Справа № 320/5589/16-а
Суддя: Бахаєв І. М.
Дата ухвалення: 2017-03-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Дата документу 21.03.2017
Справа № 320/5589/16-а
Провадження 2а/320/5/17
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 березня 2017 року м. Мелітополь

Мелітопольський міськрайонний суд Запорізької області в складі:

головуючого - судді Бахаєва І.М.

при секретарі - Фурсовій Л.І.,

за участю:

позивача: ОСОБА_1,

представника позивач ОСОБА_1: адвоката Чеботар Н.А.,

представника відповідача Мелітопольської районної державної адміністрації: Фоміної І.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Мелітополі адміністративну позовну заяву ОСОБА_1 до Мелітопольської районної державної адміністрації Запорізької області про визнання розпорядження про звільнення незаконним, про поновлення на посаді та стягнення заробітної плати за весь час вимушеного прогулу,

ВСТАНОВИВ

Позивач, ОСОБА_1, звернулася до суду з позовом до Мелітопольської районної державної адміністрації Запорізької області, в якому просила визнати незаконним та скасувати розпорядження № 98-к від 29 липня 2016 року про звільнення її з посади начальника відділу кадрової роботи апарату районної державної адміністрації у зв'язку зі скороченням штату (посади начальника відділу кадрової роботи апарату райдержадміністрації), пункт 1 ст. 40 КЗпП; зобов'язати голову Мелітопольської районної державної адміністрації Запорізької області поновити її на посаді начальника відділу кадрової роботи апарату районної державної адміністрації; стягнути з Мелітопольської районної державної адміністрації Запорізької області на її користь заробітну плату за весь час вимушеного прогулу, починаючи з 29.07.2016 року по 17.03.2017 року в сумі 28 434, 24 грн..

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначила, що відповідач навмисно незаконно звільнив її із займаної посади за скороченням штату та не надав переважного права на зайняття посади начальника новоствореного відділу. Крім того, вказала, що звільнення проведено не у встановленому законом порядку, без дотримання вимог чинного законодавства.

В судовому засіданні позивачка та її представник адвокат Чеботар Н.А., підтримали викладені доводи в адміністративному позові та просили суд їх задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача Мелітопольської районної державної адміністрації: Фоміна І.П., адміністративний позов не визнала у повному обсязі, та пояснила, що, дійсно позивачка по справі ОСОБА_1 з 13.08.1998 року проходила державну службу в Мелітопольській РДА Запорізької області. Згідно розпорядження голови Мелітопольської РДА Запорізької області №6 від 29.01.2003 року, вона була переведена на посаду начальника відділу кадрової роботи та з питань державної служби, як така, що пройшла стажування. Згідно розпорядження № 531 від 07.06.2005 року відділ кадрової роботи та з питань державної служби був перейменований у відділ кадрової роботи апарату районної державної адміністрації. На вказаної посаді вона працювала до часу звільнення. Відповідно до Закону України "Про місцеві державні адміністрації" та у зв'язку із виробничою необхідністю і кадровими змінами, пов'язаними із набранням 01.05.2016 року чинності Закону України "Про державну службу", головою райдержадміністрації було винесено розпорядження №215 від 31.05.2016 року згідно якого було постановлено вивести з 01.05.2016 року зі складу апарату райдержадміністрації наступні підрозділи: відділ організаційної роботи апарату районної державної адміністрації; відділ кадрової роботи апарату районної державної адміністрації; сектор внутрішньої політики організаційного відділу апарату районної державної адміністрації; сектор роботи із зверненнями громадян загального відділу апарату районної державної адміністрації. Згідно даного розпорядження, з 01.05.2016 року, було вирішено утворити відділ кадрової та організаційної роботи апарату районної державної адміністрації загальною чисельністю 5 штатних одиниць; відділ з питань внутрішньої політики та комунікацій з громадськістю апарату районної державної адміністрації загальною чисельністю 3 штатних одиниці; відділ діловодства та контролю та роботи із зверненнями громадян апарату районної державної адміністрації чисельністю 4 штатних одиниці. Розпорядженням було постановлено скоротити з 01.05.2016 року посади заступника керівника апарату - начальника організаційного відділу, начальника відділу кадрової роботи, начальника загального відділу. Працівників відділів, що реорганізовувались, в тому числі й позивача, було попереджено про їх заплановане звільнення. У зв'язку із реорганізацією та можливими звільненнями позивачу 02.06.2016 р. було запропоновано посаду консультанта провідного відділу кадрової та організаційної роботи апарату Мелітопольської районної державної адміністрації, від якої позивач відмовилася. Розпорядженням голови Мелітопольської РДА № 98-к від 29.07.2016 року ОСОБА_1 було звільнено з посади начальника відділу кадрової роботи апарату райдержадміністрації з 02.08.2016 р. на підставі п. 1 ст. 40 Кодексу законів про працю України, а саме у зв'язку зі скороченням штату.

На підставі викладеного, керівництвом було дотримано порядок вивільнення працівників, встановленого статтями 40, 49-2 КЗпП України, тому оскаржуване розпорядження є правомірним.

Суд, ураховуючи доводи позивачці та її представника наданих в судовому засіданні та викладених в адміністративному позові, пояснення представника відповідача, дослідивши та оцінивши докази, які надано до позовної заяви, суд вважає, що у задоволенні адміністративного позову слід відмовити повністю за наступних підстав:

Стаття 55 Конституції України вказує, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Ч.1 ст. 2 КАС України, передбачено, що завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, інших посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних повноважень управлінської функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

У відповідності до вимог ч.1 ст.69 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

У відповідності до вимог ч.1 ст.71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 з 13.08.1998 року проходила державну службу в Мелітопольській РДА Запорізької області, про що свідчить копія трудової книжки,

Згідно розпорядження голови Мелітопольської РДА Запорізької області №6 від 29.01.2003 року ОСОБА_1 була переведена на посаду начальника відділу кадрової роботи та з питань державної служби, як така, що пройшла стажування.

Згідно розпорядження № 531 від 07.06.2005 року відділ кадрової роботи та з питань державної служби був перейменований у відділ кадрової роботи апарату районної державної адміністрації.

На вказаної посаді вона працювала до часу звільнення, (а.с.10-12).

Відповідно до Закону України "Про місцеві державні адміністрації" та у зв'язку із виробничою необхідністю і кадровими змінами, пов'язаними із набранням 01.05.2016 року чинності Закону України "Про державну службу", головою райдержадміністрації було винесено розпорядження №215 від 31.05.2016 року згідно якого було постановлено вивести з 01.05.2016 року зі складу апарату райдержадміністрації наступні підрозділи: відділ організаційної роботи апарату районної державної адміністрації; відділ кадрової роботи апарату районної державної адміністрації; сектор внутрішньої політики організаційного відділу апарату районної державної адміністрації; сектор роботи із зверненнями громадян загального відділу апарату районної державної адміністрації.

Згідно даного розпорядження, з 01.05.2016 року, вирішено утворити відділ кадрової та організаційної роботи апарату районної державної адміністрації загальною чисельністю 5 штатних одиниць; відділ з питань внутрішньої політики та комунікацій з громадськістю апарату районної державної адміністрації загальною чисельністю 3 штатних одиниці; відділ діловодства та контролю та роботи із зверненнями громадян апарату районної державної адміністрації чисельністю 4 штатних одиниці.

Розпорядженням було постановлено скоротити з 01.05.2016 року посади заступника керівника апарату - начальника організаційного відділу, начальника відділу кадрової роботи, начальника загального відділу .

Працівників відділів, що реорганізовувались, в тому числі й позивача, було попереджено про їх заплановане звільнення.

У зв'язку із реорганізацією та можливими звільненнями позивачу 02.06.2016 р. було запропоновано посаду консультанта провідного відділу кадрової та організаційної роботи апарату Мелітопольської районної державної адміністрації, від якої позивач відмовилася.

Розпорядженням голови Мелітопольської РДА № 98-к від 29.07.2016 року ОСОБА_1 було звільнено з посади начальника відділу кадрової роботи апарату райдержадміністрації з 02.08.2016 р. на підставі п. 1 ст. 40 Кодексу законів про працю України, а саме у зв'язку зі скороченням штату.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Згідно п.19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року №9 "Про практику розгляду судами трудових спорів", розглядаючи трудові спори, пов'язані зі звільненням за п. 1 ст. 40 КЗпП, суди зобов'язані з'ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення. При реорганізації підприємства або при його перепрофілюванні звільнення за п. 1 ст. 40 КЗпП може мати місце, якщо це супроводжується скороченням чисельності або штату працівників, змінами у їх складі за посадами, спеціальністю, кваліфікацією, професіями.

Суд зауважує, що вживані у п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України поняття "ліквідація", "реорганізація", "перепрофілювання", "банкрутство", "скорочення чисельності або штату працівників" - стосуються саме підприємств, установ, організацій як юридичних осіб, а не їх структурних підрозділів.

Тобто, стосовно до розглянутого спору, припинення трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу можливе лише у разі скорочення чисельності або штату працівників (п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України).

Як вбачається з матеріалів справи, позивач була звільнена саме у зв'язку зі скороченням чисельності штату, що э підставою для звільнення відповідно до п.1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України.

Встановлено, що розпорядженням голови Мелітопольської РДА "Про зміни в структурі та штатному розписі апарату Мелітопольської районної державної адміністрації у 2016 році" від 31.05.2016 року № 215 затверджено структуру апарату райдержадміністрації з 01.05.2016 року згідно додатків.

Відповідно до штатного розпису апарату Мелітопольської РДА діючого із 01.01.2016 року, штатна чисельність відділу кадрової роботи апарату райдержадміністрації - 3 посади, штатна чисельність організаційного відділу апарату райдержадміністрації - 5 посад. Тобто, штатна чисельність двох структурних підрозділів апарату Мелітопольської РДА до реорганізації шляхом злиття, становила - 8 посад.

Згідно додатку до розпорядження № 215 від 31.05.2016 року ( штатного розпису на 2016р. с 01.05.2016) штатна чисельність новоутвореного відділу кадрової та організаційної роботи передбачає 5 посад.

Таким чином, у результаті злиття двох відділів кількість штатних одиниць зменшилась з 8 посад до 5 посад, а отже відбулося скорочення чисельності працівників у апараті Мелітопольської РДА після злиття її структурних підрозділів.

Згідно ч. 1 статті 83 Закону України «Про державну службу» державна служба припиняється: 1) у разі втрати права на державну службу або його обмеження (стаття 84 цього Закону);2) у разі закінчення строку призначення на посаду державної служби (стаття 85 цього Закону);3) за ініціативою державного службовця або за угодою сторін (стаття 86 цього Закону);4) за ініціативою суб'єкта призначення (стаття 87 цього Закону); 5) у разі настання обставин, що склалися незалежно від волі сторін (стаття 88 цього Закону);6) у разі незгоди державного службовця на проходження державної служби у зв'язку із зміною її істотних умов (стаття 43 цього Закону);7) у разі досягнення державним службовцем 65-річного віку, якщо інше не передбачено законом;8) у разі застосування заборони, передбаченої Законом України "Про очищення влади".

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 87 Закону України «Про державну службу» підставою для припинення державної служби за ініціативою суб'єкта призначення є, зокрема, скорочення чисельності або штату державних службовців, ліквідація державного органу, реорганізація державного органу у разі, коли відсутня можливість пропозиції іншої рівноцінної посади державної служби, а в разі відсутності такої пропозиції - іншої роботи (посади державної служби) у цьому державному органі.

У частині 3 цієї статті зазначено, що процедура вивільнення державних службовців на підставі пункту 1 частини першої цієї статті визначається законодавством про працю.

Відповідно до п. 1 ст. 40 КЗпП трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках:1) змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Згідно ч.2 ст.40 КЗпП України звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Відповідно до частини першої та другої статті 49-2 цього ж Кодексу про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством.

Частина третя статті 49-2 КЗпП України встановлює, що одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації працівник, за своїм розсудом, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно. У разі якщо вивільнення є масовим відповідно до статті 48 Закону України "Про зайнятість населення", власник або уповноважений ним орган доводить до відома державної служби зайнятості про заплановане вивільнення працівників.

До вимог ч.3 ст. 42-2 КЗпП України, 02.06.2016 р. позивачу була запропонована посада консультанта провідного відділу кадрової та організаційної роботи апарату райдержадміністрації. На вказану пропозицію щодо консультанта провідного відділу кадрової та організаційної роботи апарату райдержадміністрації ОСОБА_1 відмовилася, що підтверджується розпискою позивача на повідомленні, яке міститься в матеріалах справи.

Отже, при звільненні позивача за п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України відповідачем у повній мірі дотримано положень частини другої цієї статті, та належним чином виконано обов'язок передбачений статтею 49-2 КЗпП України запропонувати працівнику іншу роботу в Мелітопольській РДА.

Що до доводів позивача, про необхідність запропонувати їй посаду начальника новоствореного відділу апарату райдержадміністрації та порушення відповідачем ч. 5 ст. 22Закону України «Про державну службу», суд зазначає наступне.

Згідно ч. 5 ст.22 Закону України «Про державну службу» у разі реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації державного органу переведення державного службовця на рівнозначну або нижчу (за його згодою) посаду в державному органі, якому передаються повноваження та функції такого органу, здійснюється без обов'язкового проведення конкурсу.

Виходячи із системного аналізу вказаної норми, висновків Пленуму ВСУ від 06.11.1992 р. №9 , суд зазначає, що поняття "ліквідація", "реорганізація", "перепрофілювання" - стосуються саме підприємств, установ, організацій як юридичних осіб, а не їх структурних підрозділів.

Тобто, в даному випадку не було реорганізації або ліквідації державного органу, а лише відбулися зміни у внутрішній структурі органу. Тому вимоги ч.5 ст. 22 Закону України «Про державну службу» не можуть застосовуватися у розглянутом трудовому спорі.

Крім того, як вбачається з матеріалів справи та доводів відповідача, в результаті злиття відділу кадрової роботи та відділу організаційної роботи, виник новостворений відділ, та одночасно було скорочено 2 одиниці керівників відділів, які мали однакове право при вивільненні на перевагу залишення на роботі. З метою обрання начальника новоствореного відділу з дотриманням принципів забезпечення рівного доступу, політичної неупередженості, законності, довіри суспильства, недискримінації, прозорості, доброчесності, надійності та відповідності методів тестування, узгодженості застосування методів тестування, ефективного і справедливого процесу відбору було вирішено провести конкурс на заміщення вакантної посади, оскільки чинним законодавством не передбачено заборон на проведення такого конкурсу.

Суд також зазначає, що на момент прийняття рішення по справі, було проведено конкурс на заміщення вакантної посади начальника відділу організаційної та кадрової роботи апарату районної державної адміністрації, проте, матеріали справи не містять доказів того, що позивачем подавалися документи для участі у вказаному конкурсі. Тобто, позивач не була позбавлена права участі у конкурсі та зайняття вказаної посади за його результатам.

Суд критично оцінює доводи ОСОБА_1 відносно того, що призначення виконуючим обов'язки начальника новоутвореного відділу керівника, який має менший досвід роботи, чим у неї, тому що з моменту попередження с 02.06.20016 р. и до часу звільнення 02.08.2016 р. ОСОБА_1 знаходилася с 02.06.2016 по 02.07.2016 р. у відпустці , та на час цієї відпуски з 15.06.2016 по 24.06.2016 р. на лікарняному. В зв'язку с наведеним з 03.07.2016 по 12.07 2016 відпуску було продовжено,з 29.06.2016 по 06.07.2016 р. на лікарняному та з 13.07.2016 по 22.07.2016 продовження відпуски. Таким чином, ОСОБА_1 неможливо було призначити виконуючи обов'язки керівника на вказаний період, тобто 02.06.2016 по 02.08.2016 р.

Наведені обставини дають підстави суду дійти висновку про те, що відповідачем було дотримано порядок вивільнення працівників, встановленого статтями 40, 49-2 КЗпП України, а відтак оскаржуване розпорядження є правомірним.

Згідно із ч. 1 ст. 11 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

У відповідності до ч. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. При цьому в силу ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

За сукупністю наведених обставин суд дійшов висновку, що заявлений адміністративний позов не підлягає задоволенню.

Керуючись, Законом України «Про державну службу», Законом України "Про місцеві державні адміністрації", ст.ст. 40, 42-2, 49-2 КЗпП України, ст.ст. 2, 11, 69, 71, 159-163 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративну позовну заяву ОСОБА_1 до Мелітопольської районної державної адміністрації Запорізької області про визнання розпорядження про звільнення незаконним, про поновлення на посаді та стягнення заробітної плати за весь час вимушеного прогулу - залишити без задоволення.

Постанова може бути оскаржена до Дніпропетровського адміністративного апеляційного суду через Мелітопольський міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії цієї постанови.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

СУДДЯ: І.М. БАХАЄВ