Справа № 2-а/1970/3807/12
Суддя: Олексієнко М.М.
Дата ухвалення: 2017-03-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 березня 2017 року м. Київ К/800/24767/15

К/800/25200/15

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

Олексієнка М.М., (доповідач), Рецебуринського Ю.Й., Штульман І.В.,

здійснивши в касаційному порядку попередній розгляд справи за адміністративним позовом ОСОБА_4 до відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно (по м. Люботину та Харківському району Харківської області) реєстраційної служби Харківського районного управління юстиції в Харківській області (далі - Реєстраційної служби) про зобов'язання зареєструвати речові права на майно за касаційними скаргами представника Реєстраційної служби, ОСОБА_5 на судові рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 15 квітня 2013 року, Львівського апеляційного адміністративного суду від 30 березня 2015 року,

встановила:

У листопаді 2012 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом, у якому просила зобов'язати Реєстраційну службу зареєструвати за нею право власності на земельну ділянку, розташовану в АДРЕСА_1, яку визнано за нею в порядку спадкування на підставі рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 27 квітня 2012 року, видати державний акт на право власності на вказану земельну ділянку.

Посилалась на те, що стала власницею земельної ділянки в порядку спадщини на підставі рішення суду, проте відповідач протиправно відмовляється реєструвати за нею право власності на зазначену ділянку.

Постановою Тернопільського окружного адміністративного суду від 15 квітня 2013 року позовні вимоги задоволено. Зобов'язано Реєстраційну службу зареєструвати за ОСОБА_4 право власності на земельну ділянку, яка їй належить на підставі рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 27 квітня 2012 року в порядку спадкування за законом, видати відповідний витяг з Державного реєстру прав. Ухвалюючи таке рішення, суд першої інстанції виходив з того, що у Реєстраційної служби відсутні правові підстави для відмови позивачці у державній реєстрації права власності на земельну ділянку.

Львівський апеляційний адміністративний суд рішенням від 30 березня 2015 року постанову окружного суду скасував та ухвалив нову постанову про часткове задоволення позову. Зобов'язано Реєстраційну службу розглянути та прийняти рішення щодо реєстрації за ОСОБА_4 право власності на земельну ділянку площею 0,15 га, що знаходиться по АДРЕСА_1 Харківського району Харківської області, та яка належить позивачці в порядку спадкування за законом на підставі рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 27 квітня 2012 року. Видати відповідний витяг з Державного реєстру прав. У решті а задоволенні позову відмовлено.

У касаційних скаргах представник відповідача та ОСОБА_5, як заінтересована особа, з посиланням на порушення норм матеріального і процесуального права, допущені судами попередніх інстанцій, просить рішення судів скасувати і ухвалити нове про відмову в позові. Вказують на те, що у позивачки немає правовстановлюючих документів на спірну земельну ділянку, тому вона не може бути зареєстрована за нею.

З'ясувавши обставини справи в межах, передбачених статтею 220 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), колегія суддів приходить до висновку про відмову в задоволенні касаційної скарги з урахуванням наступного.

Закон України від 1 липня 2004 року №1952-IV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (далі - Закон №1952-IV; в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) визначає правові, економічні, організаційні засади проведення державної реєстрації речових та інших прав, які підлягають реєстрації за цим Законом, та їх обтяжень і спрямований на забезпечення визнання та захисту державою цих прав, створення умов для функціонування ринку нерухомого майна.

Частина перша статті 24 Закону №1952-IV містить виключний перелік підстав, згідно з якими може бути відмовлено у державній реєстрації прав та їх обтяжень, зокрема, у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо:

1) заявлене право, обтяження не підлягає державній реєстрації відповідно до цього Закону;

2) об'єкт нерухомого майна або більша його частина розміщені на території іншого органу державної реєстрації прав;

3) із заявою про державну реєстрацію прав та їх обтяжень звернулася неналежна особа;

4) подані документи не відповідають вимогам, встановленим цим Законом, або не дають змоги встановити відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують;

5) заяву про державну реєстрацію прав, пов'язаних з відчуженням нерухомого майна, подано після державної реєстрації обтяжень, встановлених щодо цього майна, крім випадків, встановлених частиною дев'ятою статті 15 цього Закону;

6) заявлене право вже зареєстровано.

Порядок державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 22 червня 2011 року №703 (була чинною на момент виникнення спірних правовідносин; далі - Порядок) більш детальніше визначає процедуру проведення державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав), перелік документів, необхідних для її проведення, права та обов'язки суб'єктів у сфері державної реєстрації прав, а також процедуру взяття на облік безхазяйного нерухомого майна.

Відповідно до пункту 1 вказаного нормативного акту цей Порядок визначає процедуру проведення державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав), перелік документів, необхідних для її проведення, права та обов'язки суб'єктів у сфері державної реєстрації прав, а також процедуру взяття на облік безхазяйного нерухомого майна.

Пунктом 27 Порядку установлено, документами, що підтверджують виникнення, перехід та припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно, є, зокрема, рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно.

Згідно з пунктом 30 Порядку, для проведення державної реєстрації права власності та інших речових прав на земельну ділянку заявник, крім документів, що зазначені у пунктах 27, 28, 30 і 31 цього Порядку, подає органові державної реєстрації прав завірену в установленому порядку копію примірника кадастрового плану земельної ділянки на паперовому носії.

Як установлено судами попередніх інстанцій, позивачкою при подачі заяви про реєстрацію права власності на земельну ділянку, предявлені всі необхідні документи. Це рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 27 квітня 2012 року, державний акт про право власності на земельну ділянку, технічну документацію.

За загальним правилом, закріпленим в статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що враховуючи те, що позивачка зверталася із відповідною заявою ще у липні 2012 року до набуття відповідних змін до пункту 4 Порядку, вона мала повне право на реєстрацію земельної ділянки без внесення даних до земельного кадастру, оскільки такі дії не передбачалися чинним на той час законодавством.

Тому із посиланням на відсутність запису у Державному земельному кадастрі, ОСОБА_4 не виданий відповідний витяг з Державного реєстру прав.

Проте, маючи законодавчо закріплене право власності на спірну земельну ділянку на підставі рішення суду, позивачка має право на реєстрацію виниклих майнових прав відповідно до закону.

Доводи касаційної скарги зазначених висновків апеляційного суду не спростовують.

Керуючись статтями 220, 220-1, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Касаційні скарги реєстраційної служби Харківського районного управління юстиції в Харківській області, ОСОБА_5 відхилити, а постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 30 березня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає, проте може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, у строки та в порядку, встановленими статтями 237, 238, 239-1 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді: М.М. Олексієнко

Ю.Й. Рецебуринський

І.В. Штульман