Справа № 209/280/16-а(2-а/209/91/16)
Суддя: Білак С.В.
Дата ухвалення: 2017-03-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Суддя-доповідач - Білак С. В.
Головуючий у 1 інстанції - Лобарчук О.О.
ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

29 березня 2017 рокусправа № 209/280/16-а(2-а/209/91/16)
Приміщення суду за адресою: м. Дніпро, пр.Слобожанський, 29

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Білак С.В., суддів: Шальєвої В.А. Олефіренко Н.А. , розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Кам'янського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області на постанову Дніпровського районного суду м.Дніпродзержинська від 19 грудня 2016 року у справі №209/280/16-а(2-а/209/91/16) за позовом ОСОБА_2 до Дніпродзержинського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області, третя особа - Держава Україна в особі Державної казначейської служби України про зобов'язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 (далі - позивач) звернулась до Дніпровського районного суду м.Дніпродзержинська з адміністративним позовом до Дніпродзержинського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області (далі - відповідач), третя особа - Держава Україна в особі Державної казначейської служби України, в якому, з урахуванням уточнень, просила зобов'язати відповідача призначити пенсію позивача за відповідною заявою, поданою 21.04.2015 року.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що вона є громадянкою України, в 1996 році виїхала з України на постійне проживання до Ізраїлю, де була прийнята на консульський облік в консульському відділі посольства України в Державі Ізраїль. Згідно записів у трудовій книжці, трудовий стаж її складає близька 27 років 4 місяці, на даний час вона не працює. Отже, при віці 69 років і страховому стажі більше 27 років, позивач досягла усіх, встановлених ч.1 ст. 26 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" умов призначення пенсії за віком, проте пенсійних виплат не отримує. Для реалізації права на отримання пенсійних виплат, 21.10.2015 року представник позивача особисто до УПФУ в Дніпровському районі м. Дніпродзержинська подав заяву позивача про призначення пенсії разом з усіма необхідними документами. У своєму листі від 06.11.2015 року № 6416/04-3 відповідач відмовив позивачу у призначенні пенсії, посилаючись на ряд тверджень, які не мають жодного юридичного значення та взагалі прямо суперечать законодавству.

Постановою Дніпровського районного суду м.Дніпродзержинська від 19 грудня 2016 року адміністративний позов позивача задоволено частково.

Зобов'язано Дніпродзержинське об'єднане Управління Пенсійного Фонду України Дніпропетровської області призначити пенсію за віком позивачу, починаючи виплату пенсії з 21 жовтня 2015 року.

Додатковою постановою Дніпровського районного суду м.Дніпродзержинська від 22 грудня 2016 року стягнуто на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень Дніпродзержинського об'єднаного Управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області - суму судового збору в розмірі 551 грн. 20 коп.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Кам'янське об'єднане управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області (відповідач зі зміненою назвою) подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з'ясування фактичних обставин справи та порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить постанову суду першої інстанції скасувати та прийняти нову постанову про відмову позивачу в задоволенні позову.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначив, що відповідно до ст.ст. 1, 92 Закону України «Про пенсійне забезпечення» пенсійне забезпечення громадян України, що проживають за її межами, провадиться на основі договорів (угод) з іншими державами; громадянам, які виїхали на постійне проживання за кордон, пенсії не призначаються.

Рішенням Конституційного Суду України від 07.10.2009 року №25-рп/2009 визнано такими, що не відповідають Конституції України положення п.2 ч.1 ст.49, другого речення ст.51 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Отже, питання щодо призначення та виплати пенсій громадянина України, які виїхали на постійне місце проживання за межі України, вирішується із застосуванням ст.ст.1, 92 Закону України «Про пенсійне забезпечення», які є чинними та обов'язковими для всіх громадян, підприємств, установ та організацій і підлягають застосуванню на всій території України.

Особи, які беруть участь у справі, у судове засідання не прибули, належним чином були повідомлені про дату, час і місце судового засідання. Відповідно до п.2 ч.1 ст.197 КАС України, суд апеляційної інстанції розглядає справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції необхідно залишити без змін з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та судом апеляційної інстанції підтверджено, що 21.10.2015 року позивач ОСОБА_2, через свого представника ОСОБА_3, звернулася до відповідача із заявою про призначення пенсії за віком.(т.1 а.с. 48-50)

Відповідно до Свідоцтва , що засвідчує факт про зміну імені, позивач змінила ім'я з "ОСОБА_2" на "ОСОБА_2". (т.1 а.с.66)

Згідно відповіді, наданої відповідачем позивачу 06.11.2015 року за вих. № 5416/04-23, розглянувши вищевказану заяву позивача, відповідач відмовив позивачу у призначенні пенсії за віком, з посиланням на те, що, позивачка не є громадянином України, у зв'язку з чим не має права на отримання пенсійних виплат.(т.1 а.с. 51-52)

Статтею 24 Конституції України передбачено, що громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» загальнообов'язкове державне пенсійне страхування здійснюється за принципами рівноправності застрахованих осіб щодо отримання пенсійних виплат та виконання обов'язків стосовно сплати страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування.

Отже, з огляду на вищезазначені норми, позивач, проживаючи в Ізраїлі, як громадянка України, має такі ж самі конституційні права, як і інші громадяни України, оскільки Конституція України та пенсійне законодавство України не допускає обмеження права на соціальний захист, зокрема, права на отримання пенсії, за ознакою місця проживання громадянина України.

Згідно з ч.2 ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не може бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

За таких обставин, кожен громадянин України, включаючи пенсіонерів, має право на вибір свого місця проживання, зі збереженням усіх конституційних прав.

У рішенні Конституційного Суду України №25-рп/2009 від 07.10.2009 року зазначено, що право громадянина на одержання призначеної йому пенсії не може пов'язуватися з такою умовою, як постійне проживання в Україні; держава відповідно до конституційних принципів зобов'язана гарантувати це право незалежно від того, де проживає особа, якій призначена пенсія, - в Україні чи за її межами.

Аналогічна правова позиція визначена Європейським судом з прав людини у рішенні у справі «Пічкур проти України», яке набрало статусу остаточного 7 лютого 2014 року, яке є джерелом права відповідно до ст.17 Закону України від 23 лютого 2006 року №3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини».

Отже, не проживання позивача, яка є громадянкою України, на її території, чи відсутність механізму врегулювання вказаного питання, не позбавляє останньої конституційного права на пенсію, яке гарантовано державою й відповідно вказане не може слугувати підставою для відмови в призначенні їй пенсії.

Вищенаведеним в повному обсязі спростовуюся доводи представника відповідача щодо правомірності відмови позивачу в призначенні пенсії за віком тільки з підстав відсутності на міжнародному рівні механізму врегулювання питання щодо призначення та отримання пенсії громадянами України, які проживають в Ізраїлі та відсутності документів, які підтверджують її постійне чи тимчасове проживання на території України.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що належним способом захисту порушеного права позивача буде зобов'язання відповідача призначити та виплачувати позивачу пенсію за віком.

Враховуючи те, що з заявою про призначення пенсії позивач через свого представника звернулась 21.10.2015 року, колегія суддів вважає вірними висновки суду першої інстанції щодо часткового задоволення позовних вимог та зобов'язання відповідача призначити та виплачувати позивачу пенсію з 21.10.2015 року, що також узгоджується із приписами ст.45 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Відповідно до вимог Кодексу адміністративного судочинства України підставами для скасування рішення є порушення судом норм матеріального чи процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про те, що при розгляді справи судом першої інстанції було допущено неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.

Судова колегія дійшла висновку про те, що підстави для скасування рішення суду першої інстанції відсутні, а тому відхиляє апеляційну скаргу і залишає судове рішення без змін.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 160, 167, 184, 195, 197, 198, 200, 205, 206, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Кам'янського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області - залишити без задоволення.

Постанову Дніпровського районного суду м.Дніпродзержинська від 19 грудня 2016 року у справі №209/280/16-а(2-а/209/91/16) за позовом ОСОБА_2 до Дніпродзержинського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області, третя особа - Держава Україна в особі Державної казначейської служби України про зобов'язання вчинити певні дії - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь в справі, та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції.

Головуючий суддя С.В. Білак

Судді Н.А.Олефіренко

В.А.Шальєва