Справа № 817/2515/16
Суддя: Гломб Ю.О.
Дата ухвалення: 2017-03-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

21 березня 2017 р.Р і в н е 817/2515/16

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Гломба Ю.О. за участю секретаря судового засідання Янчар О.П. та сторін і інших осіб, які беруть участь у справі:

позивача: ОСОБА_1, представник ОСОБА_2 ,

відповідача: представник представник Федун Я.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1
до Головного управління Держгеокадастру у Рівненській області
про визнання протиправною відмови та зобов'язання вчинення певних дій, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1) звернувся до суду з позовом до Головного управління Держгеокадастру у Рівненській області (далі - ГУ Держгеокадастру у Рівненській області) про визнання протиправною відмови у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 2,00 га, яка розташована на території Семидубської селищної ради Дубенського району Рівненської області (за межами населеного пункту), викладеному у листах: №С-2661/0-5052/0/6-16 від 19.07.2016 та №С-2661/1-6610/0/-16 від 30.08.2016; зобов'язання повторно розглянути заяву від 02.08.2016 про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 2,00 га, яка розташована на території Семидубської селищної ради Дубенського району Рівненської області (за межами населеного пункту).

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відмова у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою є протиправною, оскільки здійснена без додержання вимог чинного законодавства щодо порядку безоплатної приватизації земельних ділянок. Зокрема, позивач вказує на те, що нормами Земельного кодексу України передбачений вичерпний перелік підстав, за наявності яких заявникові може бути відмовлено у наданні такого дозволу, а тому листи відповідача №С-2661/0-5052/0/6-16 від 19.07.2016 та №С-2661/1-6610/0/-16 від 30.08.2016 є безпідставними та такими, що порушують його законні права та інтереси.

Позивач та його представник у судовому засіданні позовні вимоги підтримали. Просили позов задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача у судовому засіданні позов не визнав та заперечував щодо його задоволення з підстав викладених у письмових запереченнях (а.с.39-41 ). Зауважив, що земельна ділянка не може бути отримана позивачем в порядку безоплатної приватизації, оскільки бажана земельна ділянка із земель запасу сільськогосподарського призначення передбачена тільки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Серед переліку варіантів цільового призначення земельних ділянок, які передаються в порядку безоплатної приватизації, визначеного статтею 121 Земельного кодексу України (далі - ЗК України), цільове призначення "для ведення товарного сільськогосподарського виробництва" відсутнє.

Суд, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши письмові докази наявні у матеріалах справи, дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову з огляду на наступне.

Судом встановлено, що 17.06.2016 та повторно 02.08.2016 ОСОБА_1 звернувся до ГУ Держгеокадастру у Рівненській області із заявами про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 2,00 га, яка розташована на території Семидубської селищної ради Дубенського району Рівненської області (за межами населеного пункту) у межах норм безоплатної приватизації (а.с.9-12).

За результатами розгляду заяви позивача від 17.06.2016 листом від 19.07.2016 №С-2661/0-5052/0/6-16 відповідач відмовив у її задоволенні. Повідомив, що при розгляді поданих документів, встановлено, що на бажаній земельній ділянці розміщено об'єкти нерухомого майна - телятник та конюшня, обслуговування яких відповідно до Класифікації видів цільового призначення земель з врахуванням Класифікації видів економічної діяльності, відноситься до товарного сільськогосподарського виробництва. Згідно відомостей із Державного земельного кадастру та довідки з державної статистичної звітності (форма 6-зем) про наявність земель та розподіл їх за власниками земель, землекористувачами, угіддями №97-1705-0.4-559/0/14-16 від 08.06.2016, зазначена земельна ділянка відноситься до земель сільськогосподарського призначення зі складом угідь - господарські будівлі та двори. Вказав, що колишні колективні сільськогосподарські підприємства використовували земельні ділянки під будівлями і спорудами для ведення товарного сільськогосподарського виробництва з метою отримання прибутку. Зауважив, що у статті 24 ЗК України зазначено, що в разі ліквідації державного чи комунального сільськогосподарського підприємства, установи, організації землі, які перебувають у їх постійному користуванні, за рішенням відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, переводяться до земель запасу та надаються іншим громадянам та юридичним особам для використання за відповідним цільовим призначенням. Тому запропонував, згідно вимог земельного законодавства, оформити дану земельну ділянку в оренду строком на 7 років для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Одночасно повідомив, що для надання дозволу на розроблення проекту землеустрою до поданих матеріалів позивачу необхідно долучити схему організації господарського двору з врахуванням комплексного розвитку території, який би забезпечував нормальне функціонування на цій і прилеглих територіях усіх об'єктів (ст.36 Закону України "Про охорону земель"), з нанесенням земельної ділянки що відводиться, дорожньою мережею, типом та назвами об'єктів (будівель)(а.с.29-30).

Листом від 30.08.2016 №С-2661/1-6610/0/-16 відповідач повторно відмовив у задоволенні повторної заяви позивача від 02.08.2016 з підстав викладених у листі від 19.07.2016 №С-2661/0-5052/0/6-16. Повторно зазначив про необхідність долучення позивачеві схеми організації господарського двору з врахуванням комплексного розвитку території, який би забезпечував нормальне функціонування на цій і прилеглих територіях усіх об'єктів, з нанесенням земельної ділянки що відводиться, дорожньою мережею, типом та назвами об'єктів (будівель) для надання дозволу на розроблення проекту землеустрою(а.с.31-32).

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам між сторонами, суд зазначає наступне.

Згідно зі ст.14 Конституції України, земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Відповідно до ч.1 ст.116 Земельного кодексу України (далі - ЗК України), громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування (ч.2 ст.116 ЗК України).

Пунктом "в" частини 3 та частиною 4 статті 116 ЗК України визначено, що безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом, та один раз по кожному виду використання.

Відповідно до п. "б" ч.1 ст.121 ЗК України, громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності в таких розмірах: для ведення особистого селянського господарства - не більше 2,0 гектара.

Частиною 4 статті 122 ЗК України визначено, що центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб.

Згідно з ч.6 ст.118 ЗК України, громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Таким чином, особа зацікавлена в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення особистого селянського господарства, повинна звернутись із клопотанням до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, до якого така фізична особа повинна додати графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб).

В силу вимог п.1 Положення про Державну службу України з питань геодезії, картографії та кадастру, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 14.01.2015 №15, Державна служба України з питань геодезії, картографії та кадастру (Держгеокадастр) здійснює свої повноваження безпосередньо і через утворені в установленому порядку територіальні органи.

Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 14.01.2015 №5 "Про утворення територіальних органів Державної служби з питань геодезії, картографії та кадастру", таким територіальним органом Держгеокадастру у Рівненській області є Головне управління Держгеокадастру у Рівненській області.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач вперше звернувся до відповідача із заявами про надання дозволу на розробку проекту землеустрою по відведенню земельної ділянки для передачі її у приватну власність з цільовим призначенням "для ведення особистого селянського господарства" у межах норм безоплатної приватизації.

Судом встановлено, що згідно відповіді на запит ГУ Держгеокадастру у Рівненській області від 12.07.2016 №648 та відповіді на запит ОСОБА_1 від 29.07.2016 №690 Семидубською сільською радою Дубенського району Рівненської області заперечень щодо можливості розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 2,00 га у власність ОСОБА_1 для ведення особистого селянського господарства не надавалось. Крім того, у зазначених відповідях Семидубської сільської ради Дубенського району вказано про те, що вказана земельна ділянка в користуванні інших осіб не перебуває (а.с.21-24) .

До заяв було додано графічні матеріали, зокрема: ситуаційну схему, викопіювання з плану землекористування Семидубської сільської ради з нанесенням земельної ділянки, яка намічена до відведення у власність для ведення особистого селянського господарства, схему розподілу господарського двору за межами с.Семидуби на території Семидубської сільської ради Дубенського району Рівненської області, довідку з державної статистичної звітності (форма №6-зем) про наявність земель та розподіл їх за власниками земель, землекористувачами, угіддями, обґрунтування щодо відведення земельної ділянки у власність площею 2,00 га для ведення особистого селянського господарства за межами с.Семидуби, Дубенського району, Рівненської області, Семидубської сільської ради, копію протоколу №1 загальних зборів колективу співвласників майнових паїв СВК "Семидубський" с.Семидуби, Дубенського району, Рівненської області від 09.02.2009, фототаблицю наміченої земельної ділянки, довідку Семидубської сільської ради від 29.07.2016 №690, копії свідоцтв про право власності на конюшню та телятник від 08.07.2014 за індексними № 23928445, №23930855, копію паспорта та ідентифікаційного номеру (а.с.8-28).

Жодних зауважень щодо поданих позивачем документів відповідачем не зазначено.

При цьому, у судовому засіданні на питання чи має подана схема розподілу господарського двору недоліки, представник відповідача відповісти не зміг.

Отже, матеріалами справи підтверджено, що позивачем до заяв поданий вичерпний перелік документів, встановлений Земельним кодексом України, включаючи схему розподілу господарського двору, яку відповідач зобов'язував надати ОСОБА_1 (а.с.15).

Посилання відповідача на неможливість отримання земельної ділянки позивачем в порядку безоплатної приватизації у зв'язку з розміщенням на ній будівель телятника та конюшні, а отже її віднесення до земель призначених для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, не приймаються судом з огляду на наступне.

Відповідачем у листі від 19.07.2016 №С-2661/0-5052/0/6-16 з посиланням на відомості із Державного земельного кадастру та довідку з державної статистичної звітності (форма 6-зем) про наявність земель та розподіл їх за власниками земель, землекористувачами, угіддями №97-1705-0.4-559/0/14-16 від 08.06.2016 визнано, що зазначена земельна ділянка відноситься до земель сільськогосподарського призначення зі складом угідь - господарські будівлі та двори.

Відповідно до частини 2 статті 22 ЗК України до земель сільськогосподарського призначення належать: а) сільськогосподарські угіддя (рілля, багаторічні насадження, сіножаті, пасовища та перелоги); б) несільськогосподарські угіддя (господарські шляхи і прогони, полезахисні лісові смуги та інші захисні насадження, крім тих, що віднесені до земель лісогосподарського призначення, землі під господарськими будівлями і дворами, землі під інфраструктурою оптових ринків сільськогосподарської продукції, землі тимчасової консервації тощо).

Пунктом "а" частини 3 статті 22 ЗК України передбачено, що землі сільськогосподарського призначення передаються у власність та надаються у користування: громадянам - для ведення особистого селянського господарства, садівництва, городництва, сінокосіння та випасання худоби, ведення товарного сільськогосподарського виробництва, фермерського господарства.

Відтак, згідно частини 3 статті 22 ЗК України надає право громадянам набувати у власність земельні ділянки для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель сільськогосподарського призначення, до яких належать, зокрема, несільськогосподарські угіддя під господарськими будівлями і дворами.

Абзацом 1 частини 7 статті 118 ЗК України передбачено, що відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні.

Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Відтак, перелік підстав для відмови у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки є вичерпним і не підлягає розширеному тлумаченню.

Відповідачем не надано жодних доказів невідповідності місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Таким чином, матеріали позивача розглянуті відповідачем без дотримання положень Земельного кодексу України, що свідчить про протиправність дій ГУ Держгеокадастру у Рівненській області.

Отже, відмова у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 2,00 га, яка розташована на території Семидубської селищної ради Дубенського району Рівненської області (за межами населеного пункту), з підстав, викладених у листах: №С-2661/0-5052/0/6-16 від 19.07.2016 та №С-2661/1-6610/0/-16 від 30.08.2016 є протиправною, оскільки такі підстави для відмови безпосередньо не передбачені вимогами статті 118 Земельного кодексу України.

Статтею 86 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Згідно з ч.1 ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Оскільки остаточна відмова у наданні дозволу ОСОБА_1 на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 2,00 га була оформлена відповідачем листом від 30.08.2016 №С-2661/1-6610/0/-16, а позивачем були виконані вимоги, викладені у листі від 19.07.2016 №С-2661/0-5052/0/6-16 щодо необхідності надання схеми організації господарського двору, то позовні вимоги підлягають до задоволення в частині визнання протиправною такої відмови з підстав, викладених у листі від 30.08.2016 №С-2661/1-6610/0/-16 та зобов'язання Головного управління Держгеокадастру у Рівненській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 02.08.2016 та додані до неї документи про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 2,00 га, яка розташована на території Семидубської селищної ради Дубенського району Рівненської області (за межами населеного пункту).

Відтак, позивачем належним чином доведено, наявними у матеріалах справи доказами підтверджено, а відповідачем не спростовано протиправність відмови у наданні дозволу ОСОБА_1 на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства, а тому позовні вимоги підлягають до часткового задоволення.

Розподіл судових витрат здійснюється відповідно до вимог ст.94 КАС України.

Керуючись статтями 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправною відмову Головного управління Держгеокадастру у Рівненській області у наданні дозволу ОСОБА_1 на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 2,00 га, яка розташована на території Семидубської селищної ради Дубенського району Рівненської області (за межами населеного пункту), викладеної у листі №С-2661/1-6610/0/-16 від 30.08.2016.

Зобов'язати Головне управління Держгеокадастру у Рівненській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 02.08.2016 та додані до неї документи про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 2,00 га, яка розташована на території Семидубської селищної ради Дубенського району Рівненської області (за межами населеного пункту).

В решті позовних вимог відмовити.

Присудити на користь позивача ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень Головного управління Держгеокадастру у Рівненській області судовий збір у розмірі 551,20 грн.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до Житомирського апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Житомирського апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Гломб Ю.О.