Справа № 2а-6108/10/0470
Суддя: Мойсюк М.І.
Дата ухвалення: 2017-03-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"28" березня 2017 р. м. Київ К/9991/8883/12

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

Заїки М.М., Іваненко Я.Л., Мойсюка М.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_4 до Бабушкінського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції в Дніпропетровській області, третя особа - Товариство з обмеженою відповідальністю виробнича фірма «Дніпронафта» про визнання протиправними дій, незаконними постанов та їх скасування, за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю виробнича фірма «Дніпронафта» на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 22 червня 2010 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 27 грудня 2011 року, -

у с т а н о в и л а :

У липні 2009 року ОСОБА_4 звернулася з позовом до Бабушкінського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції в Дніпропетровській області (далі - ВДВС), третя особа - Товариство з обмеженою відповідальністю виробнича фірма «Дніпронафта» (далі - Товариство) в якому просила: визнати протиправними дії відповідача в особі заступника начальника Тітової Ганни Олександрівни, які здійснені нею у рамках виконавчого провадження № 45/09 (далі - виконавче провадження) по виконанню наказу Господарського суду Херсонської області про примусове виконання рішення постійно діючого третейського суду «Гарант» м. Дніпропетровськ від 5 листопада 2008 року, який виданий на підставі ухвали господарського суду від 11 березня 2009 року, що набрала законної сили 11 березня 2009 року (далі - наказ); визнати незаконними та скасувати постанови відповідача від 3 червня 2009 року про відкриття виконавчого провадження та від 5 червня цього ж року про закінчення виконавчого провадження (далі - спірні постанови); визнати протиправними дії відповідача щодо складання актів від 5 червня 2009 року про вилучення з незаконного володіння ОСОБА_4 та передачу у володіння Товариству з обмеженою відповідальністю виробнича фірма «Дніпронафта» нерухомого майна (далі - спірні дії).

В обґрунтування позову посилалася на те, що спірні постанови і дії відповідача не ґрунтуються на вимогах закону, порушують її права, а тому ОСОБА_4 просила про задоволення позову.

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 22 червня 2010 року, залишеною без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 27 грудня 2011 року позов задоволено, визнано протиправними спірні дії відповідача та скасовано спірні постанови ВДВС.

У касаційній скарзі третя особа, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального і порушення норм процесуального права, просить ухвалені ними судові рішення скасувати та відмовити у задоволенні позову.

Заслухавши доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги, матеріали справи, в межах статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення скарги з таких підстав.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, з висновком якого погодився і апеляційний суд, виходив з того, що спірні дії та рішення вчинені та винесені відповідачем з порушенням вимог законодавства, чинного у період спірних правовідносин, зокрема, положень Закону України від 21 квітня 1999 року № 606-XIV «Про виконавче провадження» (далі - Закон № 606-XIV, в редакції спірного періоду), чим порушено права позивача.

При цьому, суди вирішуючи цей спір по суті позовних вимог в частині визнання протиправними дій відповідача дійшли висновку, про належність такого до юрисдикції адміністративних судів.

Проте, до такого висновку суди дійшли в порушення норм матеріального та процесуального права з огляду на наступне.

У відповідності зі статтею 159 Кодексу адміністративного судочинства України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин справи в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з частиною 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Судами встановлено, що на виконання до ВДВС надійшов наказ Господарського суду Херсонської області про примусове виконання рішення постійно діючого третейського суду «Гарант» м. Дніпропетровськ від 5 листопада 2008 року, який виданий на підставі ухвали господарського суду від 11 березня 2009 року, що набрала законної сили (далі - виконавчий документ, судовий наказ, ухвала господарського суду відповідно).

Спірною постановою державного виконавця від 3 червня 2009 року відкрито виконавче провадження по примусовому виконанню вказаного судового наказу.

В подальшому, в межах вказаного виконавчого провадження були здійснені виконавчі дії, зокрема, виїзд за адресою знаходження нерухомого майна, його вилучення з володіння позивача та передача у володіння Товариству про що складено відповідні акти.

Постановою ВДВС від 5 червня 2009 року виконавче провадження закінчено у зв'язку з фактичним повним виконанням рішення згідно з виконавчим документом.

Так, за визначенням статті 1 Закону № 606-XIV виконавче провадження, як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, зазначених у цьому Законі, спрямованих на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які здійснюються на підставах, у спосіб та в межах повноважень, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, виданими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

У відповідності до частини 1, пункту 1 частини 2 статті 3 Закону № 606-XIV примусове виконання рішень державною виконавчою службою здійснюється на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом. Відповідно до цього Закону державною виконавчою службою підлягають виконанню такі виконавчі документи, зокрема, виконавчі листи, що видаються судами, та накази господарських судів, у тому числі на підставі рішень третейського суду, Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті України та Морської арбітражної комісії при Торгово-промисловій палаті України.

За приписами пункту 1 частини 1 статті 18 Закону № 606-XIV державний виконавець відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документа за заявою стягувача або його представника про примусове виконання рішення, зазначеного в статті 3 цього Закону.

Також, статтею 24 Закону № 606-XIV встановлено, що державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення виконавчого документа до виконання і цей документ відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, та пред'явлений до виконання до органу державної виконавчої служби за належним місцем виконання рішення.

Державний виконавець у 3-денний строк з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження. В постанові державний виконавець встановлює строк для добровільного виконання рішення, який не може перевищувати семи днів, а рішень про примусове виселення - п'ятнадцяти днів, та попереджає боржника про примусове виконання рішення після закінчення встановленого строку зі стягненням з нього виконавчого збору і витрат, пов'язаних з провадженням виконавчих дій, передбачених цим Законом.

Копія постанови про відкриття виконавчого провадження не пізніше наступного дня надсилається стягувачу, боржнику та органу (посадовій особі), який видав виконавчий документ.

За заявою стягувача, з метою забезпечення виконання рішення про майнові стягнення, державний виконавець постановою про відкриття виконавчого провадження вправі накласти арешт на майно боржника (крім коштів) та оголосити заборону на його відчуження. Одночасно з винесенням такої постанови державний виконавець може провести опис і арешт майна боржника в порядку, визначеному цим Законом.

В свою чергу, за змістом статті 27 Закону № 606-XIV копії постанов державного виконавця та інші документи виконавчого провадження (далі - документи виконавчого провадження), які повинні бути доведені державним виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам із супровідними листами простою кореспонденцією.

За умови авансування стягувачем в порядку, передбаченому цим Законом, витрат на проведення виконавчих дій документи виконавчого провадження можуть надсилатися учасникам виконавчого провадження рекомендованими листами.

За письмовою заявою учасників виконавчого провадження документи виконавчого провадження можуть надсилатися адресатам факсимільним зв'язком або електронною поштою. Документи виконавчого провадження, направлені факсимільним зв'язком або електронною поштою, вважаються врученими за наявності належного підтвердження їх одержання адресатами.

Державним виконавцем або іншою особою, уповноваженою державним виконавцем, документи виконавчого провадження можуть бути вручені особисто сторонам або іншим учасникам виконавчого провадження під розписку.

Належно оформлена відмова сторін виконавчого провадження від одержання документів виконавчого провадження не є перешкодою для проведення подальших виконавчих дій у встановленому цим Законом порядку.

Водночас, згідно з положеннями частин 1, 2 статті 30 Закону № 606-XIV державний виконавець, починаючи виконувати рішення, повинен пересвідчитися, чи отримана боржником копія постанови про відкриття виконавчого провадження і чи здійснені ним дії, спрямовані на добровільне виконання рішення у встановлений постановою строк відповідно до статті 24 цього Закону.

У разі, якщо копія постанови про відкриття виконавчого провадження одержана боржником несвоєчасно, внаслідок чого боржник був позбавлений можливості добровільно виконати рішення у встановлений державним виконавцем строк, за письмовою заявою боржника при підтвердженні факту несвоєчасного одержання вказаної постанови державний виконавець відкладає провадження виконавчих дій у порядку, встановленому статтею 32 цього Закону, та поновлює боржнику строк для добровільного виконання рішення.

Комплексний аналіз наведених положень законодавства в контексті встановлених судами попередніх інстанцій обставин справи дає підстави колегії суддів для висновку, що у даному випадку відповідач, відкриваючи виконавче провадження за наказом господарського суду і приймаючи такий виконавчий документ до виконання діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, оскільки такий подано належною особою у розумінні статті 18 Закону № 606-XIV та у строк пред'явлення передбачений цим Законом, цей документ відповідав вимогам цього ж Закону і пред'явлений до виконання до органу державної виконавчої служби за належним місцем виконання рішення.

Не встановлення державним виконавцем строку для добровільного виконання виконавчого документу не може бути підставою для скасування постанови про відкриття виконавчого провадження, оскільки таке відкрито відповідачем з дотриманням вимог Закону № 606-XIV.

Більше того, ця помилка може бути виправлена на стадії до початку примусового виконання виконавчого документу в порядку, встановленому статтею 30 Закону № 606-XIV.

Таким чином, у судів не було підстав для скасування спірної постанови відповідача про відкриття виконавчого провадження, а відтак їхні рішення у наведеній частині підлягають скасуванню з прийняттям нової постанови про відмову в позові, що узгоджується з положеннями статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України, якою передбачено повноваження суду касаційної інстанції щодо скасування судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій з ухваленням нового рішення, якщо обставини справи встановлені повно і правильно, але суди першої та апеляційної інстанцій порушили норми матеріального чи процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного судового рішення.

Разом з тим, у даному випадку відповідач не виконав вимоги статей 24, 30 Закону № 606-XIV, зокрема, не встановив строк для добровільного виконання і не пересвідчився чи отримана боржником копія постанови про відкриття виконавчого провадження і чи здійснені ним дії, спрямовані на добровільне виконання рішення.

Наведене позбавило боржника можливості вчинити дії, спрямовані на добровільне виконання рішення, а також реалізувати інші права, надані Законом № 606-XIV, зокрема, і ті, які передбачені статтями 11, 30 цього ж Закону, оскільки позивач взагалі не була проінформована про відкриття і закінчення виконавчого провадження, яке фактично відбулось у триденний строк.

Ураховуючи викладене, колегія суддів прийшла до висновку про те, що усі рішення, прийняті відповідачем після відкриття даного виконавчого провадження, зокрема, і спірна постанова про закінчення такого, не ґрунтуються на вимогах закону, а відтак, підлягають скасуванню.

Стосовно позовних вимог про визнання протиправними дій відповідача колегія суддів вважає за необхідне зазначити таке.

У відповідності до пункту 1 частини 2 статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності. Вжитий у цій процесуальній нормі термін «суб'єкт владних повноважень» позначає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхню посадову чи службову особу, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень (пункт 7 частини 1 статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України).

Частиною першою статті 181 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що учасники виконавчого провадження (крім державних виконавців) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Тобто, якщо законом встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби, то це виключає юрисдикцію адміністративних судів у такій категорії справ.

За правилами статті 121-2 Господарського процесуального кодексу України (в редакції, чинній на момент звернення до суду з даним позовом) скарги на дії чи бездіяльність органів Державної виконавчої служби щодо виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів можуть бути подані стягувачем, боржником або прокурором протягом десяти днів з дня вчинення оскаржуваної дії, або з дня, коли зазначеним особам стало про неї відомо, або з дня, коли дія мала бути вчинена.

Скарги на дії органів Державної виконавчої служби розглядаються господарським судом, про час і місце якого повідомляються ухвалою стягувач, боржник чи прокурор та орган виконання судових рішень. Неявка боржника, стягувача, прокурора чи представника органу Державної виконавчої служби в судове засідання не є перешкодою для розгляду скарги.

За результатами розгляду скарги виноситься ухвала, яка надсилається стягувачеві, боржникові та органові виконання судових рішень. Ухвалу може бути оскаржено у встановленому цим Кодексом порядку.

Таким чином, юрисдикція адміністративних судів не поширюється на публічно-правові справи про оскарження дій чи бездіяльності органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів.

У даному випадку, як встановлено судами, спірні дії вчинені відповідачем у межах виконавчого провадження, відкритого за наказом відповідного господарського суду, виданого на виконання ухвали цього ж суду.

Оскільки у справі, що розглядається, суди помилково прийняли до свого провадження і розглянули справу за вимогами позовної заяви, які не належать до юрисдикції адміністративних судів, ухвалені в цій справі судові рішення підлягають скасуванню із закриттям провадження у справі в частині вимог позову про визнання протиправними дій відповідача.

Колегія суддів також роз'яснює, що заявлені позовні вимоги підлягають розгляду відповідним господарським судом за правилами Господарського процесуального кодексу України.

За правилами частини 1 статті 228 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції скасовує судові рішення в касаційному порядку і залишає позовну заяву без розгляду або закриває провадження у справі з підстав, встановлених статтями 155 і 157 цього Кодексу.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 157 Кодексу адміністративного судочинства України суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України, від 30 червня 2015 року № 21-278а15, прийнятій на спільному засідання Судової палати в адміністративних справах, Судової палати у господарських справах і Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України.

З огляду на викладене та враховуючи, що відкриття провадження у цій справі та її розгляд, в частині вищевказаних вимог позовної заяви, помилково здійснено за правилами Кодексу адміністративного судочинства України, ухвалені у справі судові рішення, в цій частині, у відповідності до положень частини 1 статті 228 Кодексу адміністративного судочинства України, підлягають скасуванню, а провадження у справі закриттю.

Керуючись статтями 223, 228, 229, 232 Кодексу адміністративного судочинства України колегія суддів, -

п о с т н о в и л а :

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю виробнича фірма «Дніпронафта» задовольнити частково.

Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 22 червня 2010 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 27 грудня 2011 року скасувати.

Прийняти нову постанову, якою адміністративний позов ОСОБА_4 до Бабушкінського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції в Дніпропетровській області, третя особа - Товариство з обмеженою відповідальністю виробнича фірма «Дніпронафта» про визнання протиправними дій, незаконними постанов та їх скасування задовольнити частково.

Визнати незаконною та скасувати постанову заступника начальника Бабушкінського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції в Дніпропетровській області від 5 червня 2009 року про закінчення виконавчого провадження стосовно примусового виконання наказу Господарського суду Херсонської області про примусове виконання рішення постійно діючого третейського суду «Гарант» м. Дніпропетровськ від 5 листопада 2008 року, який виданий на підставі ухвали господарського суду від 11 березня 2009 року, що набрала законної сили 11 березня 2009 року.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Провадження у справі, в частині визнання протиправними дій Бабушкінського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції в Дніпропетровській області в особі заступника начальника відділу Тітової Ганни Олександрівни, які здійснені нею у рамках виконавчого провадження № 45/09 по виконанню наказу Господарського суду Херсонської області про примусове виконання рішення постійно діючого третейського суду «Гарант» м. Дніпропетровськ від 5 листопада 2008 року, який виданий на підставі ухвали господарського суду від 11 березня 2009 року, що набрала законної сили 11 березня 2009 року, а також щодо складання актів від 5 червня 2009 року про вилучення з незаконного володіння ОСОБА_4 та передачу у володіння Товариству з обмеженою відповідальністю виробнича фірма «Дніпронафта» нерухомого майна - закрити.

Роз'яснити позивачу, що даний спір підлягає вирішенню в порядку господарського судочинства.

Постанова набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії сторонам і оскарженню не підлягає.

Судді: М.М. Заїка

Я.Л. Іваненко

М.І. Мойсюк