до відповідача про призначення їй пенсії за віком, передбаченої статтею 26 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування". Для обчислення пенсії просила врахувати середню заробітну плату (дохід) у середньому на одну застраховану особу в цілому в Україні, з якої сплачено страхові внески за три календарні роки, перед зверненням за пенсією, тобто за 2013-2015 роки.

У відповідь на вказану заяву, відповідач надіслав ОСОБА_3 лист № 148/Т-16 від 05.10.2016 року, в якому вказав, що при призначенні пенсії в 2009 році їй вже враховувалася заробітна плата за 2008 рік--1573,99 грн., а відтак підстав, проводити перерахунок пенсії, немає.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не зверталася до відповідача з заявою про переведення з одного виду пенсії на інший, в межах одного закону чи перерахунок пенсії, відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", а просила призначити їй пенсію за цим законом, а тому відповідач неправомірно відмовив їй в задоволенні заяви.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи із наступного.

Правовідносини сторін регулюються Конституцією України, Законом України від 7 червня 2001 року №2493-ІІІ «Про службу в органах місцевого самоврядування» (далі - Закон №2493-ІІІ), Законом України від 16.12.1993 № 3723-XII «Про державну службу» (далі Закон № 3723-XII) та Законом України від 9 липня 2003 року №1058 "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" (далі - Закон №1058).

Законом №2493-ІІІ визначено порядок призначення пенсії посадовим особам органів місцевого самоврядування.

Так, відповідно до статті 21 вказаного Закону, пенсійне забезпечення посадових осіб органів місцевого самоврядування, які мають стаж роботи в органах місцевого самоврядування та/або держслужби не менше 10 років, здійснюється у порядку, визначеному законодавством України про держслужбу.

Згідно приписів статті 37 Закону 3723-XII, на одержання пенсії державних службовців мають право особи, які досягли встановленого законодавством пенсійного віку, за наявності страхового стажу для чоловіків-не менше 25 років, для жінок-не менше 20 років, у тому числі стажу державної служби-не менше 10 років, та які на час досягнення пенсійного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менше 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців,- незалежно від місця роботи на час досягнення пенсійного віку. Пенсія державним службовцям призначається в розмірі 80 відсотків від сум їх заробітної плати, на які нараховуються страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями,- у розмірі 80 відсотків заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі.

Як вбачається з матеріалів справи, станом на 23.01.2009 року позивач, досягла встановленого законодавством пенсійного віку та пропрацювала на посадах, що зараховуються до стажу державної служби, понад 20 років, а отже пенсія їй була призначена відповідно до статті 37 Закону 3723-XII.

Статтею 10 Закону №1058 передбачено, що особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв'язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором.

Згідно абзацу першого частини першої статті 40 Закону №1058 для обчислення пенсії враховується заробітна плата (дохід) за весь період страхового стажу починаючи з 1 липня 2000 року. За бажанням пенсіонера та за умови підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами у період до 1 січня 2016 року або в разі, якщо страховий стаж починаючи з 1 липня 2000 року становить менше 60 місяців, для обчислення пенсії також враховується заробітна плата (дохід) за будь-які 60 календарних місяців страхового стажу підряд до 1 липня 2000 року незалежно від перерв.

За приписами частини другої статті 40 Закону №1058, заробітна плата (дохід) для обчислення пенсії визначається за формулою: Зп = Зс х (Ск : К), де:

Зп - заробітна плата (дохід) застрахованої особи для обчислення пенсії, у гривнях;

Зс - середня заробітна плата (дохід) у середньому на одну застраховану особу в цілому в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії. Порядок визначення показників зазначеної заробітної плати затверджується Пенсійним фондом України за погодженням з центральними органами виконавчої влади, що забезпечують формування державної фінансової політики, державної політики у сферах економічного розвитку, статистики.

Відповідно до частини третьої статті 45 Закону №1058 з урахуванням змін, внесених Законом України "Про заходи по законодавчому забезпеченню реформування пенсійної системи" від 08.07.2011 №3668-VІ, переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду.

При переведенні з одного виду пенсії на інший за бажанням особи може враховуватися заробітна плата (дохід) за періоди страхового стажу, зазначені в частині першій статті 40 цього Закону, із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) попереднього виду пенсії.

Якщо особа після призначення пенсії по інвалідності продовжувала працювати та набула не менш як 24 місяці страхового стажу після призначення (попереднього перерахунку) пенсії незалежно від перерв у роботі, при переведенні вперше з пенсії по інвалідності на пенсію за віком застосовується середня заробітна плата (дохід), визначена частиною другою статті 40 цього Закону для призначення пенсії.

Як встановлено судом, позивачу 23.01.2009 року призначено пенсію відповідно до Закону України "Про державну службу" , а 26.09.2016 року вона звернулася до відповідача із заявою про призначення пенсії за віком, згідно зі ст.26 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування".

Отже в даному випадку має місце призначення іншої пенсії за іншим законом, а не перерахунок пенсії чи переведення з одного виду на інший вид пенсії в межах одного закону, тому застосуванню не підлягають положення частини 3 статті 45 Закону №1058, на яку посилається в своїй апеляцйній скарзі відповідач.

Таким чином, ОСОБА_3, яка звернулася за призначенням пенсії в 2016 році, пенсія повинна бути призначена із застосуванням усередненого показника заробітної плати в середньому на одну застраховану особу в Україні за 2013-2015 роки.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 31 березня 2015 року у справі № 21-612а14, на яку також послався суд першої інстанції.

За приписами частини 1 статі 244-2 КАС України, рішення Верховного Суду України, прийняте за результатами розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначені норми права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність з рішенням Верховного Суду України.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про протиправність дій відповідача, щодо відмови позивачу в призначенні йому пенсії за віком, передбаченої ст.26 Закону "України "Про загальнобов'язкове державне пенсійне страхування", з застосуванням показника середньої заробітної плати у середньому на одну застраховану особу в цілому по Україні, з якої сплачені страхові внески та яка відповідно до Закону враховується для розрахунку пенсії за 2016 рік.

Відносно доводів представника апелянта про те, що правовідносини, які були предметом розгляду в Верховному Суді України по справі № 21-612а14, відрізняються предметом позову від даних правовідносин, оскільки стосуються переведення з пенсії за вислугу років на загальну пенсію, а тому суд першої інстанції безпідставно послався на це судове рішення, апеляційний суд вказує на таке.

Так, в вищезазначеній постанові Верховний Суд України вказав, що частиною третьою статті 45 Закону № 1058-ІV регламентовано порядок переведення з одного виду пенсії, призначеного саме за цим Законом, на інший. Отже, показник середньої заробітної плати при переведенні на інший вид пенсії має бути незмінним, тобто таким, яким він був на час призначення пенсії, передбаченої Законом № 1058-ІV, однак у випадку із заявою позивача мало місце призначення іншої пенсії за іншим законом. Так, вказаній особі було призначено пенсію відповідно до Закону № 2262-ХІІ, котрий передбачає інші підстави та порядок призначення пенсії, а за призначенням пенсії відповідно до Закону № 1058-ІV він звернувся вперше.

Таким чином, з висновків Верховного Суду України, вбачається, що показник середньої заробітної плати, застосовується тільки один раз і тільки при призначенні пенсії, відповідно до Закону № 1058-ІV.

Як встановлено з матеріалів справи та не заперечувалось представником апелянта під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції, 26.09.2016 року пенсія позивачу була прзначена відповідно до Закону України «Про державну службу», а отже 26.09.2016 року про призначення пенсії відповідно до Закону "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" вона звернулася вперше.

Окрім того, апеляційний суд не бере до уваги твердження апелянта про те, що при призначенні позивачу пенсії в 2009 році, застосовувався показник за 2008 рік, оскільки відповідно до статті 37 Закону № 3723-XII, пенсія державним службовцям призначається в розмірі 80 відсотків від сум їх заробітної плати, на які нараховуються страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями,-у розмірі 80-90 відсотків заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі. А відтак, усереднений показник середньої заробітної плати за три роки, що передують зверненню за пенсією, при призначенні пенсії за Законом № 3723-XII, не застосовується.

Відповідно до ст.200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову-без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті рішення суду з одних лише формальних підстав.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції обґрунтовані, постанова суду ухвалена з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому підстав для її скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд

У Х В А Л И В :

апеляційну скаргу Кам'янець-Подільського об'єднаного управління Пенсійного фонду України залишити без задоволення, а постанову Кам'янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 08 лютого 2017 року - без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст. 212 КАС України.

Ухвала суду складена в повному обсязі 06 квітня 2017 року.

Головуючий ОСОБА_1

Судді ОСОБА_4 ОСОБА_5