Справа № 490/9844/16-а
Суддя: Федусик А. Г.
Дата ухвалення: 2017-03-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 березня 2017 р.м.ОдесаСправа № 490/9844/16-а

Категорія: 11.1 Головуючий в 1 інстанції: Черенкова Н.П.
Судова колегія Одеського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді Федусика А.Г.,

суддів Шевчук О.А. та Зуєвої Л.Є.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті ОСОБА_1 апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду в Центральному районі м.Миколаєва на постанову Центрального районного суду міста Миколаєва від 16 грудня 2016 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Управління Пенсійного фонду в Центральному районі м. Миколаєва про визнання протиправними дій відповідача та зобов'язання до вчинення дій,-

В С Т А Н О В И Л А :

У жовтні 2016 року ОСОБА_2 звернулась до суду з адміністративним позовом до Управління Пенсійного фонду в Центральному районі м.Миколаєва (далі УПФУ) про визнання протиправними дій щодо припинення виплати пенсії за віком з 01 квітня 2015 року, зобовязання УПФУ розрахувати та виплатити заборгованість за минулий час за період з 01 червня 2015 року по 17 жовтня 2016 року включно, тобто по день звільнення.

Постановою Центрального районного суду міста Миколаєва від 16 грудня 2016 року позов задоволено частково. Суд взнав протиправними дії УПФУ щодо припинення виплати позивачці пенсії за віком з 01 червня 2015 року та зобовязав УПФУ поновити виплату вказаної пенсії.

Не погоджуючись з постановою суду, УПФУ подало апеляційну скаргу, в якій зазначається, що вказана постанова ухвалена з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Заслухавши суддю - доповідача, розглянувши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що позивачка з 10 червня 2013 року перебуває на обліку в УПФУ як одержувач пенсії за віком.

Як вбачається із копії трудової книжки БТ-І 31622222, позивачка зарахована до штату Миколаївського районного народного суду Миколаївської області на посаду судді з 22 червня 1987 року.

Наказом в.о. голови Миколаївського районного суду Миколаївської області №91 від 17 жовтня 2016 року позивачку відраховано зі штату Миколаївського районного суду Миколаївської області у зв'язку зі звільнення у відставку на підставі постанови Верховної Ради України « Про звільнення суддів» від 22 вересня 2016 року № 1600-VIII.

У зв'язку з прийняттям Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02 березня 2015 року виплата пенсії позивачці була припинена.

В подальшому, 21 червня 2016 року позивачка звернулася до відповідача з заявою про поновлення виплати їй пенсії за віком з моменту ухвалення рішення Конституційного суду України від 08 червня 2016 року, однак листом від 05 липня 2016 року УПФУ відмовило їй у поновленні виплати пенсії на підставі ст.47 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» в редакції від 22 березня 2015 року та від 24 грудня 2015 року.

Відмова в поновленні виплати пенсії і стала підставою для звернення ОСОБА_2 з позовом до суду.

Вирішуючи спірне питання та задовольняючи позов суд першої інстанції виходив з обґрунтованості позовних вимог та зазначав, що УПФУ не доведено правомірність припинення позивачці виплати призначеної пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду, вважає їх правильними з огляду на наступне.

Відповідно до абзацу 2 ч.1 ст.47 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» (у редакції чинній з 01 квітня 2015 року), тимчасово, у період з 01 квітня 2015 року по 31 грудня 2015 року: у період роботи особи (крім інвалідів І та ІІ груп, інвалідів війни ІІІ групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія п.1 ст.10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту») на посадах, які дають право на призначення пенсії або щомісячного довічного грошового утримання у порядку та на умовах, передбачених законами України «Про статус народного депутата України», «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів», пенсії, призначені відповідно до цього Закону, не виплачуються.

Також, згідно абзацу 1 ч.5 ст.141 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» (у редакції, чинній з 01 квітня 2015 року) тимчасово, у період з 01 квітня 2015 року по 31 грудня 2015 року: особам, на яких поширюється дія цього Закону (крім інвалідів І та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія п. 1 ст.10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»), у період роботи на посадах, які дають право на призначення щомісячного довічного грошового утримання відповідно до цієї статті або право на призначення пенсії у порядку та на умовах, передбачених законами України «Про прокуратуру», «Про статус народного депутата України», «Про державну службу», щомісячне довічне грошове утримання, призначене відповідно до цієї статті, не виплачується. Після звільнення з роботи щомісячне довічне грошове утримання виплачується у повному розмірі.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» №911 від 24 грудня 2015 року, який набув чинності з 01 січня 2016 року, передбачено, що тимчасово, у період з 01 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року: особам (крім інвалідів І та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія п. 1 ст.10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»), які працюють на посадах та на умовах, передбачених законами України «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів», призначені пенсії/щомісячне довічне грошове утримання не виплачуються».

Також, положеннями абзацу 1, 4 ч.5 ст.141 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» (у редакції чинній з 01 січня 2016 року) передбачено, що тимчасово, у період з 01 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року: особам (крім інвалідів І та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія п. 1 ст.10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»), які працюють на посадах та на умовах, передбачених цим Законом, законами України «Про державну службу», «Про прокуратуру», призначені пенсії/щомісячне довічне грошове утримання не виплачуються. Після звільнення з роботи щомісячне довічне грошове утримання виплачується у повному розмірі.

Разом з тим, Конституційний Суд України в рішенні № 4-рп/2016 від 08 червня 2016 року у справі за конституційними поданнями Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень частини третьої, абзаців першого, другого, четвертого, шостого частини п'ятої ст.141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та положень пункту 5 розділу III «Прикінцеві положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення», дійшов висновку, згідно якого визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення, у тому числі: 1) абзаців першого, другого, третього, четвертого та першого, другого речень абзацу шостого ч. 5 ст.141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07 липня 2010 року № 2453-VІ у редакціях Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02 березня 2015 року № 213-VІІІ, Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24 грудня 2015 року № 911-VIII; 2) пункту 5 розділу III «Прикінцеві положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02 березня 2015 року № 213-VІІІ в частині скасування з 01 червня 2015 року норм щодо призначення щомісячного довічного грошового утримання відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів». Положення Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07 липня 2010 року № 2453-VІ у редакціях Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02 березня 2015 року №213-VІІІ, Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24 грудня 2015 року 911-VІІІ та положення Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02 березня 2015 року № 213-УІІІ, визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього рішення.

Крім того, Конституційний Суд України вказав на такий порядок виконання цього рішення, у тому числі: абзаци 1, 2, 3, 4 та перше, друге речення абзацу 6 ч.5 ст.141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07 липня 2010 року № 2453-УІ у редакціях Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02 березня 2015 року № 213-VІІІ, Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24 грудня 2015 року №911-VIII, що суперечать Конституції України, не підлягають застосуванню, як такі, що втратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього рішення.

Також Конституційним судом було зазначено, що підлягає застосуванню перше речення ч.5 ст.141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07 липня 2010 року № 2453-VІ у редакції Закону України «Про забезпечення права на справедливий суд» від 12 лютого 2015 року № 192-VІІІ, а саме: «Пенсія або щомісячне довічне грошове утримання судді виплачується незалежно від заробітку (прибутку), одержуваного суддею після виходу у відставку».

Крім того, колегія суддів погоджується з посиланням суду першої інстанції на правову позицію Верховного Суду України, зазначену у постанові від 24 травня 2016 року у справі № 333/6710/15-а, згідно якої Верховний Суд України дійшов висновку, що з 01 червня 2015 року особи, яким пенсії (довічне грошове утримання) призначаються, зокрема, згідно з Законом України "Про судоустрій і статус суддів" , втратили право на пенсійне забезпечення відповідно до вказаного Закону, і з цієї дати їм повинна бути відновлена виплата пенсії за віком, призначена відповідно до Закону України Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування.

Тому, враховуючи все вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_2 (в частині задоволених судом першої інстанції) є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, а висновки суду першої інстанції з цього приводу є правильними та такими, що відповідають чинному пенсійному законодавству.

Отже, постанова суду першої інстанції викладена достатньо повно, висновки обґрунтовані з посиланням на конкретні норми Законів України та відповідають чинному законодавству.

Колегія суддів не може погодитися з посиланням апелянта на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, оскільки усі процесуальні норми, передбачені адміністративним судочинством, були виконані без порушень прав кожної сторони при розгляді справи.

Доводи, викладені у апеляційній сказі, були предметом дослідження судом першої інстанції та свого підтвердження не знайшли.

Керуючись ст.195, 197, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, суд -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду в Центральному районі м.Миколаєва залишити без задоволення, а постанову Центрального районного суду міста Миколаєва від 16 грудня 2016 року без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає чинності згідно законодавства та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції в порядку, встановленому КАС України.

Головуючий: ОСОБА_3
Суддя: Суддя: ОСОБА_4 ОСОБА_1