Справа № 282/1702/14-а
Суддя: Горбатюк С.А.
Дата ухвалення: 2017-03-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"22" березня 2017 р. м. Київ К/800/4550/15

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в складі:

Головуючого, суддіГорбатюка С.А. (доповідач)
СуддівСтрелець Т.Г.
Мороз Л.Л.
розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_4 до управління Пенсійного фонду України в Любарському районі Житомирської області (далі - Управління ПФУ) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов'язання вчинити дії за касаційною скаргою управління ПФУ на постанову Любарського районного суду Житомирської області від 01 грудня 2014 року та ухвалу Житомирського апеляційного адміністративного суду від 15 січня 2015 року

в с т а н о в и л а :

У жовтні 2014 року ОСОБА_4 в Любарському районному суді Житомирської області пред'явив позов до Управління ПФУ про визнання протиправним та скасування рішення, зобов'язання вчинити дії.

В обґрунтування позовних вимог вказував на наявність спеціального стажу роботи на посаді, що дає право на призначення пенсії за вислугу років, відповідно до положень пункту "е" статті 55 Закону України від 05 листопада 1991 року № 1788-XII "Про пенсійне забезпечення" (далі - Закон № 1788-XII).

Просив:

- визнати протиправним та скасувати рішення Управління ПФУ від 22 вересня 2014 року № 6 про відмову у призначенні пенсії за вислугу років;

- зобов'язати управління ПФУ призначити пенсію за вислугу років з часу звернення за її призначенням.

Постановою Любарського районного суду Житомирської області від 01 грудня 2014 року, залишеною без змін ухвалою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 15 січня 2015 року, позов задоволено.

Визнано протиправним та скасовано рішення управління ПФУ від 22 вересня 2014 року № 6 про відмову ОСОБА_4 у призначенні пенсії за вислугу років.

Зобов'язано Управління ПФУ призначити ОСОБА_4 пенсію за вислугу років з часу звернення за її призначенням, зокрема - з 22 вересня 2014 року.

У касаційній скарзі управління ПФУ, посилаючись на порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального і процесуального права, просить скасувати судові рішення та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову.

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи касаційної скарги та перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню з огляду на таке.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що ОСОБА_4 в період з 01 серпня 1985 року по 19 серпня 2014 року працював у Любарській дитячій музичній школі на посаді викладача по класу духових інструментів.

Посилаючись на наявність спеціального стажу на посаді працівника освіти, позивач звернувся до відповідача із заявою про призначення пенсії за вислугу років відповідно до пункту "е" статті 55 Закону № 1788-XII).

22 вересня 2014 року Управлінням ПФУ прийнято оспорюване рішення № 6, яким ОСОБА_4 відмовлено у призначенні пенсії за вислугу років відповідно до пункту "е" статті 55 Закону № 1788-XII. В обґрунтування прийнятого рішення відповідачем вказано, що право на призначення вказаного виду пенсії мають особи за наявності досягнутого пенсійного віку та трудового стажу на відповідній посаді. Між тим, посада викладача позашкільного навчального закладу у Переліку закладів і установ освіти, охорони здоров'я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 05 листопада 1993 року № 909 (далі - Перелік), не передбачена.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції, з позицією якого погодився апеляційний суд, виходив з наявності правових підстав для призначення ОСОБА_4 пенсії за вислугу років, оскільки за дорученням Кабінету Міністрів України від 06 січня 1996 року № 397/21 (далі - доручення № 397/21) дію Переліку поширено, зокрема, і на викладачів шкіл мистецтв.

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України не погоджується з таким висновком судів попередніх інстанцій виходячи з наступного.

Відповідно до пункту "е" статті 55 Закону № 1788-XII, в редакції на час спірних правовідносин, право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти при наявності спеціального стажу роботи від 25 до 30 років за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, незалежно від віку.

Згідно зі статтею 21 Закону України від 22 червня 2000 року "Про позашкільну освіту" педагогічні працівники позашкільних навчальних закладів мають право на пенсію за вислугою років за наявності педагогічного стажу роботи не менше ніж 25 років. Перелік посад педагогічних працівників системи позашкільної освіти встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Так, Переліком встановлені заклади освіти і посади, робота на яких дає право на пенсію за вислугою років.

Необхідними умовами для призначення пенсії за вислугу років відповідно до пункту "е" статті 55 Закону № 1788-ХІІ є наявність спеціального стажу роботи та посади, що дає право на призначення пенсії згідно з переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України.

Встановлено, що ОСОБА_4 працював на посаді викладача у музичній школі, яка Переліком не передбачена.

Отже, наявність доручення № 397/21 без відповідних змін до Переліку не є достатньою законодавчою підставою для зарахування до спеціального стажу роботи, який дає право на пенсію за вислугу років, періоду роботи позивача на посаді викладача в позашкільних закладах освіти.

За таких обставин колегія суддів вважає, що суди першої та апеляційної інстанцій порушили норми матеріального чи процесуального права, що призвело до ухвалення незаконних судових рішень, тому у задоволенні позову слід відмовити.

Аналогічна правова позиція щодо застосування зазначених норм матеріального права була висловлена колегією суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України у постанові від 25 травня 2016 року (справа 21-5932а16).

Згідно з положеннями частини першої статті 224-2 Кодексу адміністративного судочинства України висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 237 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Суд касаційної інстанції згідно з вимогами статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України має право скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій та ухвалити нове рішення, якщо обставини справи встановлені повно і правильно, але суди першої та апеляційної інстанцій порушили норми матеріального чи процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного судового рішення.

Оскільки обставини справи встановлені повно і правильно, але суди першої та апеляційної інстанцій порушили норми матеріального права, що призвело до ухвалення незаконних судових рішень, судові рішення підлягають скасуванню із ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні позову.

На підставі наведеного, керуючись статтями 210, 220, 222, 229 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а :

Касаційну скаргу управління Пенсійного фонду України в Любарському районі Житомирської області задовольнити.

Постанову Любарського районного суду Житомирської області від 01 грудня 2014 року та ухвалу Житомирського апеляційного адміністративного суду від 15 січня 2015 року у адміністративній справі за позовом ОСОБА_4 до Управління Пенсійного фонду України в Любарському районі Житомирської області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов'язання вчинити дії скасувати та ухвалити у цій справі нове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_4 до Управління Пенсійного фонду України в Любарському районі Житомирської області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов'язання вчинити дії Відмовити.

Постанова є остаточною, оскарженню не підлягає і може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, у строк та у порядку, визначеними статтями 237, 238, 2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді Горбатюк С.А.

Стрелець Т.Г.

Мороз Л.Л.