Справа № 813/296/17
Суддя: Кедик Марія Василівна
Дата ухвалення: 2017-03-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 березня 2017 року справа № 813/296/17

Львівський окружний адміністративний суд в складі:

головуючий-суддя Кедик М.В.,

секретар судового засідання Харів М.Ю.,

за участю:

представник позивача ОСОБА_1,

представник відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом управління Пенсійного фонду України в Галицькому районі м. Львова до Державного вищого навчального закладу "Університет банківської справи" в особі філії Львівський навчально-науковий інститут Державного вищого навчального закладу "Університет банківської справи" про стягнення заборгованості,-

встановив:

управління Пенсійного фонду України в Галицькому районі м. Львова (далі - позивач, УПФ України в Галицькому районі м. Львова) звернулося до Львівського окружного адміністративного суду із позовом до Державного вищого навчального закладу "Університет банківської справи" в особі філії Львівський навчально-науковий інститут Державного вищого навчального закладу "Університет банківської справи", в якому просить суд стягнути з відповідача 49648,12 грн.

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що всупереч вимог Закону України "Про наукову та науково-технічну діяльність" відповідач не перерахував до органу Пенсійного фонду визначену йому у повідомленнях суму коштів фінансування різниці між фактичними витратами на виплату пенсій призначених згідного з даним Законом і сумою пенсій обчислених відповідно до інших законодавчих актів. Стверджує, що за період з 01.09.2015 по 31.10.2016 загальна сума, яка підлягає відшкодуванню відповідачем становить 49648,12 грн.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, посилаючись на обставини, викладені в адміністративному позові, просив суд адміністративний позов задовольнити.

Представник відповідача подав заперечення та додаткові пояснення, в яких зазначає, що з 01.09.2015 Державний вищий навчальний заклад "Університет банківської справи" включено до Єдиного реєстру розпорядників бюджетних коштів та одержувачів бюджетних коштів з присвоєнням коду 92072 та зареєстровано як неприбуткову організацію. Університет є державним вищим навчальним закладом освіти III IV рівнів акредитації, який повністю утримується за рахунок коштів Державного бюджету України з 01.09.2015 р. Львівський навчально-науковий інститут Державного вищого навчального закладу "Університет банківської справи" входить до складу Державного вищого навчального закладу "Університет банківської справи" без права юридичної особи. Згідно вимог "Порядку про фінансування різниці між сумою пенсії, призначеної науковим (науково педагогічним) працівникам державних не бюджетних підприємств, установ, організацій та вищих навчальних закладів III IV рівнів акредитації згідно із Законом України "Про наукову і науково технічну діяльність" та сумою пенсії, обчисленої відповідно до інших законодавчих актів, на яку мають право зазначені особи", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24.03.2004 № 372 визначено, що для бюджетних вищих навчальних закладів III IV рівнів акредитації, які фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України відшкодування різниці у розмірі пенсії здійснюється повністю за рахунок коштів державного бюджету. Отже, після переходу Університету на бюджетне фінансування, відшкодування різниці у розмірі пенсії працівників Львівського навчально-наукового інституту Державного вищого навчального закладу "Університет банківської справи" повинно здійснюватися за рахунок коштів державного бюджету.

Представник відповідача у судовому засіданні проти позову заперечив та просив у задоволенні позовних вимог відмовити.

Заслухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та пояснення сторін, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке.

УПФ України в Галицькому районі м. Львова направлено відповідачу відповідно до вимог ст. 24 Закону України Про наукову і науково-технічну діяльність та п. 5 Порядку фінансування різниці між сумою пенсії, призначеної науковим (науково-педагогічним) працівникам державних небюджетних підприємств, установ, організацій та вищих навчальних закладів ІІІ-ІV рівнів акредитації згідно із Законом України Про наукову і науково технічну діяльність, та сумою пенсії, обчисленою відповідно до інших законодавчих актів, на яку мають право зазначені особи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24.03.2004 № 372 повідомлення про суму витрат на фінансування різниці між сумою пенсії, призначеної відповідно до Закону України Про наукову і науково-технічну діяльність і сумою пенсії, обчисленої відповідно до інших законодавчих актів за період з 01.09.2015 по 31.10.2016.

На підставі вказаних повідомлень підприємство самостійно визначає суму, що підлягає до сплати у розрахунку на місяць, та щомісяця до 25 числа повинно перерахувати дану суму органу Пенсійного фонду за своїм місцезнаходженням.

Згідно вказаних повідомлень сума боргу відповідача, яка підлягає для покриття суми витрат на фінансування різниці між сумою пенсії, призначеної відповідно до Закону України Про наукову та науково технічну діяльність і сумою пенсії, обчисленої відповідно до інших законодавчих актів, за період з 01.09.2015 по 31.10.2016 становить 49648,12 грн.

Враховуючи те, що кошти згідно надісланих повідомлень на рахунок управління не надходили, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Даючи оцінку спірним правовідносинам суд керувався таким.

Економічні, соціальні та правові гарантії наукової та науково-технічної діяльності визначено Законом України Про наукову і науково-технічну діяльність вiд 13.12.1991 № 1977-XII (далі - Закон № 1977).

Відповідно до вимог ч. 9 ст. 24 Закону України Про наукову і науково-технічну діяльність від 13.12.1991 року № 1977-ХІІ, в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин, різниця між сумою пенсій, призначеної за цим Законом, та сумою пенсії, обчисленої відповідно до інших законодавчих актів, на яку має право науковий працівник, фінансується:

- для наукових (науково-педагогічних) працівників державних бюджетних наукових установ, організацій та вищих навчальних закладів III - IV рівнів акредитації - за рахунок коштів державного бюджету;

- для наукових (науково-педагогічних) працівників інших державних підприємств, установ, організацій та вищих навчальних закладів III - IV рівнів акредитації - за рахунок коштів цих підприємств, установ, організацій та закладів, а також коштів державного бюджету в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. При цьому за рахунок коштів державного бюджету науковим (науково-педагогічним) працівникам оплачується з розрахунку на одну особу 50 відсотків різниці пенсії, призначеної за цим Законом;

- для наукових (науково-педагогічних) працівників недержавних наукових установ, організацій та вищих навчальних закладів III - IV рівнів акредитації - за рахунок коштів цих установ, організацій та закладів.

Аналогічні положення щодо механізму фінансування зазначеної різниці встановленні також Порядком фінансування різниці між сумою пенсії, призначеної науковим (науково-педагогічним) працівникам державних небюджетних підприємств, установ, організацій та вищих навчальних закладів III - IV рівнів акредитації згідно із Законом України Про наукову і науково-технічну діяльність та сумою пенсії, обчисленої відповідно до інших законодавчих актів, на яку мають право зазначені особи (далі Порядок), затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 24.03.2004 № 372.

Отже, згідно вимог вищевказаних Закону та Порядку відшкодування різниці у розмірі пенсій наукових працівників бюджетних вищих навчальних закладів III IV рівнів акредитації, які фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України здійснюється повністю за рахунок коштів державного бюджету.

Судом встановлено, що розпорядженням Кабінету Міністрів України від 24.06.2015 № 666-р Університет банківської справи Національного банку України () було передано з управління Національного банку України до сфери управління Міністерства освіти і науки України та доручено Міністерству освіти і науки України забезпечити фінансування навчання студентів, аспірантів та докторантів першого року навчання у межах бюджетних призначень (кошти державного бюджету), передбачених Міністерству освіти і науки України для підготовки кадрів з 01.09.2015.

Відповідно до постанови правління Національного банку України "Про внесення змін до структури Національного банку України" від 26.06.2015 № 418 Університет банківської справи Національного банку України виключено із структури Національного банку України з 01.09.2015.

Наказом Міністерства освіти і науки України від 24.09.2015 № 970 затверджено та 25.09.2015 зареєстровано нову редакцію Статуту, відповідно до якого Університет банківської справи Національного банку України змінив своє найменування на Державний вищий навчальний заклад "Університет банківської справи" з внесенням відповідних змін до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців.

Львівський навчально-науковий інститут Державного вищого навчального закладу "Університет банківської справи" діє на підставі Положення про Львівський навчально-науковий інститут Державного вищого навчального закладу "Університет банківської справи" від 28.09.2015 (далі Положення).

Так, в пункті 1.1 вказаного Положення зазначено, що Інститут функціонує на праві філії територіально відокремленого структурного підрозділу Державного вищого навчального закладу "Університет банківської справи" та не є юридичною особою. Утворений з метою надання освітніх та інших послуг, які передбачені Статутом Університету, для задоволення потреб регіонального ринку у відповідних фахівцях і наближення місця навчання здобувачів вищої освіти до їхнього місця проживання.

З матеріалів справи видно, що про зміни в найменуванні та набуття статусу бюджетної установи відокремлений структурний підрозділ Львівський навчально- науковий інститут Державного вищого навчального закладу "Університет банківської справи" неодноразово повідомляв УПФ України в Галицькому районі м. Львова скеровуючи на адресу позивача листи з підтверджуючими документами (а.с. 95-104).

Крім того, про державне фінансування відповідача з 01.09.2015 свідчать наявні у матеріалах справи кошторис на 2015 рік та план асигнувань загального фонду бюджету на 2015 рік Державного вищого навчального закладу "Університет банківської справи".

Враховуючи наведене суд вважає, що оскільки Національний банк України припинив фінансування Державного вищого навчального закладу "Університет банківської справи" з 01.09.2015, а Міністерство освіти і науки в свою чергу розпочало його фінансування з 01.09.2015, відшкодування різниці пенсії призначеної науковим (науково-педагогічним) працівникам та сумою пенсії, обчисленої відповідно до інших законодавчих актів з 01.09.2015 повинно здійснюватися за рахунок коштів державного бюджету.

Крім того, згідно Закону України "Про освіту" визначено, що фінансування вищих навчальних закладів державної форми власності здійснюється за рахунок коштів державного бюджету, призначених для фінансування центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері освіти, інших центральних органів виконавчої влади, які мають у своєму підпорядкуванні вищі навчальні заклади.

Таким чином, враховуючи те, що з 01.09.2015 Державний вищий навчальний заклад "Університет банківської справи" в особі філії Львівський навчально-науковий інститут Державного вищого навчального закладу "Університет банківської справи" фінансується за рахунок бюджетних асигнувань, а пред'явлена до стягнення сума заборгованості охоплює період з 01.09.2015 по 31.10.2016, суд зазначає, що вимоги позивача щодо відшкодування відповідачем різниці між сумами пенсій у розмірі 49648,12 грн, є необґрунтованими, відтак задоволенню не підлягають.

Частиною 1 ст. 2 КАС України визначено, що завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Відповідно до ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд, згідно ст. 86 цього Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Згідно з ч. 1 ст. 138 КАС України, предметом доказування є обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги чи заперечення або які мають інше значення для вирішення справи (причини пропущення строку для звернення до суду тощо) та які належить встановити при ухваленні судового рішення у справі.

За вказаних обставин, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що викладені в позовній заяві доводи позивача не підтверджуються матеріалами справи, а вимоги є такими, в задоволенні яких необхідно відмовити.

Щодо судових витрат, то відповідно до статті 94 КАС України, такі стягненню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 2, 4, 7-14, 23, 69, 70, 71, 86, 160-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України,-

постановив :

У задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Судові витрати зі сторін стягненню не підлягають.

Постанова суду першої інстанції може бути оскаржена до Львівського апеляційного адміністративного суду.

Згідно ст. 186 КАС України, апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього ж Кодексу апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Постанова суду першої інстанції, набирає законної сили у порядку та строки згідно ст. 254 КАС України.

Суддя Кедик М.В.

Повний текст постанови складено 03.04.2017.