Справа № П/811/688/16
Суддя: Богданенко І.Ю.
Дата ухвалення: 2017-03-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

07 березня 2017 рокусправа № П/811/688/16

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Богданенка І.Ю.,

суддів: Уханенка С.А. Дадим Ю.М. ,

за участю секретаря судового засідання: Сколишева О.О.,

за участю представників:

позивача: - не з'явився,

відповідачів: - не з'явилися,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро клопотання ОСОБА_1 про відмову від адміністративного позову

у справі №П/811/688/16

за позовом ОСОБА_1

до територіального управління Державної судової адміністрації України в Кіровоградській області, Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області, в.о. голови Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області

про визнання незаконними дій та відмови, зобов'язання вчинити певні дії, визнання відсутності компетенції, часткове визнання незаконним наказу,-

ВСТАНОВИВ:

У червні 2016 року ОСОБА_1 звернувся у Кіровоградський окружний адміністративний суд з позовом до територіального управління Державної судової адміністрації України в Кіровоградській області, Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області, в.о. голови Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області, в якому просив, з урахуванням уточнень, визнати незаконними дії територіального управління Державної судової адміністрації України в Кіровоградській області в частині ненарахування і невиплати позивачу суддівської винагороди та зобов'язати провести нарахування та виплату суддівської винагороди з 15 червня 2015 року по 11 липня 2016 року у повному розмірі і здійснювати такі нарахування та виплати в подальшому, до зміни його правового статусу або зміни законодавства; визнати незаконними дій Олександрійського міськрайонного суду, в частині внесення відносно позивача до табелю обліку використання робочого часу Олександрійського міськрайонного суду відміток про прогул (ПР), з 17 серпня 2015 року по 11 липня 2016 року та вилучити їх з облікової справи судді; визнати незаконною відмову в.о. голови Олександрійського міськрайонного суду у ненаданніпозивачу щорічної та додаткової оплачуваної відпустки за період 2015 - 2016 роки та зобов'язати надати йому зазначені відпустки; визнати відсутність компетенції в.о. голови Олександрійського міськрайонного суду ОСОБА_2 щодо проведення перевірки обставин, викладених у поясненнях судді ОСОБА_1 від 12 липня 2016 року; визнати незаконним пункт 2 наказу в.о. голови Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області ОСОБА_2 від 12 липня 2016 року №75-к; визнати незаконними дій в.о. голови Олександрійського міськрайонного суду ОСОБА_2 щодо направлення запитів до правоохоронних органів та органів суддівського самоврядування стосовно позивача.

Постановою Кіровоградського окружного адміністративного суду від 10 листопада 2016 року відмовлено у задоволенні позовних вимог.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати оскаржувану постанову та ухвалити нову, якою задовольнити позовні вимоги.

У письмових запереченнях представник Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області та в.о. голови Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області просить апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, постанову без змін.

06 березня 2017 року на адресу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду надійшла заява ОСОБА_1 про відмову від позовних вимог в повному обсязі та закриття провадження у справі. Одночасно просить суд вирішити питання про повернення судового збору, сплаченого за подання апеляційної скарги.

Представник територіального управління Державної судової адміністрації України в Кіровоградській області у письмових запереченнях просить апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, постанову без змін.

Сторони, будучи належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явилися, відповідно до статті 41 Кодексу адміністративного судочинства України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Розглянувши матеріали справи, суд апеляційної інстанції вважає необхідним заяву ОСОБА_1 задовольнити частково з наступних підстав.

Судом установлено та матеріалами справи підтверджено, що на підставі указу Президента України від 21 червня 2006 року №559/2006 «Про призначення суддів», яким позивача призначено суддею строком на п'ять років, наказом начальника територіального управління Державної судової адміністрації в Кіровоградській області від 03 липня 2006 року №97-к ОСОБА_1 призначено на посаду судді Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області з 04 липня 2006 року, з оплатою праці згідно штатного розпису.

Заявою від 17 серпня 2015 року суддя Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області ОСОБА_1 поставив до відома голову Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області ОСОБА_3, що внаслідок особистих обставин він вимушений на невизначений час залишити межі м. Олександрії.

Про надходження відповідної заяви на електронну адресу Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області 17 серпня 2015 року повідомлено територіальне управління Державної судової адміністрації в Кіровоградській області.

Наказом голови Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 17 серпня 2015 року №106-к «Про утворення комісії з фіксування факту відсутності на роботі судді ОСОБА_1» створено комісію з працівників апарату Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області для фіксування в установленому порядку відсутності на роботі судді цього ж суду ОСОБА_1 та зобов'язано комісію забезпечувати фіксування факту відсутності на роботі судді ОСОБА_1 кожного робочого дня до фактичного виходу його на роботу із складанням акту про відсутність на роботі.

На виконання зазначеного наказу, у період з 17 серпня 2015 року по 11 липня 2016 року включно за кожен робочий день складені акти про відсутність на роботі судді ОСОБА_1. При цьому, до табелів обліку використання робочого часу Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області стосовно судді ОСОБА_1 за зазначений період внесені відмітки «ПР» (прогул).

Також, до табелів обліку використання робочого часу Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області відносно позивача вносилися відмітки «НН» (відсутність на роботі, пов'язана з неоплачуваною тимчасовою непрацездатністю).

Вказане стало підставою для невиплати територіальним управлінням Державної судової адміністрації України у Кіровоградській області судді ОСОБА_1 за відповідний період суддівської винагороди, відмови у наданні щорічної та додаткової оплачуваної відпустки за період 2015 - 2016 років, а також видання наказу від 12 липня 2016 року №75-к «Щодо надання письмових пояснень ОСОБА_1», пункт 2 якого оскаржується позивачем, та направлення відповідних запитів до органів суддівського самоврядування та правоохоронних органів щодо з'ясування інформації стосовно звернень позивача про загрозу його життю з боку політичних діячів у зв'язку з його діяльністю на посаді судді або здійснення іншого тиску відносно нього.

При цьому слід зазначити, що факт відсутності в Олександрійському міськрайонному суді Кіровоградської області у період з 15 червня 2015 року по 11 липня 2016 року позивачем не заперечується.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, з чим погоджується і суд апеляційної інстанції, суд першої інстанції виходив з того, що закінчення повноважень судді призначеного строком на п'ять років зумовлює неможливість здійснення правосуддя таким суддею, однак не звільняє його від виконання інших обов'язків визначених Законом України «Про судоустрій і статус суддів».

Так, відповідно до статей 55, 56, 57 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», у разі закінчення у судді п'ятирічного строку, на який його було призначено на посаду вперше, суддя бере участь у суддівському самоврядуванні, додержується присяги судді, дотримується правил суддівської етики, виконує вимоги та дотримується обмежень, установлених законодавством у сфері запобігання корупції, подає декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, систематично розвиває професійні навички (уміння), підтримує свою кваліфікацію на належному рівні, необхідному для виконання повноважень в суді, де він обіймає посаду. За ним також зберігаються гарантії матеріального, побутового та соціального забезпечення, передбачені чинним законодавством для суддів. Він продовжує обіймати штатну суддівську посаду у відповідному суді до вирішення питання про обрання його безстроково, або до моменту його звільнення з посади у зв'язку із закінченням строку, на який його призначено.

Таким чином, саме по собі припинення повноважень судді не свідчить про виникнення у такого судді права знаходитися протягом робочого часу поза межами місця роботи, в даному випадку - Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області.

Пунктом 7 частини 4 статті 48 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» встановлено, що незалежність судді забезпечується окремим порядком фінансування та організаційного забезпечення діяльності судів, установленим законом.

Оплата праці суддів в Україні здійснюється шляхом виплати їм суддівської винагороди.

Відповідно до частини 1 статті 133 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суддівська винагорода регулюється цим Законом, Законом України «Про Конституційний Суд України» та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами.

Частинами 2-8 статті 133 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» встановлено складові суддівської винагороди, розміри посадових окладів суддів, розміри доплат за вислугу років, за зайняття адміністративних посад, за науковий ступінь, за роботу, яка передбачає доступ до державної таємниці.

Окрім того, частинами 9, 10 статті 133 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» визначено, що обсяги видатків на забезпечення виплати суддівської винагороди здійснюються за окремим кодом економічної класифікації видатків, а суддя, який не здійснює правосуддя (крім випадків тимчасової непрацездатності, перебування судді у щорічній оплачуваній відпустці), не має права на отримання доплат до посадового окладу.

Між тим, нарахування суддівської винагороди здійснюється на підставі документів з первинного обліку праці - табелю обліку використання робочого часу, типова форма якого затверджена наказом Державного комітету статистики України від 05 грудня 2008 року №489, у зв'язку з чим відмітки у табелях обліку використання робочого часу, які стосуються відсутності працівника, в тому числі і судді, на роботі пов'язані з неоплачуваною тимчасовою непрацездатністю (НН), прогулом (ПР), неявкою з нез'ясованих причин (НЗ), інших причин (І), унеможливлюють нарахування коштів задля оплати праці такого працівника, у тому числі й суддівської винагороди.

Тобто, обов'язковою умовою нарахування і виплати суддівської винагороди є перебування судді на робочому місці та фактичне виконання ним обов'язків судді, у тому числі, які не пов'язані із здійсненням правосуддя.

Пояснення ОСОБА_1 щодо поважності причин невиходу на роботу не приймаються до уваги у зв'язку з тим, що матеріалами справи не підтверджено наявності у позивача поважних причин для невиходу на роботу у період з 17 серпня 2015 року по 11 липня 2016 року, а тому у табелях обліку використання робочого часу Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області правомірно зроблено відмітки про відсутність судді ОСОБА_1 на роботі без наявності поважних причин, у даному випадку «ПР» (прогул).

Оскільки у табелях обліку використання робочого часу Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області відносно судді ОСОБА_1 за період з 15 червня 2015 року по 14 серпня 2016 року, включно, зроблені відмітки про відсутність на роботі, пов'язану з неоплачуваною тимчасовою непрацездатністю (НН), а за період з 17 серпня 2015 року по 11 липня 2016 року зроблені відмітки ПР (прогул), то територіальним управлінням Державної судової адміністрації України в Кіровоградській області правомірно не проведено нарахування та виплату позивачу суддівської винагороди за вказані періоди.

При цьому, слід зазначити, що відмітки в табелях обліку використання робочого часу за своєю природою не є фіксуванням дисциплінарного проступку працівника. Разом з тим відмітки в табелях обліку використання робочого часу безпосередньо впливають на виплату суддівської винагороди. Між тим, як відмітки «ПР», так і відмітки «І» та «НЗ» не свідчать про наявність у працівника поважних причин невиходу на роботу, а тому не дають права на оплату праці.

Отже, проставляння відміток «ПР», а не «І» чи «НЗ», як вважає за необхідне позивач, не впливає на порушення прав ОСОБА_1, а отже суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у задоволенні позовних вимог про визнання незаконними дій Олександрійського міськрайонного суду, в частині внесення відносно ОСОБА_1 до табелю обліку використання робочого часу Олександрійського міськрайонного суду відміток про прогул (ПР), з 17 серпня 2015 року по 11 липня 2016 року та вилучення цих даних з облікової справи судді.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про визнання незаконною відмови в.о. голови Олександрійського міськрайонного суду у наданні ОСОБА_1 щорічної та додаткової оплачуваної відпустки за період 2015 - 2016 років та зобов'язання надати йому зазначені відпустки суд першої інстанції обґрунтованого дійшов висновку, що оскільки установлено, що позивач з 17 серпня 2015 року по 11 липня 2016 року не перебував на роботі без наявності поважних причин, при цьому у вказаному періоді оплата праці йому не здійснювалася, то зазначений період не підлягає зарахуванню до стажу роботи, який дає право на щорічну основну відпустку.

Також судом установлено, що у період з 15 червня 2015 року по 14 серпня 2015 року ОСОБА_1 перебував на стаціонарному лікуванні в Державній бюджетній установі охорони здоров'я Міській клінічній лікарні №1 ім. М.І. Пирогова Департаменту охорони здоров'я м. Москви, що підтверджується випискою із медичної картки амбулаторного, стаціонарного хворого від 14 серпня 2015 року. Разом з тим, в порушення вимог пункту 1.12 Інструкції про порядок видачі документів, що засвідчують тимчасову непрацездатність громадян, затвердженої наказом Міністерства охорони здоров'я від 13 листопада 2001 року №455, позивачем не здійснено обміну документу, що засвідчує його тимчасову непрацездатність під час тимчасового перебування за межами держави, на листок непрацездатності згідно з рішенням лікарсько-консультаційної комісії (ЛКК) лікувально-профілактичного закладу за місцем проживання чи роботи.

Отже, виписка із медичної картки амбулаторного, стаціонарного хворого від 14 серпня 2015 року, видана лікувальним закладом Російської Федерації сама по собі не є документом, що засвідчує тимчасову непрацездатність в Україні та підлягає обміну на листок непрацездатності у встановленому порядку, а отже період з 15 червня 2015 року по 14 серпня 2016 року також не підлягає врахуванню до стажу, який надає право на щорічну основну відпустку, оскільки не підтверджений належним чином оформленими документами.

Відповідно до статті 134 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суддям надається щорічна оплачувана відпустка тривалістю 30 робочих днів з виплатою, крім суддівської винагороди, допомоги на оздоровлення у розмірі посадового окладу. Суддям, які мають стаж роботи більше 10 років, надається додаткова оплачувана відпустка тривалістю 15 календарних днів.

Згідно з частинами 1, 10 статті 6 Закону України «Про відпустки» щорічна основна відпустка надається працівникам тривалістю не менш як 24 календарних дні за відпрацьований робочий рік, який відлічується з дня укладення трудового договору. Положення цієї статті щодо тривалості щорічної основної відпустки не поширюються на працівників, тривалість відпустки яким установлюється іншими актами законодавства, проте тривалість їх відпустки не може бути меншою, за передбачену частинами першою, сьомою і восьмою цієї статті.

Частиною 1 статті 9 Закону України «Про відпустки» визначено час, який зараховується до стажу роботи, що дає право на щорічну основну відпустку (стаття 6 цього Закону).

Таким чином, відпустки працівникам, у тому числі і суддям, надаються за фактично відпрацьований робочий час.

Посилання позивача на пункт 2 частини 1 статті 9 Закону України «Про відпустки», яким визначено, що час, коли працівник фактично не працював, але за ним згідно з законодавством зберігалися місце роботи (посада) та заробітна плата повністю або частково (в тому числі час оплаченого вимушеного прогулу, спричиненого незаконним звільненням або переведенням на іншу роботу) не приймаються судом, оскільки саме по собі припинення повноважень судді не свідчить про виникнення у такого судді права знаходитися протягом робочого часу поза межами місця роботи.

Зважаючи на відсутність у позивача стажу, який надає право на щорічну основну відпустку за період з 15 червня 2015 року по 11 липня 2016 року, відсутнє також і право на додаткову відпустку за вказаний період.

Що стосується позовних вимог про визнання незаконним пункту 2 наказу виконуючого обов'язки голови Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області ОСОБА_2 від 12 липня 2016 року №75-к та визнання незаконними дій щодо направлення запитів до правоохоронних органів та органів суддівського самоврядування стосовно позивача, слід зазначити наступне.

Так, наказом виконуючого обов'язки голови Олександрійського міськрайонного суду кіровоградської області від 12 липня 2016 року №75-к «Щодо надання письмових пояснень ОСОБА_1» запропоновано судді Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області ОСОБА_1 до 17.00 години 12 липня 2016 року надати письмові пояснення щодо причин відсутності на роботі у період з 17 серпня 2015 року по 11 липня 2016 року з наданням доказів (документів), на підтвердження своїх пояснень. Пунктом 2 зазначеного наказу, який оскаржується позивачем, наказано керівнику апарату Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області ОСОБА_4 здійснити організаційні заходи для з'ясування та фіксування причин відсутності ОСОБА_1 на роботі у зазначений у пункті 1 цього наказу період, в установленому законом порядку, а також ознайомити ОСОБА_1 з листом Вищої кваліфікаційної комісії України від 16 грудня 2015 року №18-18137/15 під підпис.

Відповідно до частини 2 статті 24 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» голова місцевого суду з питань, що належать до його адміністративних повноважень, видає накази і розпорядження.

Частиною 3 статті 24 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» визначено, що у разі відсутності голови місцевого суду його адміністративні повноваження здійснює один із заступників голови суду за визначенням голови суду, за відсутності такого визначення - заступник голови суду, який має більший стаж роботи на посаді судді, а в разі відсутності заступника голови суду - суддя цього суду, який має більший стаж роботи на посаді судді.

Згідно з частиною 3 статті 152 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» керівник апарату суду несе персональну відповідальність за належне організаційне забезпечення суду, суддів та судового процесу, функціонування автоматизованої системи документообігу, інформує збори суддів про свою діяльність. Збори суддів можуть висловити недовіру керівнику апарату суду, що тягне за собою звільнення його з посади.

Відповідно до пункту 3 Положення про апарат Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області, затвердженого рішенням зборів суддів Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 28 грудня 2012 року голова Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області контролює діяльність апарату суду.

Таким чином, пункт 2 наказу від 12 липня 2016 року №75-к виданий з дотриманням повноважень голови Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області. При цьому обов'язок покладений на керівника апарату узгоджується з повноваженнями зазначеної посадової особи визначеними Законом України «Про судоустрій і статус суддів».

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції, що посилання у вступній частині наказу від 12 липня 2016 року №75-к на частину 1 статті 149 Кодексу законів про працю України, яка визначає, що до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення, не може розцінюватися як підстава для скасування пункту 2 зазначеного наказу.

Судом також установлено, що 02 серпня 2016 року виконуючою обов'язки голови Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області направлено запити до Ради суддів України, Олександрійської місцевої прокуратури, Олександрійського міського відділу Служби безпеки України в Кіровоградській області, Олександрійського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Кіровоградській області та Олександрійського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Кіровоградській області, в яких просить повідомити чи звертався суддя Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області у період з 2010 року по теперішній час до органів суддівського самоврядування та правоохоронних органів з повідомленням згідно з пунктом 8 статті 55 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» щодо загрози його життю з боку політичних діячів у зв'язку з його діяльністю на посаді судді або здійснення будь-якого іншого тиску відносно нього.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про доступ до публічної інформації» публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб'єктами владних повноважень своїх обов'язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб'єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом. Публічна інформація є відкритою, крім випадків, встановлених законом.

Згідно з частиною 1 статті 7 Закону України «Про доступ до публічної інформації» конфіденційна інформація - інформація, доступ до якої обмежено фізичною або юридичною особою, крім суб'єктів владних повноважень, та яка може поширюватися у визначеному ними порядку за їхнім бажанням відповідно до передбачених ними умов. Не може бути віднесена до конфіденційної інформація, зазначена в частині першій і другій статті 13 цього Закону.

Частиною 2 статті 11 Закону України «Про інформацію» встановлено, що не допускаються збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та захисту прав людини. До конфіденційної інформації про фізичну особу належать, зокрема, дані про її національність, освіту, сімейний стан, релігійні переконання, стан здоров'я, а також адреса, дата і місце народження.

Відповідно до частин 1, 2 статті 21 Закону України «Про інформацію» інформацією з обмеженим доступом є конфіденційна, таємна та службова інформація. Конфіденційною є інформація про фізичну особу, а також інформація, доступ до якої обмежено фізичною або юридичною особою, крім суб'єктів владних повноважень. Конфіденційна інформація може поширюватися за бажанням (згодою) відповідної особи у визначеному нею порядку відповідно до передбачених нею умов, а також в інших випадках, визначених законом.

При цьому, згідно з частиною 2 статті 5 Закону України «Про захист персональних даних» не є конфіденційною інформацією персональні дані, що стосуються здійснення особою, яка займає посаду, пов'язану з виконанням функцій держави або органів місцевого самоврядування, посадових або службових повноважень.

Пунктом 8 частини 5 статті 55 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» визначено обов'язок судді звертатися з повідомленням про втручання в його діяльність як судді щодо здійснення правосуддя до органів суддівського самоврядування та правоохоронних органів упродовж п'яти днів після того, як йому стало відомо про таке втручання.

Судом першої інстанції установлено, що запити виконуючої обов'язки голови Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області стосуються саме інформації щодо звернення судді ОСОБА_1 до органів суддівського самоврядування та правоохоронних органів у відповідності до пункту 8 частини 5 статті 55 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», тобто відносно даних пов'язаних із виконанням обов'язків судді, а тому така інформація не є конфіденційною.

Суд першої інстанції вірно зазначив, що звертаючись з позовною вимогою про визнання відсутності компетенції виконуючої обов'язки голови Олександрійського міськрайонного суду ОСОБА_2 щодо проведення перевірки обставин, викладених у поясненнях судді ОСОБА_1 від 12 липня 2016 року позивачем неправильно обрано спосіб захисту порушеного права, що є самостійною підставою для відмови у задоволенні позовної вимоги з огляду на наступне.

Відповідно до пунктів 1, 3 частини 2 статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема: спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності; спори між суб'єктами владних повноважень з приводу реалізації їхньої компетенції у сфері управління, у тому числі делегованих повноважень.

Отже, підставою звернення до адміністративного суду для вирішення компетенційного спору є виникнення конфлікту на основі реалізації управлінських функцій суб'єктами владних повноважень. Позивачем у компетенційному спорі може виступати виключно суб'єкт владних повноважень. Натомість фізична особа може звертатися до суду щодо визнання протиправними дій, бездіяльності чи рішень суб'єкта владних повноважень.

Крім того, судом не установлено та матеріалами справи не підтверджено здійснення виконуючою обов'язки голови Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області ОСОБА_2 жодних дій пов'язаних з проведенням перевірки обставин, викладених у поясненнях судді ОСОБА_1 від 12 липня 2016 року, оскільки направлені запити є лише збором інформації, а не проведенням перевірки стосовно судді.

За таких обставин, судом першої інстанції повно встановлені обставини справи та надана правильна юридична оцінка, прийнято законне та обґрунтоване рішення.

Разом з тим, від ОСОБА_1 надійшла заява про відмову від позовних вимог в повному обсязі.

Так, відповідно до частини 1 статті 51 Кодексу адміністративного судочинства України, позивач має право відмовитися від адміністративного позову у суді апеляційної чи касаційної інстанції до закінчення відповідно апеляційного чи касаційного розгляду.

Частиною 1 статті 194 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що позивач може відмовитися від адміністративного позову, а сторони можуть примиритися у будь-якій час до закінчення апеляційного розгляду.

Згідно з пунктом 2 частини 1 статті 157 Кодексу адміністративного судочинства України суд закриває провадження у справі, якщо позивач відмовився від адміністративного позову і відмову прийнято судом.

Відповідно до частини 2 статті 203 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо судом першої інстанції ухвалено законне та обґрунтоване судове рішення, а обставини, які стали підставою для закриття провадження у справі, виникли після його ухвалення, суд апеляційної інстанції визнає таке рішення нечинним і закриває провадження у справі.

Враховуючи вищезазначене та приймаючи до уваги законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, а також той факт, що відмова позивача від адміністративного позову не суперечить вимогам закону, не порушує права та охоронювані законом інтереси інших осіб, позивачу відомі наслідки прийняття судом відмови від адміністративного позову та закриття у зв'язку з цим провадження у справі, суд апеляційної інстанції вважає необхідним прийняти відмову від позову та у зв'язку з прийняттям відмови від адміністративного позову, постанову Кіровоградського окружного адміністративного суду від 10 листопада 2016 року визнати нечинною, а провадження у справі закрити.

У задоволенні заяви в частині повернення сплаченого судового збору слід відмовити з наступних підстав.

За змістом статті 95 Кодексу адміністративного судочинства України у разі відмови позивача від адміністративного позову понесені ним витрати відповідачем не відшкодовуються, а витрати відповідача за його заявою стягуються із позивача, крім випадків, коли позивач звільнений від сплати судових витрат.

Згідно з частиною 2 статті 87 Кодексу адміністративного судочинства України, розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Згідно з преамбулою до Закону України «Про судовий збір», цей Закон визначає правові засади справляння судового збору, платників, об'єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору.

Відповідно до частини 1 статті 7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі: 1) зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом; 2) повернення заяви або скарги; 3) відмови у відкритті провадження у справі в суді першої інстанції, апеляційного та касаційного провадження у справі; 4) залишення заяви або скарги без розгляду (крім випадків, якщо такі заяви або скарги залишені без розгляду у зв'язку з повторним неприбуттям або залишенням позивачем судового засідання без поважних причин та неподання заяви про розгляд справи за його відсутності, або неподання позивачем витребуваних судом матеріалів, або за його заявою (клопотанням); 5) закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв'язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях.

Вказаний перелік підстав є вичерпний.

Оскільки у даній справі закрито провадження у справі у зв'язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом, то підстав для повернення судового збору позивачу не має.

Керуючись статтями 95, 157, 194, 198, 203, 211, 212 Кодексу адміністративного судочинства України,-

УХВАЛИВ:

Прийняти відмову ОСОБА_1 від позовних вимог в повному обсязі.

Постанову Кіровоградського окружного адміністративного суду від 10 листопада 2016 року - визнати нечинною.

Провадження у справі закрити.

Відмовити у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про повернення судового збору.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів.

Головуючий суддя І.Ю. Богданенко

суддя С.А. Уханенко

суддя Ю.М. Дадим