Справа № 800/119/17
Суддя: Маринчак Н.Є.
Дата ухвалення: 2017-03-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

30 березня 2017 року м. Київ справа № 800/119/17

Суддя Вищого адміністративного суду України Маринчак Н.Є., вирішуючи питання про відкриття провадження у справі за позовною заявою ОСОБА_1 до Верховної Ради України про визнання протизаконними і дискримінаційними дій, зобов'язання вчинити певні дії, -

встановив:

Позивач звернувся до Вищого адміністративного суду України з позовом до Верховної Ради України, в якому просить:

- визнати протизаконними і дискримінаційними дії Верховної Ради України щодо внесення змін до статті 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» про делегування Кабінету Міністрів України встановлювати порядок і розміри компенсацій та допомоги за шкоду, заподіяну здоров'ю громадянам, постраждалим від наслідків Чорнобильської катастрофи, а також зарахування постанови Кабінету Міністрів України від 12 липня 2005 року №562 в якості фінансово-економічного обґрунтування Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»;

- визнати протиправною бездіяльність відповідача в частині відсутності контролю за виконанням приписів прикінцевих положень Закону України від 21 квітня 2016 року №1339-VІІІ «Про внесення змін до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» щодо усунення дискримінаційного ставлення до громадян, які брали участь у ліквідації наслідків інших ядерних аварій, у ядерних випробуваннях та військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї» в частині зобов'язання Кабінету Міністрів України в тримісячний строк з дня набрання чинності цим Законом привести свої нормативно-правові акти у відповідність із ним;

- визнати протиправною бездіяльність Верховної Ради України в частині відсутності контролю за виконанням приписів прикінцевих положень Закону України від 28 грудня 2014 року №76-VІІІ «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» в частині зобов'язання Кабінету Міністрів України в місячний строк з дня набрання чинності цим Законом привести свої нормативно-правові акти у відповідність із ним та забезпечити прийняття нормативно-правових актів, необхідних для реалізації цього Закону;

- зобов'язати відповідача прийняти зміни до статті 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» в наступній редакції: Компенсація та допомога, передбачені статтею 48, нараховуються і виплачуються згідно з редакцією Закону від 28 лютого 1991 року №796-ХII.

Відповідно до частини четвертої статті 18 Кодексу адміністративного судочинства України Вищому адміністративному суду України як суду першої інстанції підсудні справи щодо встановлення Центральною виборчою комісією результатів виборів або всеукраїнського референдуму, справи про дострокове припинення повноважень народного депутата України, а також справи щодо оскарження актів, дій чи бездіяльності Верховної Ради України, Президента України, Вищої ради правосуддя, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України.

Особливості провадження у справах щодо оскарження актів, дій чи бездіяльності Верховної Ради України, Президента України, Вищої ради правосуддя, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів врегульовано статтею 171-1 Кодексу адміністративного судочинства України.

Згідно з частиною першою цієї статті її правила поширюються на розгляд адміністративних справ щодо законності (крім конституційності) постанов Верховної Ради України, указів і розпоряджень Президента України; актів Вищої ради правосуддя; дій чи бездіяльності Верховної Ради України, Президента України, Вищої ради правосуддя; рішень, дій чи бездіяльності Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів.

За змістом частини першої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Пунктом 1 частини першої статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що справою адміністративної юрисдикції є переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Отже, Кодекс адміністративного судочинства України регламентує порядок розгляду не всіх публічно-правових спорів, а лише тих, які виникають у результаті здійснення суб'єктом владних повноважень владних управлінських функцій.

Згідно зі статтею 75 Конституції України єдиним органом законодавчої влади в Україні є Парламент - Верховна Рада України, до повноважень якої належить прийняття законів відповідно до пункту 3 частини першої статті 85 Конституції України.

У мотивувальній частині Рішення Конституційного Суду України від 27 березня 2002 року №7-рп/2002 зазначено, що за змістом положень статей 85, 91 Конституції України Верховна Рада України приймає закони, постанови та інші правові акти. Вони є юридичною формою реалізації повноважень єдиного органу законодавчої влади в Україні та, відповідно до частини другої статті 147, частини першої статті 150 Конституції України, є об'єктом судового конституційного контролю.

У Рішенні Конституційного Суду України від 17 жовтня 2002 року №17-рп/2002 вказано, що Верховна Рада України визначена в статті 75 Конституції України парламентом - єдиним органом законодавчої влади в Україні. Як орган державної влади Верховна Рада України є колегіальним органом, який складають чотириста п'ятдесят народних депутатів України. Повноваження Верховної Ради України реалізуються спільною діяльністю народних депутатів України на засіданнях Верховної Ради України під час її сесій. Визначення Верховної Ради України єдиним органом законодавчої влади означає, що жоден інший орган державної влади не уповноважений приймати закони. Верховна Рада України здійснює законодавчу владу самостійно, без участі інших органів.

Аналіз наведеного свідчить на користь висновку, що Верховна Рада України при розгляді та прийнятті законів, що включає в себе всі стадії законодавчого процесу (внесення (подання) законопроекту до парламенту; попередній розгляд і обговорення законопроекту у комітетах парламенту; обговорення, прийняття рішень щодо законопроекту на пленарних засіданнях; підписання, офіційне оприлюднення та набрання ним чинності), не виконує владних управлінських функцій, а реалізовує свої повноваження щодо законодавчої діяльності.

Разом з тим, Конституційним Судом України може бути визнаний неконституційним правовий акт Верховної Ради України, якщо в процесі розгляду, ухвалення або набрання ним чинності було порушено процедурні вимоги, що встановлюються безпосередньо Конституцією України, за умови набрання ним чинності.

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 106 Кодексу адміністративного судочинства України у позовній заяві зазначаються зміст позовних вимог згідно з частинами четвертою і п'ятою статті 105 цього Кодексу і виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, а в разі подання позову до декількох відповідачів, - зміст позовних вимог щодо кожного з відповідачів.

З огляду на те, що позовні вимоги про визнання протиправними дій Верховної Ради України щодо прийняття закону та зобов'язання її внести зміни до закону не належать до розгляду в порядку адміністративного судочинства, оскільки стосуються виключно законодавчої діяльності Верховної Ради України, позовна заява підлягає уточненню.

Відповідно до частини першої статті 108 Кодексу адміністративного судочинства України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статтею 106 цього Кодексу, постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху, у якій зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб їх усунення і встановлюється строк, достатній для усунення недоліків.

Враховуючи викладене, позовну заяву ОСОБА_1 слід залишити без руху з наданням строку, достатнього для усунення недоліків, шляхом подання нової редакції позовної заяви та її копії для відповідача.

Роз'яснити позивачу, що у разі неусунення недоліків позовної заяви у встановлений судом строк, заява буде повернута з підстав, передбачених пунктом 1 частини третьої статті 108 Кодексу адміністративного судочинства України.

Керуючись статтями 105, 106, 108, 171-1 Кодексу адміністративного судочинства України, -

у х в а л и в :

Позовну заяву ОСОБА_1 до Верховної Ради України про визнання протизаконними і дискримінаційними дій, зобов'язання вчинити певні дії - залишити без руху.

Встановити ОСОБА_1 строк до 10 травня 2017 року для усунення зазначених в ухвалі недоліків.

Попередити ОСОБА_1, що в разі неусунення недоліків позовна заява буде повернута.

Суддя Н.Є. Маринчак