Справа № 2а-17045/12/2670
Суддя: Рецебуринський Ю.Й.
Дата ухвалення: 2017-03-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 березня 2017 року м. Київ К/800/47858/13

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

Суддів Рецебуринського Ю.Й. (судді-доповідача),

Олексієнка М.М.

Штульман І.В.

розглянувши в попередньому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом ОСОБА_3 до Міністерства охорони навколишнього природного середовища України, Міністерства екології та природних ресурсів України, третя особа: Міністр охорони навколишнього природного середовища України, про скасування наказу та поновлення на роботі, стягнення коштів,

за касаційною скаргою Міністерства охорони навколишнього природного середовища України на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 15 квітня 2013 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 29 серпня 2013 року,

В С Т А Н О В И Л А:

У вересні 2009 року ОСОБА_3 звернувся до суду з адміністративним позовом в якому просив: скасувати наказ, поновити на роботі, стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу, виплатити суми премій та допомоги, надати відпустки.

Справа розглядалась неодноразово, зокрема, ухвалою Вищого адміністративного суду України від 24 жовтня 2012 року постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 24 грудня 2009 року, додаткову постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 20 січня 2010 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 13 липня 2010 року в частині, що стосується позовних вимог про визнання протиправним та скасування наказу Міністерства охорони навколишнього природного середовища України від 13 липня 2009 року № 442-о про звільнення, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, зобов'язання прийняти рішення в порядку Закону України «Про відпустки», про надання ОСОБА_3 чергової оплачуваної та додаткової відпустки за 2009 рік згідно його заяви від 10 липня 2009 року та виплати допомоги на оздоровлення та на вирішення матеріально-побутових питань скасовано, а справу в цій частині направлено на новий розгляд до суду першої інстанції. У решті судові рішення залишено без змін.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 15 квітня 2013 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 29 серпня 2013 року, позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано наказ Міністерства охорони навколишнього природного середовища України №422-о від 13 липня 2009 року «Про звільнення ОСОБА_3» та поновлено позивача з 14 липня 2009 року на посаді директора Департаменту стратегічного планування Міністерства охорони навколишнього природного середовища України. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

У касаційній скарзі Міністерство охорони навколишнього природного середовища України, посилаючись на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права, просить скасувати ухвалені ними судові рішення та відмовити у задоволенні позовних вимог.

З'ясувавши обставини справи, перевіривши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права згідно статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), колегія суддів приходить до наступних висновків.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що на виконання постанови Окружного адміністративного суду міста Києва віл 20 лютого 2009 року у справі № 1/1179 в частині поновлення на посаді ОСОБА_3 Міністерством охорони навколишнього природного середовища України 23 червня 2009 року видано наказ №372-о «Про поновлення на посаді».

10 липня 2009 року позивача було ознайомлено з зазначеним вище наказом, з наказами Міністерства охорони навколишнього природного середовища України №414-о від 9 липня 2009 року «щодо організації роботи ОСОБА_3», №65 від 11 лютого 2009 року про затвердження структури Міністерства охорони навколишнього природного середовища України та з наказом №416-о від 10 липня 2009 року «щодо попередження про майбутнє звільнення». Разом з цим, ОСОБА_3 було запропоновано зайняти іншу посаду та повідомити управління по роботі з персоналом про прийняте рішення у строк до 20 липня 2009 року.

Цього ж дня позивач звернувся до Міністра охорони навколишнього природного середовища України з заявами про надання йому щорічної відпустки за 2009 рік тривалістю 30 календарних днів з виплатою допомоги на оздоровлення та додаткової оплачуваної відпустки тривалістю 15 календарних днів з 13 липня 2009 року, про надання матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань.

Наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища України №422-о від 13 липня 2009 року ОСОБА_3 звільнено з посади директора Департаменту стратегічного планування у зв'язку із змінами в структурі і штатному розписі центрального апарату міністерства за пунктом 1 частини першої статті 40 Кодексу законів про працю України.

Пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП встановлено, що трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках, зокрема, змін в організації виробництва і праці, в тому числі реорганізації, установи.

Згідно зі статтею 49-2 КЗпП, яка регламентує порядок вивільнення працівників, про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації.

Таким чином, виходячи з нормативного тлумачення наведених положень КЗпП України, суди попередніх інстанцій прийшли до обґрунтованого висновку, що власник або уповноважений ним орган одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку зі змінами в організації виробництва і праці зобов'язаний запропонувати працівникові всі наявні вакантні посади в цій же установі, які він може обіймати відповідно до своєї кваліфікації.

Пунктом 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» передбачено, що розглядаючи трудові спори, пов'язані зі звільненням за пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України, суди зобов'язані з'ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення.

Як встановлено судами та підтверджується матеріалами справи, скорочення штату працівників центрального апарату Міністерства охорони навколишнього природного середовища України після затвердження нової структури та штатного розпису у 2009 році не відбулося, а навпаки штатна чисельність зросла на 7 одиниць.

Станом на момент попередження позивача про наступне вивільнення та на момент звільнення з посади у Міністерстві охорони навколишнього природного середовища України була велика кількість вакантиних посад.

Проте, відповідачем було запропоновано позивачу лише одну посаду головного спеціаліста відділу політики екологічного аудиту, страхування та сертифікації управління політики екологічного страхування, аудиту, сертифікації та експертизи.

Враховуючи наведене, колегія судді вважає правильними висновки судів про обґрунтованість вимог позивача щодо визнання протиправним та скасування наказу Міністерства охорони навколишнього природного середовища України від 13 липня 2009 року № 442-о про звільнення, поновлення на посаді у зв'язку з тим, що у відповідача не було законних підстав для звільнення ОСОБА_3 з публічної служби відповідно до пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України.

Також, суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку щодо відмови у задоволенні вимог про стягнення з Міністерства охорони навколишнього природного середовища України на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 20 лютого 2009 року до дня поновлення на роботі, з огляду на те, що вказане питання вирішено у справах 2а-11023/10/2670 та №2а-6186/11/2670, які набрали законної сили.

Що ж до позовних вимог про зобов'язання прийняти рішення в порядку Закону України «Про відпустки» про надання ОСОБА_3 чергової оплачуваної та додаткової відпустки за 2009 рік згідно його заяви від 10 липня 2009 року та виплати допомоги на оздоровлення, суди попередніх інстанції правильно зазначили про наявність підстав для відмови у задоволенні вказаних позовних вимог, оскільки фактично вимоги позивача в цій частині вже задоволені, а саме відповідачем видано відповідні накази про надання позивачу щорічної основної відпустки та додаткової оплачувальної відпустки за 2009 рік з виплатою матеріальної допомоги на оздоровлення.

Судами не встановлено й підстав для задоволення вимоги позивача про виплату йому допомоги для вирішення матеріально-побутових питань, оскільки надання такої допомоги належить до дискреційних повноважень суб'єкта владних повноважень, залежить від наявності фонду оплати праці та є правом а не обов'язком відповідача.

Суди першої та апеляційної інстанцій повно і всебічно встановили обставини справи, дали їм належну юридичну оцінку, правильно застосували норми матеріального і процесуального права, тому відсутні підстави для скасування або зміни прийнятих ними рішень.

Керуючись статтями 220-1, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Касаційну скаргу Міністерства охорони навколишнього природного середовища України залишити без задоволення.

Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 15 квітня 2013 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 29 серпня 2013 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі та може бути переглянута у порядку і з підстав, передбачених статтями 235-237 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді Ю.Й. Рецебуринський

М.М. Олексієнко

І.В. Штульман