Справа № 805/693/17-а
Суддя: Бабіч С.І.
Дата ухвалення: 2017-03-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 березня 2017 р. Справа №805/693/17-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов'янськ, вул. Добровольського, 1

час прийняття постанови: 10 година 30 хвилин

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Бабіча С.І., за участю секретаря судового засідання Мангуш З.В. та представників сторін:

позивача - Романюка А.В.;

відповідача - Захарченка В.Ф.;

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕЙЧ АР ГАРАНТ» до Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Запоріжжя Міжрегіонального Головного управління ДФС про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень - рішень № від 13.01.2017 року та № від 13.01.2017 року,

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю «ЕЙЧ АР ГАРАНТ» звернулось до суду з позовом до Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Запоріжжя Міжрегіонального Головного управління ДФС про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень - рішень № від 13.01.2017 року та № від 13.01.2017 року.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що вважає спірні податкові повідомлення - рішення протиправними, оскільки у позивача наявні всі первинні бухгалтерські документи, що підтверджують реальність господарських операцій з контрагентами, на підставі яких були сформовані відповідні показники податкової звітності.

Представник відповідача у судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечував, надав письмові заперечення, відповідно до яких зазначив, що податковим органом була проведена документальна позапланова виїзна перевірка ТОВ «Ейч Ар Гарант» з питань дотримання вимог податкового та валютного законодавства за період 01.01.2015 року по 30.09.2016 року. Податковий орган, вважає, що позивач здійснював діяльність спрямовану на здійснення операцій пов'язаних з наданням податкової вигоди третім особам, у зв'язку з чим просить відмовити у задоволені позовних вимог у повному обсязі.

Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог у повному обсязі та встановив наступні обставини.

Позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю «ЕЙЧ АР ГАРАНТ» (, 87505, м. Маріуполь, пров. Банний, буд. 2) зареєстровано в якості юридичної особи 07.04.2011 року, зазначене підтверджується випискою з єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців.

Судом встановлено, що Спеціалізованою державною податковою інспекцією з обслуговування великих платників у м. Запоріжжя Міжрегіонального Головного управління ДФС було проведено документальна позапланова виїзна перевірка ТОВ «Ейч Ар Гарант» з питань дотримання вимог податкового та валютного законодавства за період 01.01.2015 року по 30.09.2016 року, на підставі якої складено акт № 122/28-04-41-02/37598904 від 23.12.2016 року.

Перевіркою встановлено порушення ст. 1, ст. 4, ст. 9 Закону України «Про бухгалтерській облік та фінансову звітність в Україні», п. 44.1, п. 44.2, ст. 44, п.п. 134.1.1. п. 134.1 ст. 134 Податкового кодексу України в результаті чого, платником податків занижено податок на прибуток в періоді, що перевірявся на загальну суму 111 449 грн., п.п. 192.1.1, п.п.192.1.2, ст. 192, абз. «а» п. 198.1 , п. 198.3 ст. 198, п. 200.1, п.200.2 ст. 200 Податкового кодексу України, п.п.1, п. 4 розділу V Порядку заповнення і подання податкової звітності з податку на додану вартість, затвердженого наказом МФУ № 966 від 23.09.2014 року, п. 5 розділу ІІІ, пп.1, п.п. 3 п. 4 розділу V Порядку заповнення і подання податкової звітності з податку на додану вартість, затвердженого наказом МФУ № 21 від 28.01.2016 року, в результаті чого платником податків занижено ПДВ у періоді, що перевірявся на суму 129 815 грн.

Не погодившись з висновками акта перевірки № 122/28-04-41-02/37598904 від 23.12.2016 року позивач до податкового органу подав заперечення на зазначений акт.

За результатами розгляду заперечень податковий орган надав позивачу відповідь № 1678/10/28/04-41-02 від 10.01.2017 року, у якій зазначив, що встановлені порушення та висновок акту перевірки є правомірними.

На підставі зазначено акта перевірки прийняті податкові повідомлення-рішення № від 13.01.2017 року про збільшення суми грошового зобов'язання за платежем з податку на прибуток у розмірі 111 449 грн. та № від 13.01.2017 року про збільшення суми грошового зобов'язання за платежем з податку на додану вартість у розмірі 129 815 грн.

Як видно зі змісту акту перевірки, підставою для винесення спірних податкових повідомлень-рішень було встановлення перевіркою відсутності правових наслідків у правовідносинах позивача з контрагентами ПП «АЗОВ - ЛАК» та ПП «Азовінструмент».

Між ТОВ «Ейч Ар Гарант» та ПП «Азов - Лак», був укладений договір постачання № АЛ -12 від 05.07.2013 року відповідно до якого постачальник зобов'язується передати покупцю у встановлений договором строк товар, а покупець зобов'язується прийняти такий товар у власність та оплатити його на умовах, викладених в цьому договорі.

Факт здійснення господарських операцій між ТОВ "Ейч Ар Гарант" та ПП «Азов - Лак» за вказаним договором підтверджується видатковими накладними № РН-0000001 від 20.01.2015 року, № РН-0000002 від 26.01.2015 року, № РН-0000003 від 06.02.2015 року, № РН-0000005 від 16.02.2015 року, № РН-0000006 від 16.03.2015 року, № РН-0000007 від 19.03.2015 року, № РН-0000008 від 26.03.2015 року, № РН-0000009 від 30.03.2015 року, № РН-0000011 від 08.04.2015 року, № РН-0000014 від 17.04.2015 року, № РН-0000017 від 06.05.2015 року, № РН-0000018 від 12.05.2015 року, № РН-0000021 від 22.05.2015 року, № РН-0000023 від 04.06.2015 року, № РН-0000027 від 17.06.2015 року, № РН-0000025 від 05.06.2015 року, № РН-0000028 від 17.06.2015 року, № РН-0000029 від 23.06.2015 року, № РН-0000030 від 23.06.2015 року.

На виконання вимог ПК України ПП «Азов - Лак» було виписано ТОВ " Ейч Ар Гарант " податкові накладні № 1 від 20.01.2015 року, № 2 від 26.01.2015 року, № 1 від 06.02.2015 року, № 2 від 11.02.2015 року, № 3 від 16.02.2015 року, № 1 від 12.03.2015 року, № 2 від 12.03.2015 року, № 5 від 16.03.2015 року, № 3 від 19.03.2015 року, № 7 від 26.03.2015 року, № 8 від 30.03.2015 року, № 2 від 08.04.2015 року, № 5 від 17.04.2015 року, № 1 від 06.05.2015 року, № 2 від 12.05.2015 року, № 5 від 22.05.2015 року, № 1 від 04.06.2015 року, № 3 від 05.06.2015 року, № 5 від 17.06.2015 року, № 6 від 17.06.2015 року, № 8 від 23.06.2015 року, № 9 від 23.06.2015 року, № 1 від 08.07.2015 року.

Розрахунок між сторонами за договором проводився у безготівковій формі, що підтверджується платіжними дорученнями № 8 від 06 січня 2015 року, № 112 від 15 січня 2015 року, № 176 від 29 січня 2015 року, № 359 від 17 лютого 2015 року, № 412 від 25 лютого 2015 року, № 595 від 12 березня 2015 року, № 631 від 20 березня 2015 року, № 675 від 25 березня 2015 року, № 682 від 26 березня 2015 року, № 795 від 07 квітня 2015 року, № 794 від 07 квітня 2015 року, № 876 від 23 квітня 2015 року, № 1096 від 18 травня 2015 року, № 1117 від 20 травня 2015 року, № 1138 від 25 травня 2015 року, № 1146 від 26 травня 2015 року, № 1354 від 22 червня 2015 року, № 1353 від 22 червня 2015 року, № 1391 від 25 червня 2015 року, № 1392 від 25 червня 2015 року, № 1410 від 30 червня 2015 року, № 1552 від 10 липня 2015 року.

Також, між ТОВ «Ейч Ар Гарант» та ПП «Азовінструмент», був укладений договір постачання № 399 від 14.08.2015 року відповідно до якого, постачальник зобов'язується передати у встановлений договором термін товар, який належить постачальнику, а покупець зобов'язується прийняти такий товар у власність та оплатити його на умовах, викладених в цьому договорі.

Факт здійснення господарських операцій між ТОВ "Ейч Ар Гарант" та ПП «Азовінструмент» підтверджується видатковими накладними № РН-0000108 від 18.08.2015 року, № РН-0000117 від 11.09.2015 року, № РН-0000120 від 14.09.2016 року, № РН-0000122 від 17.09.2015 року, № РН-0000128 від 02.10.2015 року, № РН-0000143 від 03.11.2015 року, № РН-0000147 від 16.11.2015 року, № РН-0000155 від 07.12.2015 року, № РН-0000162 від 08.12.2015 року, № РН-0000170 від 24.12.2015 року, № РН-0000005 від 02.02.2016 року, № РН-0000010 від 18.02.2016 року, № РН-0000016 від 02.03.2016 року, № РН-0000021 від 10.03.2016 року, № РН-0000029 від 21.03.2016 року, № РН-0000033 від 23.03.2016 року, № РН-0000039 від 30.03.2016 року, № РН-0000023 від 11.03.2016 року, № РН-0000045 від 13.04.2016 року, № РН-0000053 від 25.04.2016 року, № РН-0000065 від 02.06.2016 року, № РН-0000066 від 07.06.2016 року, № РН-0000077 від 15.06.2016 року, № РН-0000084 від 23.06.2016 року, № РН-0000088 від 05.07.2016 року, № РН-0000114 від 03.08.2016 року, № РН-0000116 від 09.08.2016 року, № РН-0000139 від 06.09.2016 року.

Розрахунок між сторонами за договором проводився у безготівковій формі, що підтверджується платіжними дорученнями № 1724 від 05.08.2015 року, № 2011 від 07.09.2015 року, № 2107 від 09.09.2015 року, № 59 від 17.09.2015 року, № 108 від 24.09.2015 року, № 283 від 09.10.2015 року, № 682 від 10.11.2015 року, № 836 від 03.12.2015 року, № 951 від 07.12.2015 року, № 1053 від 22.12.2015 року, № 1053 від 22.12.2015 року, № 1096 від 30.12.2015 року, № 268 від 05.02.2016 року, № 604 від 09.03.2016 року, № 610 від 10.03.2016 року, № 628 від 14.03.2016 року, № 640 від 17.03.2016 року, № 685 від 24.03.2016 року, № 709 від 30.03.2016 року, № 739 від 05.04.2016 року, № 916 від 18.04.2016 року, № 1713 від 19.07.2016 року, № 1917 від 12.08.2016 року, № 1941 від 17.08.2016 року, № 2115 від 12 вересня 2016 року.

На виконання вимог ПК України ПП «Азовінструмент» було виписано ТОВ " Ейч Ар Гарант " податкові накладні № 3 від 07.09.2015 року, № 5 від 09.09.2015 року, № 13 від 17.09.2015 року, № 8 від 18.09.2015 року, № 2 від 02.10.2015 року, № 3 від 03.11.2015 року, № 1 від 02.12.2015 року, № 15 від 02.12.2015 року, № 17 від 07.12.2015 року, № 8 від 08.12.2015 року, № 16 від 24.12.2015 року, № 1 від 02.02.2016 року, № 6 від 18.02.2016 року, № 2 від 02.03.2016 року, № 7 від 09.03.2016 року, № 11 від 11.03.2016 року, № 16 від 21.03.2016 року, № 22 від 23.03.2016 року, № 23 від 30.03.2016 року, № 7 від 13.04.2016 року, № 5 від 05.07.2016 року, № 8 від 03.08.2016 року, № 14 від 09.08.2016 року.

Таким чином, відповідною первинною документацією позивачем підтверджено реальність спірних господарських операцій з ПП «Азов - Лак» та з ПП «Азовінструмент» за період, що перевірявся та використання отриманого від контрагентів товару у власній господарській діяльності.

Відповідно до п.п. 14.1.181 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України дає визначення поняттю "податковий кредит", у відповідності до якого ним являється сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду, в тому числі, у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку (абз. 1 п. 198.3 ст. 198 Податкового кодексу України).

Відповідно до норм п. 198.1 ПК України, право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше:

- дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг;

- дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною (п. 198.2 ст. 198 Податкового кодексу України).

Пунктом 201.10 ПК України передбачено, що підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту, є податкова накладна, яка видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця.

Не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу (п. 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України).

Згідно з ч. 1 ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" від 16.07.1999 р. № 996-XIV підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Частиною 2 ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" передбачено, що первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Статтею 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Згідно з пунктом 44.1 статті 44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з

визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Водночас статтею 1 Закону України від 16.07.99 N996-XIV "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" визначено, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення. Господарською операцією є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства.

Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Вимога щодо реальних змін майнового стану платника податків як обов'язкова ознака господарської операції кореспондує з нормами Податкового кодексу України.

Згідно з пунктом 138.2 статті 138 ПКУ витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

При цьому відповідно до підпункту 139.1.9. пункту 139.1. статті 139 ПК України не включаються до складу витрат - витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Водночас відповідно до пункту 198.3. статті 198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг (у разі здійснення контрольованих операцій - не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу) та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з:

- придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку;

- придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Тобто, необхідною умовою для віднесення сплачених у ціні товарів (послуг) сум податку на додану вартість є факт придбання товарів та послуг із метою їх використання в господарській діяльності.

Таким чином, витрати для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток, а також податковий кредит для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на додану вартість мають бути фактично здійснені і підтверджені належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.

Судом враховуються рішення Європейського суду з прав людини у справах Інтерсплав проти України (2007 рік, заява № 803/02), "Булвес" АД проти Болгарії (2009 рік, заява № 3991/03) і Бізнес Супорт Центр проти Болгарії (2010 рік, заява № 6689/03), які відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" підлягають застосуванню судами як джерела права та у яких визначено, що платника податку не може бути позбавлено права на бюджетне відшкодування ПДВ за відсутності доказів того, що його було залучено до протиправної діяльності, пов'язаної з незаконним отриманням бюджетного відшкодування; при цьому платник ПДВ не повинен нести відповідальність за зловживання, вчинені його постачальниками, якщо платник ПДВ не знав про такі зловживання і не міг про них знати.

За таких обставин, суд не приймає посилання відповідача на неможливість вчинення господарських операцій контрагентами позивача через висновків викладених в акті перевірки № 122/28-04-41-02/37598904 від 23.12.2016 року, оскільки позивач не повинен нести відповідальність за зловживання, які вчинені чи могли бути вчинені його постачальниками.

Відповідно до ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу, а в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Аналізуючи зазначені норми, суд зазначає, що відповідачем не надано суду належних доказів, що фінансово-господарські операції між Товариством з обмеженою відповідальністю «ЕЙЧ АР ГАРАНТ» та ПП «Азов - Лак» та з ПП «Азовінструмент» за період, що перевірявся не були спрямовані на настання реальних наслідків фінансово-господарської діяльності.

Позивачем надано суду первинні документи, що підтверджують реальність господарських операцій позивача з ПП «Азов - Лак» та з ПП «Азовінструмент» за період, що перевірявся.

Отже, позивачем були правомірно сформовані показники податкової звітності з податку на додану вартість та з податку на прибуток у спірних правовідносинах за період, що перевірявся.

Враховуючи вищевикладене податкові повідомлення - рішення Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Запоріжжя Міжрегіонального Головного управління ДФС № від 13.01.2017 року та № від 13.01.2017 року є протиправними та підлягають скасуванню, а позовні вимоги підлягають задоволенню.

Відповідно до вимог ст. 94 КАС України судові витрати, в сумі 4 713, 96 грн., понесені позивачем, підлягають стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись п. 198.6 ст. 198, п. 200.1 ст. 200 Податкового кодексу України, практикою Європейського суду з прав людини, ст. ст. 7, 17, 86, 94, 158-163, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕЙЧ АР ГАРАНТ» до Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Запоріжжя Міжрегіонального Головного управління ДФС про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень - рішень № від 13.01.2017 року та № від 13.01.2017 року - задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Запоріжжя Міжрегіонального Головного управління ДФС № від 13.01.2017 року.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Запоріжжя Міжрегіонального Головного управління ДФС № від 13.01.2017 року.

Стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕЙЧ АР ГАРАНТ» () судовий збір в сумі 4 713 (чоти тисячі сімсот тринадцять) гривень 96 (дев'яносто шість) копійок за рахунок бюджетних асигнувань Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Запоріжжя Міжрегіонального Головного управління ДФС ().

Постанова прийнята у нарадчій кімнаті, її вступна та резолютивна частини проголошені у судовому засіданні 14 березня 2017 року.

Постанову складено у повному обсязі 20 березня 2017 року.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення.

У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України (проголошення вступної та резолютивної частин постанови), а також прийняття постанови у письмовому провадженні, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 КАС України, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя Бабіч С.І.