Справа № 607/1418/17
Суддя: Кунцьо С. В.
Дата ухвалення: 2017-03-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28.03.2017 Справа №607/1418/17

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:

головуючого: Кунцьо С.В.

з участю секретаря: Ліщинського О.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Тернополі адміністративну справу

за позовом: ОСОБА_1

до: ОСОБА_2 патрульної поліції у м. Житомирі Департаменту патрульної поліції

про: скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, та закриття провадження у справі,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області із адміністративним позовом до відповідача ОСОБА_2 патрульної поліції у м. Житомир Департаменту патрульної поліції, про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії АР № 320162 від 20 січня 2017 року, та закриття провадження у справі.

Заявлені вимоги позивач мотивує тим, що 20 січня 2017 року інспектором роти №3 батальйону УПП у м. Житомир ДПП ОСОБА_3 була винесена постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії АР №320162, відповідно до якої його притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 126 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 425 грн. Відповідно до даної постанови 20 січня 2017 року о 23 год. 25 хв. громадянин ОСОБА_1 керував автомобілем марки «ОСОБА_4 Е220», державний номерний знак НОМЕР_1, в м. Житомир по вул. Київська, 41, у якого забруднений державний номерний знак, що не дає змоги чітко визначити символи номерного знака з відстані 20 метрів, а також не предявив полісу обовязкового цивільного страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, чим порушив вимоги п.2.9 «в», п.2.4 «а» Правил дорожнього руху України, чим порушив ч.1 ст.126 КУпАП. Із зазначеною постановою не згідний та вважає її незаконною і необґрунтованою, та такою, що не відповідає обставинам справи.

Позивач ОСОБА_1 у судове засідання не зявився, однак подав письмову заяву, в якій просить слухати справу у його відсутності у порядку письмового провадження, позовні вимоги підтримує повністю, просить скасувати постанову, та закрити провадження у справі.

Представник відповідача ОСОБА_2 патрульної поліції у м. Житомир Департаменту патрульної поліції в судове засідання не зявився, однак на адресу суду надіслав заперечення, в якому просить відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1, як доказ вчинення останнім правопорушення долучає аудіовізуальний диск, та справу просить розглядати у їх відсутності.

За наявності обставин, приймаючи до уваги вимоги ч. 4 ст. 128 КАС України, суд вважає за можливе розглядати справу у відсутності сторін, на підставі наявних у ній доказів, в порядку письмового провадження, відповідно до ч.6 ст. 128 КАС України.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає до часткового задоволення, виходячи із таких міркувань.

Згідно ст.86 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та обєктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість ,достовірність кожного доказу окремо, а також достатній і взаємний звязок доказів у їх сукупності.

В судовому засіданні встановлено наступні обставини:

Як вбачається із постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії АР № 320162, громадянин ОСОБА_1 20 січня 2017 року о 23 год. 25 хв. марки «ОСОБА_4 Е220», державний номерний знак НОМЕР_1, в м. Житомир по вул. Київська, 41, у якого забруднений державний номерний знак, що не дає змоги чітко визначити символи номерного знака з відстані 20 метрів, а також не предявив полісу обовязкового цивільного страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, чим порушив вимоги п.2.9 «в», 2.4 «а» Правил дорожнього руху України, чим порушив ч.1 ст.126 КУпАП.

Згідно постанови серії АР № 320162 від 20 січня 2017 року, винесеної інспектором роти №3 батальйону УПП у м. Житомир ДПП ОСОБА_3, на ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в сумі 425 грн.

Доказами в справі про адміністративне правопорушення у відповідності до ст. 251 КУпАП, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху.

Докази мають бути належними та допустимими. Допустимими є ті докази, які зібрані у відповідності до закону, а належними якщо вони містять інформацію щодо предмету доказування.

Пунктом 24 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 23 грудня 2005 року про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті із змінами, внесеними згідно з постановою Пленуму ВСУ № 18 від 19 грудня 2008 року визначено неприпустимість ігнорування прав осіб, яких притягають до адміністративної відповідальності, потерпілих, їх законних представників та захисників. Зокрема, постанова у справі про адміністративне правопорушення повинна відповідати вимогам ст.ст. 283, 284 КУпАП і містити докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення із зазначенням мотивів відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Згідно вимог ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Як вбачається у оскаржуваній постанові серії АР № 320162 від 20.01.2017 року, інспектором поліції викладена суть адміністративного правопорушення, та зазначено, що ОСОБА_1 порушив вимоги п.2.9 «в» та п.2.4 «а» ПДР України, кваліфікувавши його дії за ч.1 ст.126 КУпАП.

Так, ч.1 ст.126 КУпАП передбачає відповідальність за керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред'явила для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа на транспортний засіб, а також поліса (договору) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката "Зелена картка"). В даному випадку позивача притягнуто до відповідальності за непредявлення для перевірки поліса (договору) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Відповідно до п.2 ст.32 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейський має право вимагати в особи пред'явлення нею документів, що посвідчують особу, та/або документів, що підтверджують відповідне право особи, у випадку коли існує достатньо підстав вважати, що особа вчинила або має намір вчинити правопорушення.

Відповідно до вищевказаного положення при виявленні будь якого порушення ПДР, працівники поліції зобов'язані вжити заходів для їх усунення, припинення. З огляду на це згідно п.2.4. ПДР на вимогу працівника поліції водій повинен зупинитися з дотримання вимог ПДР та згідно п.2.4.а, пред'явити для перевірки документи, зазначені в пункті 2.1, а саме: посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії (2.1.а. ПДР), реєстраційний документ на транспортний засіб (2.1.6. ПДР), поліс (сертифікат) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (2.І.г. ПДР).

Із відеозапису з камери нагрудного реєстратора поліцейського, наданого представником відповідача, до заперечень, та переглянутого в судовому засіданні слідує, що позивачу інспектором поліції було роз'яснено причину його зупинки, а саме те що він допустив порушення п. 9.2 «в» ПДР України керував автомобілем у якого був забруднений державний номерний знак, та як вбачається із відео позивач усунув порушення, очистивши номерний знак від снігу, однак інспектор зазначив у постанові порушення позивачем п. 2.9 «в», п.2.4 «а» та кваліфікував правопорушення лише за ч.1 ст.126 КУпАП.

Пунктом 2.1 «ґ» ПДР України зобовязано водія мати при собі поліс (сертифікат) обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Водії, які відповідно до законодавства звільняються від обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів на території України, повинні мати при собі відповідні підтвердні документи (посвідчення).

Законом України «Про дорожній рух» передбачено обов'язок водіїв мати при собі та на вимогу поліцейського пред'являти для перевірки посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб, а у випадках, передбачених законодавством, - страховий поліс (сертифікат) про укладення договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Відповідно до п. 21.2 ст. 21 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», контроль за наявністю договорів обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється відповідним підрозділом Національної поліції при складанні протоколів щодо порушень правил дорожнього руху та оформленні матеріалів дорожньо-транспортних пригод.

У пункті 21.3 статті 21 Закону зазначено, що при використанні транспортного засобу в дорожньому русі особа, яка керує ним, зобов'язана мати при собі страховий поліс (сертифікат). Страховий поліс пред'являється посадовим особам органів, визначених у пункті 21.2 цієї статті, на їх вимогу.

З встановлених по справі обставин вбачається, що вимога інспектора патрульної поліції щодо предявлення для перевірки полісу ( договору) обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності не була повязана із вчиненням правопорушення та складанням протоколу, адже протокол про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1, щодо порушення ним правил дорожнього руху не складався, матеріалів дорожньо-транспортних пригод щодо його автомобіля не проводилось, державний технічний огляд чи реєстрація (перереєстрація) не здійснювались, а тому інспектор патрульної поліції не мав законних підстав вимагати предявити договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів та виносити постанову про адміністративне правопорушення з підстав зазначених у даній постанові.

З аналізу даної норми Закону вбачається, що лише пряме порушення ПДР з відповідним складанням протоколів та оформлення ДТП дає працівникам поліції право вимагати та перевіряти наявність полісу страхування обов'язкової відповідальності, а відповідно і притягувати до адміністративної відповідальності. Тобто контроль за наявністю договорів обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів може здійснюватись лише з визначених законодавством підстав, а тому суд вважає, що у діях позивача ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст.126 КУпАП.

Окрім цього у своєму позові ОСОБА_1 просить закрити провадження у справі, однак суд вважає за доцільне зазначити, що відповідно до п.1 ст.247 КУпАП,- провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю в зв'язку з відсутністю події та складу адміністративного правопорушення, але прийняття відповідного рішення про закриття провадження у справі відноситься до компетенції органу, які уповноважені законом на розгляд даної категорії справ про адміністративні правопорушення, тобто вирішується органом, що виносить таку постанову, а не при оскарженні постанови в адміністративному порядку. До компетенції суду не входить вирішення питання про закриття провадження у справі при розгляді відповідно до вимог ст.171-2 КАС України позовів з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності, оскільки судом не вирішується питання щодо притягнення до адміністративної відповідальності певної особи, а перевіряється законність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень у таких справах, за наслідками чого суд має право визнати незаконними і скасувати рішення про накладення адміністративного стягнення або відмовити в цьому, а зазначене свідчить про те, що адміністративні суди не наділені повноваженнями закривати провадження по справах про адміністративні правопорушення, зокрема передбачені ч.1 ст.126 КУпАП.

Відповідно до ст. 159 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно зясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Враховуючи вищевикладене, проаналізувавши положення ПДР України, матеріали справи, суд дійшов до висновку що постанова є необґрунтованою та такою, що не відповідає нормам КУпАП, а тому адміністративний позов підлягає частковому задоволенню, зокрема постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі підлягає скасуванню, а вимога позивача щодо закриття провадження в справі - задоволенню не підлягає, оскільки на підставі п.1 ч.1 ст. 17 КАС України даний спір являється спором фізичної особи із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішення та не є справою про адміністративне правопорушення.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 6, 7, 10, 11, 17, 70, 71, 128, 158, 160-163, 167, 171-2 КАС України, ст. ст. 126, 159, 251, 252, 280, 288, 289 КУпАП, Постановою Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 року №14, Правилами дорожнього руху України, затверджених постановою КМ України № 1306 від 10.10.2001 року, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Позов ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії АР №320162 від 20 січня 2017 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.126 Кодексу України про адміністративні правопорушення із накладенням адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425 гривень.

В частині позовних вимог щодо закриття провадження у справі - відмовити.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається до Львівського апеляційного адміністративного суду через Тернопільський міськрайонний суд протягом десяти днів з дня отримання копії повного тексту постанови.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Головуючий суддяОСОБА_5