Справа № 360/2435/16-а
Суддя: Вівдиченко Т.Р.
Дата ухвалення: 2017-03-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 360/2435/16-а Головуючий у 1-й інстанції: Унятицький Д.Є.
Суддя-доповідач: Вівдиченко Т.Р.
ПОСТАНОВА

Іменем України

28 березня 2017 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді Суддів За участю секретаряВівдиченко Т.Р. Собківа Я.М. Сорочко Є.О. Кондратенко Я.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за апеляційною скаргою Департаменту соціального захисту населення Київської обласної державної адміністрації на постанову Бородянського районного суду Київської області від 31 січня 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_5 до Управління соціального захисту населення Бородянської районної державної адміністрації, Бородянської районної державної адміністрації, Київської обласної державної адміністрації в особі Департаменту соціального захисту населення про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач - ОСОБА_5 звернулася до суду з позовом до Управління соціального захисту населення Бородянської районної державної адміністрації, Бородянської районної державної адміністрації, Київської обласної державної адміністрації в особі Департаменту соціального захисту населення в якому просила: - визнати відмову Управління соціального захисту населення Бородянської РДА у прийняття від неї документів для підготовки подання Бородянською районною державною адміністрацією до Департаменту соціального захисту населення Київської обласної державної адміністрації для видачі посвідчення особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 1 - протиправною; - визнати дії Департаменту соціального захисту населення Київської обласної державної адміністрації щодо відмови у видачі їй посвідчення особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 1 - протиправними; - зобов'язати Управління соціального захисту населення Бородянської районної державної адміністрації прийняти її документи для встановлення статусу особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 1; - зобов'язати Бородянську РДА оформити та направити подання до Департаменту соціального захисту населення Київської обласної державної адміністрації для видачі їй посвідчення особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи 1 категорії; - зобов'язати Київську обласну державну адміністрацію надати ОСОБА_5 статус особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи 1 категорії та видати відповідне посвідчення.

Постановою Бородянського районного суду Київської області від 31 січня 2017 року адміністративний позов задоволено.

Визнано протиправною відмову Управління соціального захисту населення Бородянської РДА та Департаменту соціального захисту населення Київської обласної державної адміністрації у прийнятті документів від ОСОБА_5 для оформлення посвідчення постраждалого внаслідок Чорнобильської катастрофи 1 категорії.

Зобов'язано Управління соціального захисту населення Бородянської РДА прийняти у ОСОБА_5 документи та передати їх для підготовки подання для оформлення посвідчення постраждалого внаслідок Чорнобильської катастрофи 1 категорії.

Зобов'язано Бородянську районну державну адміністрацію підготувати та направити подання для оформлення ОСОБА_5 посвідчення постраждалого внаслідок Чорнобильської катастрофи 1 категорії.

Зобов'язано Київську обласну державну адміністрацію вирішити питання надання ОСОБА_5 статусу особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи 1 категорії та видати відповідне посвідчення.

Не погодившись з постановою суду, відповідач - Департамент соціального захисту населення Київської обласної державної адміністрації звернувся з апеляційною скаргою, просить скасувати постанову суду першої інстанції, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Сторони, будучи належним чином повідомлені про дату, час та місце апеляційного розгляду справи, в судове засідання не з'явилися. Про причини своєї неявки суд не повідомили.

Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо письмових доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, а особиста участь сторін в судовому засіданні - не обов'язкова, колегія суддів у відповідності до ч. 4 ст. 196 КАС України визнала можливим проводити апеляційний розгляд справи за відсутності представників сторін.

Згідно ст. 41 КАС України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Заслухавши у відкритому судовому засіданні суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до частини 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_5 є постраждалою внаслідок аварії на ЧАЕС та має статус особи, постраждалої внаслідок Чорнобильської катастрофи 4 категорії, що підтверджується відповідним посвідченням серії НОМЕР_1 від 13.12.1996р.

22.12.2014р. експертним висновком Центральної міжвідомчої експертної комісії МОЗ та МНС України № 9644 встановлено, що захворювання ОСОБА_5 пов'язане з впливом аварії на ЧАЕС.

Обласною спеціалізованою медико-соціальною експертною комісією позивачу було встановлено ІІ групу інвалідності з 16.01.2015р. довічно, яка настала внаслідок захворювання, пов'язаного з впливом аварії на ЧАЕС.

В подальшому, позивач звернулася до Управління соціального захисту населення Бородянської районної державної адміністрації щодо видачі їй посвідчення постраждалого внаслідок Чорнобильської катастрофи 1 категорії.

Однак, у відповіді Управління соціального захисту населення Бородянської районної державної адміністрації від 19.10.2016р. № 4638/08 на звернення ОСОБА_5 було повідомлено, що Законом України «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» від 28.12.2014р. № 76-VIII внесені зміни до Закону України «Про правовий режим території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи», а саме: абзац 5 частини 2 статті 2 виключено щодо зони посиленого радіологічного контролю.

Після отримання вказаної відповіді, 31.10.2016р. позивач звернулася до Департаменту соціального захисту населення Київської обласної державної адміністрації із заявою щодо видачі посвідчення особи, постраждалої внаслідок Чорнобильської катастрофи 1 категорії.

Однак, листом Департаменту соціального захисту населення Київської обласної державної адміністрації від 14.11.2016р. № 05-59-2144 позивача було повідомлено про відмову у задоволенні поданої нею заяви, оскільки причинний зв'язок захворювання та інвалідності з наслідками Чорнобильської катастрофи було встановлено ОСОБА_5 після набуття чинності Закону № 76-VIII, тобто за відсутності статусу потерпілого від Чорнобильської катастрофи 4 категорії.

Не погоджуючись з прийнятою відмовою відповідачів, позивач звернулася до суду з вищевказаним позовом.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Конституційні права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров'я та єдиний порядок визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення визначає Закон України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28 лютого 1991 року № 796-ХІІ (далі - Закон № 796-ХІІ).

Відповідно до ч. 1 статті 2 Закону 796-ХІІ, залежно від ландшафтних та геохімічних особливостей ґрунтів, міри перевищення природного доаварійного рівня накопичення радіонуклідів у навколишньому середовищі, пов'язаних з ними ступенів можливого негативного впливу на здоров'я населення, вимог щодо здійснення радіаційного захисту населення та інших соціальних заходів, з урахуванням загальних виробничих і соціально-побутових відносин, територія, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи, поділяється на зони.

Такими зонами є:

1) зона відчуження - це територія, з якої проведено евакуацію населення в 1986 році;

2) зона безумовного (обов'язкового) відселення - це територія, що зазнала інтенсивного забруднення довгоживучими радіонуклідами, з щільністю забруднення ґрунту понад доаварійний рівень ізотопами цезію від 15,0 Кі/кв. км та вище, або стронцію від 3,0 Кі/кв. км та вище, або плутонію від 0,1 Кі/кв. км та вище, де розрахункова ефективна еквівалентна доза опромінення людини з урахуванням коефіцієнтів міграції радіонуклідів у рослини та інших факторів може перевищити 5,0 мЗв (0,5 бер) за рік понад дозу, яку вона одержувала у доаварійний період;

3) зона гарантованого добровільного відселення - це територія з щільністю забруднення ґрунту понад доаварійний рівень ізотопами цезію від 5,0 до 15,0 Кі/кв. км, або стронцію від 0,15 до 3,0 Кі/кв. км, або плутонію від 0,01 до 0,1 Кі/кв. км, де розрахункова ефективна еквівалентна доза опромінення людини з урахуванням коефіцієнтів міграції радіонуклідів у рослини та інших факторів може перевищити 1,0 мЗв (0,1 бер) за рік понад дозу, яку вона одержувала у доаварійний період;

4) зона посиленого радіоекологічного контролю - це територія з щільністю забруднення ґрунту понад доаварійний рівень ізотопами цезію від 1,0 до 5,0 Кі/кв. км, або стронцію від 0,02 до 0,15 Кі/кв. км, або плутонію від 0,005 до 0,01 Кі/кв. км за умови, що розрахункова ефективна еквівалентна доза опромінення людини з урахуванням коефіцієнтів міграції радіонуклідів у рослини та інших факторів перевищує 0,5 мЗв (0,05 бер) за рік понад дозу, яку вона одержувала у доаварійний період.

Статтями 11, 14 вказаного Закону визначено підстави та умови віднесення осіб до потерпілих внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Так, відповідно до положень ст. 11 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», до потерпілих від Чорнобильської катастрофи належать: 1) евакуйовані із зони відчуження (в тому числі особи, які на момент евакуації перебували у стані внутрішньоутробного розвитку після досягнення ними повноліття), а також відселені із зон безумовного (обов'язкового) і гарантованого добровільного відселення; 2) особи, які постійно проживали на територіях зон безумовного (обов'язкового) та гарантованого добровільного відселення на день аварії або прожили за станом на 1 січня 1993 року на території зони безумовного (обов'язкового) відселення не менше двох років, а на території зони гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років, та відселені або самостійно переселилися з цих територій; 3) особи, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються у зонах безумовного (обов'язкового) та гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у зоні безумовного (обов'язкового) відселення не менше двох років, а у зоні гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років; 4) особи, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються на території зони посиленого радіоекологічного контролю, за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у цій зоні не менше чотирьох років; 5) особи, які працювали з моменту аварії до 1 липня 1986 року не менше 14 календарних днів або не менше трьох місяців протягом 1986 - 1987 років за межами зони відчуження на роботах з особливо шкідливими умовами праці (за радіаційним фактором), пов'язаними з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи, що виконувалися за урядовими завданнями. Перелік видів робіт і місць, де виконувалися зазначені роботи, встановлюється Кабінетом Міністрів України; 6) особи, які досягли повноліття, з числа зазначених у статті 27 цього Закону, та яким у дитячому віці встановлено причинний зв'язок інвалідності з наслідками Чорнобильської катастрофи, за умови проходження переогляду у спеціалізованій медико-соціальній експертній комісії відповідно до частини п'ятої статті 17 цього Закону.

Згідно п. 1 ч. 1 статті 14 Закону 796-ХІІ, для встановлення пільг і компенсацій визначаються такі категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи: інваліди з числа учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та потерпілих від Чорнобильської катастрофи, щодо яких встановлено причинний зв'язок інвалідності з Чорнобильською катастрофою, хворі внаслідок Чорнобильської катастрофи на променеву хворобу - категорія 1.

До четвертої категорії потерпілих внаслідок Чорнобильської катастрофи відносяться особи, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються на території зони посиленого радіоекологічного контролю, за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у цій зоні не менше чотирьох років.

Відповідно до п. 10 Порядку посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи категорії 4, зокрема, видаються особам, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються на території зони посиленого радіоекологічного контролю, за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 р. прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у цій зоні не менше чотирьох років, - на підставі довідки встановленого зразка.

Компенсації та пільги громадянам, віднесеним до категорії 4 встановлені статтею 23 Закону 796-ХІІ.

З аналізу вказаних правових норм випливає, що статус потерпілого від Чорнобильської катастрофи четвертої категорії та відповідне посвідчення діє на час постійного проживання або роботи чи постійного навчання у зоні посиленого радіоекологічного контролю.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_5 постійно проживала на території зони посиленого радіоекологічного контролю та їй було видане посвідчення потерпілого категорії 4, яке діє на час проживання або роботи у зоні посиленого радіоекологічного контролю.

Режим та правове визначення територій радіоактивного забруднення регулюється Законом України «Про правовий режим території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Разом з тим, Законом України «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» від 28.12.2014р. № 76-VIII, абзац п'ятий частини другої (визначення зони посиленого радіоекологічного контролю) Закону України «Про правовий режим території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи», який визначав зони посиленого радіоекологічного контролю, виключений.

Цим же Законом ст. 2 («Визначення категорії зон радіоактивного забруднених територій») та ст. 23 («Компенсації та пільги громадянам, віднесеним до категорії 4») Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» виключено. Вказані зміни до Закону вступили в силу з 01.01.2015 року.

Таким чином, позивач на час встановлення захворювання, пов'язаного з впливом аварії на ЧАЕС та інвалідності не проживає в зоні посиленого радіоекологічного контролю, згідно вищенаведених змін до законодавства, оскільки така зона, відповідно до чинного законодавства, виключена.

Виходячи із встановлених обставин та норм діючого законодавства, на момент складання висновку МСЕК - 16.01.2015 року та звернення позивача із заявами про надання посвідчення потерпілого внаслідок Чорнобильської катастрофи 1 категорії, ОСОБА_5 не мала статусу потерпілого внаслідок Чорнобильської катастрофи, а тому колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав щодо зобов'язання видачі їй посвідчення особи, яка потерпіла внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 1.

Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи, експертний висновок № 9644 яким встановлено, що захворювання ОСОБА_5 пов'язане з впливом аварії на ЧАЕС, Центральною міжвідомчою експертною комісією МОЗ та МНС України було складено 22.12.2014р.

Однак, вказана обставина не є підставою для застосування відносно позивача положень Закону України «Про правовий режим території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи» в редакції, що діяла до 01.01.2015 року, зважаючи на наступне.

Так, відповідно до ст. 12 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», причинний зв'язок між захворюванням, пов'язаним з Чорнобильською катастрофою визнається встановленим, якщо його підтверджено під час стаціонарного обстеження постраждалий внаслідок Чорнобильської катастрофи уповноваженою медичною комісією не нижче обласного рівня або спеціалізованими медичними установами Міністерства оборони України, Міністерства внутрішніх справ України, Служби безпеки України, які мають ліцензію центрального органу виконавчої влади, що реалізує політику у сфері охорони здоров'я.

Отже, експертний висновок Центральної міжвідомчої експертної комісії МОЗ та МНС України № 9644 від 22.12.2014р. не дає підстави, згідно чинного законодавства, встановити ОСОБА_5 статус потерпілої внаслідок Чорнобильської катастрофи та видати посвідчення потерпілої 1 категорії.

Крім того, листом Мінсоцполітики від 08.06.2015р. за № 658/20/112-15 визначено, що потерпілі внаслідок Чорнобильської катастрофи 4 категорії мають правові підстави для отримання посвідчення особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи, 1 категорії у разі видачі медико-соціальною експертною комісією довідки про встановлення причинного зв'язку інвалідності з Чорнобильською катастрофою до набрання чинності Закону України «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» від 28.12.2014р. № 76-VIII.

Оскільки, позивач проходила огляд в Обласній спеціалізованій медико-соціальній експертній комісії 16.01.2015р., тобто після набуття чинності Закону України «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» від 28.12.2014р. № 76-VIII, а тому на момент даного огляду та видачі довідки МСЕК вже не мала статусу потерпілої внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Аналогічна правова позиція узгоджується з практикою Вищого адміністративного суду України викладеною в ухвалах від 21 квітня 2016 року (справа № К/800/688/16) та від 29 листопада 2016 року (№ К/800/1412/16).

Аналізуючи обставини справи та норми чинного законодавства, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції безпідставно задовольнив позовні вимоги ОСОБА_5, а тому постанова суду підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення про відмову у задоволенні адміністративного позову повністю.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову (ч. 2 ст. 71 КАС України).

При цьому, доводи апелянта, викладені в апеляційній скарзі, спростовують висновки суду першої інстанції та знайшли своє підтвердження в суді апеляційної інстанції.

Відповідно до ст. 159 КАС України, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин у адміністративній справі, підтверджених такими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким чином, колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції не відповідають встановленим обставинам по справі, допущені судом першої інстанції порушення норм матеріального права призвели до неправильного вирішення справи, а тому оскаржувана постанова підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення.

Згідно ст. 202 КАС України, підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання.

Керуючись ст. ст. 41, 160, 167, 198, 202, 205, 207, 212, 254 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Департаменту соціального захисту населення Київської обласної державної адміністрації задовольнити.

Постанову Бородянського районного суду Київської області від 31 січня 2017 року скасувати та прийняти нове рішення.

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_5 відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання в повному обсязі, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя Судді Вівдиченко Т.Р. Собків Я.М. Сорочко Є.О.

Повний текст постанови виготовлено 31.03.2017 року

Головуючий суддя Вівдиченко Т.Р.

Судді: Собків Я.М.

Сорочко Є.О.