Справа № 522/18748/16-а
Суддя: Домусчі Л. В.
Дата ухвалення: 2017-03-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Провадження №2-а/522/674/17
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 березня 2017 року Приморський районний суд м. Одеси

У складі: головуючого судді Домусчі Л.В.,

при секретарі-Шевчик В.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в Приморському районі м. Одеси про зобов'язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

Позивачка 05.10.2016 року звернулася до суду з позовом до Управління Пенсійного фонду України в Приморському районі м. Одеси, за яким просила зобов'язати Управління Пенсійного фонду України в Приморському районі м. Одеси перерахувати пенсію за віком ОСОБА_1 з дати поновлення виплати 06.06.2012 року із застосуванням всіх підвищень, індексацій, надбавок та доплат, як не працюючому пенсіонеру та дитині війни, передбачених чинним пенсійним законодавством України та виплачувати на визначений пенсіонером банківський рахунок.

При цьому представник посилається на те, що до червня 1992 року ОСОБА_1 проживала в м. Одесі за адресою: вул. ОСОБА_2 (зараз вул. Ніжинська)АДРЕСА_1, та отримувала пенсію за віком. Потім позивачка виїхала на постійне місце проживання до Ізраїлю, в звязку з чим виплату пенсії їй було призупинено. 06.06.2015р. ОСОБА_1 через представника - ОСОБА_3 звернулася до Управління Пенсійного фонду України в Приморському районі м. Одеси із заявою (додаток 2 до Порядку № 22-1) про поновлення виплати пенсії за віком, проте виплату пенсії не поновлено. У звязку з чим, представник позивача звернувся до суду. Постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 16 грудня 2015р. по справі № 522/13948/15-а позов ОСОБА_1 задоволено: зобов'язано Управління Пенсійного фонду України в Приморському районі м. Одеси поновити ОСОБА_1 виплату пенсії за віком починаючи з 06 червня 2012р.

З постанови державного виконавця від 18.03.2016 року про закінчення виконавчого провадження стало відомо, що розпорядженням УПФУ в Приморському районі м. Одеси № 5088 .від 15.01.2016р. ОСОБА_1 поновлено виплату пенсії за віком з 06.06.2012р. в розмірі 1 копійка на місяць, сума боргу склала 44 копійки та виплачена у лютому 2016 року. 25.03.2016 року позивачка через представника - ОСОБА_3 звернулася до відповідача із заявою про перерахунок розміру пенсії з дати поновлення - 06.06.2012р. зі всіма підвищеннями, індексаціями, надбавками та доплатами, передбаченими нормами чинного пенсійного законодавства України, як непрацюючому пенсіонеру та дитині війні. Відповідачем перерахунок пенсії відповідно до норм пенсійного законодавства не здійснено. Листом УПФУ № 195/Л-11 від 13.04.2016р. повідомлено, що пенсію ОСОБА_1 обчислено вірно згідно матеріалів пенсійної справи. Пенсія перераховується через поштове відділення за колишнім місцем реєстрації в Україні до 1992р. Щодо наданої заяви про перерахунок пенсії повідомлено, що відповідно п. 29 Порядку № 22-1 особа, що звертається повинна предявити паспорт або інший документ, що засвідчує її місце проживання. До листа додано довідку № 5804 від 20.04.2016р. про нараховану пенсію в розмірі 1 коп. на місяць та розпорядження про призначення № 5088 від 15.01.2016 року.

Проте, позивачка вважає протиправним не здійснення перерахунку та не поновлення виплати пенсії у розмірі, передбаченому нормами чинного пенсійного законодавства України, у звязку з чим звернулась до суду з дійсним позовом.

Ухвалою судді від 06.10.2016 року було відкрито скорочене провадження в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до УПФУ в Приморському районі м. Одеси про зобовязання вчинити певні дії за період з 05.04.2016 року.

Ухвалою судді від 05.01.2017 року справу було призначено до судового розгляду у загальному порядку.

Позивачка та її представник у судове засідання не зявились, про час та місце розгляду справи були сповіщені належним чином, до суду була надана заява представника позивача про розгляд справи за їх відсутності.

Представник відповідача ОСОБА_4, діюча по довіреності, у судовому засідання позовні вимоги ОСОБА_5 не визнала та просила відмовити. Підтримала пояснення, наданні у письмових запереченнях (а.с.22-23, 47-48), зазначила, що пенсію позивачці було поновлена на підставі відповідного рішення суду від 16.12.2015 року за даними, наявними у копії пенсійного посвідчення про призначення пенсії у 1985 році, де вказано лише середньомісячний заробіток при виході на пенсію та розмір одержуваної пенсії з дати призначення. Для поновлення виплати пенсії за рішенням суду органом пенсійного фонду внесено дані за наявним документом з урахуванням грошової реформи у вересні 1996 року. Розрахункова сума пенсії на дату виїзду позивачки за кордон склала 0,01216 грн. (з урахуванням коефіцієнтів підвищення основного розміру пенсії на 01.06.1992р.), інші підвищення законодавством не передбачено. Також, за даними Держстату України ІСЦ поріг індексації станом на 2017 рік не досяг 101%, тому підстав для проведення індексації немає. Пояснила, що до управління пенсійного органу позивачка не надала жодних документів, крім пенсійного посвідчення, на підставі яких можливо б було визначити розмір поновленої пенсії. До органу ПФУ позивачка не зверталась із заявами про призначення їй пенсії як дитині війни, розпорядження УПФУ в Приморському районі м. Одеси №5088 від 15.01.2016 року не оскаржувалось. Також, у заяві від 13.05.2016 року позивачка просила перераховувати пенсії на поточний рахунок, відкритий в АТ «Ощадбанк» м. Дніпродзержинськ, проте мі управлінням та Дніпропетровським обласним управлінням АТ «Ощадбанк» договір на обслуговування пенсіонерів не укладався.

Дослідивши матеріали справи, оглянувши оригінал пенсійної справи №840964, з урахуванням пояснень осіб, які брали участь у справі, суд приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що до червня 1992 року ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, проживала в м. Одесі за адресою: вул. ОСОБА_2 (зараз вул. Ніжинська)АДРЕСА_2, та отримувала пенсію за віком. Потім позивачка виїхала на постійне місце проживання до Ізраїлю, в звязку з чим виплату пенсії їй було призупинено.

06.06.2015р. ОСОБА_1 через представника - ОСОБА_3 звернулася до Управління Пенсійного фонду України в Приморському районі м. Одеси із заявою (додаток 2 до Порядку № 22-1) про поновлення виплати пенсії за віком, проте виплату пенсії не поновлено. У звязку з чим, представник позивача звернувся до суду.

Постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 16 грудня 2015р. по справі № 522/13948/15-а позов ОСОБА_1 було задоволено: визнано протиправною бездіяльність УПФУ в Приморському районі м. Одеси щодо не поновлення ОСОБА_1 виплату пенсії за віком; зобов'язано УПФУ в Приморському районі м. Одеси поновити ОСОБА_1 виплату пенсії за віком починаючи з 06 червня 2012р.

Також, судами 1-ї та 2-ї інстанції за розглядом справи №522/13948/15-а було встановлено, що Управління своїм листом №310/А-11 від 23.06.2015 р. повідомило представника, що згідно програмного комплексу АСОПД_КОМТЕХ та проведеної інвентаризації архівних документів управління, архівна пенсійна справа ОСОБА_1 в управлінні відсутня.

Державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління ДВС Головного територіального управління юстиції в Одеській області ОСОБА_6 18.03.2016 року винесено постанову про закінчення виконавчого провадження ВП №50224730 з примусового виконання виконавчого листа №522/13948/15-а, виданого Приморським районним судом м. Одеси 15.01.2016 року.

Державним виконавцем у постанові про закінчення виконавчого провадження від 18.03.2016 року також вказано, що листом УПФУ в Приморському районі м. Одеси від 29.02.2016 за вих.. №1260/02-51 повідомлено, що ОСОБА_1 розпорядженням №5088 від 15.01.2016 року поновлено виплату пенсії за віком з 06.06.2012р.. Сума пенсії склала 1 копійка на місяць, сума боргу склала 44 копійки та виплачена у лютому 2016 року основним способом у плановий період

25.03.2016 року позивачка через представника - ОСОБА_3 звернулася до УПФУ в Приморському районі м. Одеси із заявою про перерахунок розміру пенсії з дати поновлення - 06.06.2012р. зі всіма підвищеннями, індексаціями, надбавками та доплатами, передбаченими нормами чинного пенсійного законодавства України, як непрацюючому пенсіонеру та дитині війні.

Листом УПФУ в Приморському районі м. Одеси № 195/Л-11 від 13.04.2016р. повідомлено, що на підставі рішення суду від 16.12.2015 року розпорядженням від 15.01.2016 року №5088 раніше призначену пенсію за віком ОСОБА_1 поновлено з 06.06.2012 року. Розмір пенсії склав 0,01 грн., борг по перерахунку 0,44 грн. виплачено у лютому 2016 році.

До листа надано розпорядження відповідача №5088 від 15.01.2016 року, а також довідку від 20.04.2016 року №5804 щодо нарахування пенсії за період з 01.06.2012 року по 14.05.2014 року.

В Україні як соціальній, правовій державі людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави (статті 1, 3 Конституції України).

Право на соціальний захист віднесено до основоположних прав і свобод. Це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел (частина друга статті 46 Основного Закону України) і забезпечується частиною другою статті 22 Конституції України, відповідно до якої конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані.

Конституційне право на соціальний захист включає і право громадян на забезпечення їх у старості. Пенсія за віком, за вислугу років та інші її види, що призначаються у зв'язку з трудовою діяльністю, заслужені попередньою працею і є однією з форм соціального захисту. Цим визначається зміст і характер обов'язку держави стосовно тих громадян, які набули право на одержання пенсії.

Основи законодавства України про загальнообов'язкове державне соціальне страхування (далі - Основи) відповідно до Конституції України визначають принципи та загальні правові, фінансові та організаційні засади загальнообов'язкового державного соціального страхування громадян в Україні.

Згідно до ст..3 Закону України «Основи законодавства України про загальнообов'язкове державне соціальне страхування» від 14.01.1998 року, право на забезпечення за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням згідно з цими Основами мають застраховані громадяни України, іноземні громадяни, особи без громадянства та члени їх сімей, які проживають в Україні, якщо інше не передбачено законодавством України, а також міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України.

Передбачене Основним Законом України право громадян на соціальний захист (стаття 46) конкретизоване у Законі «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» (1058-15) а Законі України "Про пенсійне забезпечення", якими встановлено порядок нарахування та виплати пенсій.

Згідно ст.. 7 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», який діє з 2003 року, загальнообов'язкове державне пенсійне страхування здійснюється за принципами, зокрема, рівноправності застрахованих осіб щодо отримання пенсійних виплат; державних гарантій реалізації застрахованими особами своїх прав, передбачених цим Законом.

Згідно ч.2 вищезгаданої статті, пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

З 07 жовтня 2009 року порядок виплати пенсій громадянам, які виїхали на постійне місце проживання за кордон регулюється нормами Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» з урахуванням рішення Конституційного суду України № 25-рп/2009, тобто виплата пенсії повинна проводитися в будь-якому разі незалежно від місця проживання пенсіонера.

Таким чином, ОСОБА_1, проживаючи в державі Ізраїль, являючись громадянкою України, має такі ж самі конституційні права як і інші громадяни України, так як Конституція України та пенсійне законодавство України не допускає обмеження права на соціальний захист, зокрема права на отримання пенсії, за ознакою місця проживання громадянина України.

Відсутність законодавчо встановленого механізму поновлення виплати пенсії, припиненої у зв'язку з виїздом громадянина України на постійне місце проживання за кордон, не може бути підставою для позбавлення таких осіб права на соціальний захист, проголошеного статтею 46 Конституції України.

Згідно до ст.. 28 Закону України №1058- ІV, мінімальний розмір пенсії за віком за наявності у чоловіків 35 років, а у жінок 30 років страхового стажу встановлюється в розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом.

Згідно до ч.4 вказаної статті Закону, за наявності страхового стажу меншої тривалості, ніж передбачено частиною першою цієї статті, пенсія за віком встановлюється в розмірі, пропорційному наявному страховому стажу, виходячи з мінімального розміру пенсії за віком.

Дія статті 28 поширюється на пенсіонерів, яким пенсію призначено до набрання чинності Законом № 2291-IV від 23.12.2004.

Згідно до ч.2 ст. 49 вищезгаданого Закону України, поновлення виплати пенсії здійснюється за рішенням територіального органу Пенсійного фонду протягом 10 днів після з'ясування обставин та наявності умов для відновлення її виплати. Виплата пенсії поновлюється в порядку, передбаченому ч.3 статті 35 та статтею 46 цього Закону.

Статтею 46 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» передбачено, що нараховані суми пенсії, на виплату яких пенсіонер мав право, але не отримав своєчасно з власної вини, виплачуються за минулий час, але не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії. У цьому разі частина суми неотриманої пенсії, але не більш як за 12 місяців, виплачується одночасно, а решта суми виплачується щомісяця рівними частинами, що не перевищують місячного розміру пенсії. Нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів. Компенсація втрати частини пенсії у зв'язку з порушенням строків її виплати пенсіонерам здійснюється згідно із законом.

Статтею 44 Закону № 1058-IV встановлено порядок звернення за призначенням (перерахунком) пенсії, відповідно до якого заява про призначення (перерахунок) пенсії або про її відстрочення та необхідні документи подаються до територіального органу ПФУ або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням ПФУ за погодженням із спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади у сфері праці та соціальної політики, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.

Згідно до ст.. 43 Закону України №1058 - ІV, перерахунок пенсій за віком, по інвалідності, в разі втрати годувальника, за вислугу років, призначених до набрання чинності цим Законом, здійснюється за нормами цього Закону на підставі документів про вік, страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час перерахунку в пенсійній справі та відповідають вимогам законодавства, що діяло раніше, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду. Для перерахунку пенсій, призначених до набрання чинності цим Законом, враховується заробітна плата (дохід), з якої було раніше обчислено пенсію, за документами, наявними в пенсійній справі, або за вибором пенсіонера - заробітна плата (дохід) за період, передбачений абзацом першим частини першої статті 40 цього Закону. При цьому заробітна плата (дохід) для обчислення пенсії визначається відповідно до частини другої статті 40 цього Закону із застосуванням середньої заробітної плати працівників, зайнятих у галузях економіки України, за 2002 рік.

Питання щодо подання та оформлення документів для призначення пенсій урегульовано Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», затвердженим постановою правління ПФУ 25 листопада 2005 року № 22-1 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 року за № 1566/11846; далі - Порядок).

Згідно до п.2.8. Порядку, поновлення виплати пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший здійснюються за документами, що є в пенсійній справі та відповідають вимогам законодавства, що діяло на дату призначення пенсії.

У випадку поновлення виплати пенсії особі, якій не було проведено перерахунок відповідно до статті 43 Закону, заробітна плата (дохід) для обчислення пенсії визначається відповідно до статті 40 Закону із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески та яка відповідно до цього Закону враховується для обчислення пенсій, призначених до 2004 року.

При поновленні виплати пенсії та переведенні з одного виду пенсії на інший до наявних документів особа може додати:

1) документи про страховий стаж за період роботи до 01 січня 2004 року, який не врахований у пенсійній справі, у тому числі після призначення пенсії. За період роботи, починаючи з 01 січня 2004 року, відділ персоніфікованого обліку подає довідку із бази даних реєстру застрахованих осіб за формою згідно з додатком 1 до Положення, а у разі необхідності за формою згідно з додатком 3 до Положення;

2) довідку про заробітну плату відповідно до абзаців другого і третього підпункту 3 пункту 2.1 цього розділу;

3) документи про обставини, що впливають на розмір пенсії (наприклад, зміна кількості членів сімї, які перебували на утриманні пенсіонера чи померлого годувальника, виникнення (втрата) права на надбавку на непрацездатних членів сімї і надбавку на догляд за ними, визнання заявника одиноким і таким, що потребує сторонньої допомоги, визнання заявника інвалідом або учасником війни тощо).

Особи, які одержували пенсію від інших органів і звертаються до органів, що призначають пенсію, надають документ, що підтверджує розмір пенсії, строки її виплати та дату зняття з обліку за попереднім місцем отримання.

При цьому, зазначеними нормативними актами передбачена можливість звернення за призначенням пенсії за віком через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.

Відповідно до ст. 2 КАС завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень. До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Отже, способом захисту інтересів осіб в адміністративному судочинстві є визнання дій (бездіяльності) та рішень неправомірними, їх скасування, покладення обов'язку поновити порушене право.

З правового аналізу положень статей 21, 105, 162 КАС України, адміністративний позов може містити вимоги щодо визнання незаконними рішення, дії чи бездіяльності органу владних повноважень (його посадової особи), зобов'язання його вчинити певні дії, відшкодувати шкоду, заподіяну незаконними рішенням, дією або бездіяльністю, оскільки захист інтересів осіб в адміністративному судочинстві має бути спрямований на поновлення прав та інтересів позивача.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи повинні діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією і Законами України.

Згідно з ч. 1 ст. 11, ч. 1 ст. 69, ч. 1, 2, 6 ст. 71 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Як вбачається з матеріалів пенсійної справи ОСОБА_1 №840964, позивачем при зверненні до відповідача з заявою про поновлення пенсійних виплат було надано лише копію пенсійного посвідчення №2109813 про призначення пенсії за віком, виходячи з заробітку 103 руб. 24 коп.. Інших документів стосовно стажу, заробітку, наявних у позивачки до призначення їй пенсій, суду надано не було, до органі пенсійного фонду представлено також не було.

Таким чином, виходячи з пояснень представника відповідача та матеріалів справи, суд вбачає, що управління ПФУ в Приморському районі м. Одеси поновило ОСОБА_1 виплату пенсії у відповідності до чинного законодавства та визначило її розмір на підставі наявних в управлінні документів. При цьому, розпорядження УПФУ в Приморському районі м. Одеси №5088 від 15.01.2016 року до теперішнього часу є дійсним, ніким не оскаржувалось та не скасовувалось.

Крім того, суд вбачає, що позивачка до органу пенсійного фонду з заявою про призначення (поновлення) пенсії як дитині війни не зверталась, рішення за вказаним питанням органом пенсійного фонду не приймалось, з огляду на що в цій частині позовних вимог ОСОБА_1 порушень її прав не встановлено.

Отже, з урахуванням вищевикладеного суд вбачає про безпідставність вимог ОСОБА_1 стосовно перерахунку з 06.06.2012 року поновленої їй пенсійної виплати з урахуванням підвищень, індексації, надбавок та доплат, а тому відмовляє у їх задоволенні.

Керуючись ст.ст. 7-9, 11, 71, 94, 158, 160, 162, 163, 167, 183-2, п. 1. ч. 1 ст. 256, 267 Кодексу адміністративного судочинства України, Закон України «Про пенсійне забезпечення», суд,-

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенін адміністративного позову ОСОБА_1 -відмовити.

Постанова може бути оскаржена до Одеського апеляційного адміністративного суду через Приморський районний суд м. Одеси, шляхом подачі апеляційної скарги в десятиденний строк після отримання постанови суду.

Суддя: Домусчі Л.В.

09.03.2017