Справа № 461/7140/16-а
Суддя: Мисько Х. М.
Дата ухвалення: 2017-03-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 461/7140/16-а
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.03.2017 року м.Львів

Галицький районний суд м. Львова в складі:

головуючого судді Мисько Х.М.

з участю секретаря судового засідання Коружинець Н.В.

представника позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Львові справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 до Львівської міської ради, треті особи: Управління транспорту Департаменту житлового господарства та інфраструктури Львівської міської ради, Департаменту житлового господарства та інфраструктури Львівської міської ради про визнання протиправною та скасування ухвали Львівської міської ради, -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 звернувся в суд з адміністративним позовом до Львівської міської ради, треті особи: Управління транспорту Департаменту житлового господарства та інфраструктури Львівської міської ради, Департаменту житлового господарства та інфраструктури Львівської міської ради про визнання протиправною та скасування ухвали Львівської міської ради.

В обгрунтування поданого адміністративного позову покликається на те, що протягом останнього часу, внутрішньообласні - приміські маршрутні таксі Стрийського напрямку (№534 Львів - Журавно Монастирець, №555 Львів Новий Розділ, 789 Львів - Сколе та інші) здійснювали своє відправлення та кінцеву зупинку з «Приміського вокзалу», що знаходиться у м. Львові на вулиці Городоцькій.

Однак, з жовтня 2016 року вищевказані приміські маршрутні таксі почали здійснювати своє відправлення, та кінцеву зупинку з автостанції, що знаходиться у м. Львові на вул. Стрийській, 109.

24 жовтня 2016 року, у відповідь на адвокатський запит №41 від 20 жовтня 2016 року Львівська обласна державна адміністрація надіслала лист за вих. №1-1/3620-2 згідно якого, повідомлено, що обласна державна адміністрація не приймала жодних рішень щодо зміни кінцевої зупинки приміських маршрутних таксі Стрийського напрямку.

Водночас, Львівською обласною державною адміністрацією повідомлено, що зміна кінцевих зупинок приміських маршрутних таксі (з жовтня 2016 року) відбулась на підставі ухвали Львівської міської ради №3165 «Про додаткові заходи щодо впорядкування перевезень у м. Львові» від 28 січня 2010 року.

Позивач стверджує, що Львівська міська рада прийняла протиправне рішення, яке виходить за межі наданих законом їй повноважень, оскільки організацію пасажирських перевезень на внутрішньообласних маршрутних таксі, здійснює виключно Львівська обласна державна адміністрація. У звязку із цим просить позов задоволити.

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав, надав пояснення аналогічні до позову та письмових пояснень /а.с.57-58/. Просив суд позовні вимоги задоволити повністю.

Представник відповідача ЛМР ОСОБА_3 у судовому засіданні 11.01.2017 р. позовні вимоги заперечив, надав письмові заперечення /а.с.77-79/, згідно який просив суд відмовити у задоволенні позову, оскільки Ухвала Львівської міської ради від 28.01.2010 № 3165 «Про додаткові заходи щодо впорядкування перевезень у м. Львові» стосується організації транспортного руху приміських та міжміських внутрішньобласних маршрутів на території м. Львова до найближчих за напрямками вїзду у м. Львів автостанцій та погоджених місць кінцевих зупинок.

Стверджує, що позивач помилково підміняє поняття організацію «пасажирських перевезень» із поняттям «організації дорожнього руху» на відповідній території із посиланням на Закон України «Про автомобільний транспорт» та правил надання пасажирського автомобільного транспорту, який затверджено постановою Кабінету Міністрів України № 176 від 18.02.1997.

Окрім цього, представник відповідача вказує на те, що Ухвала міської ради від 28.01.2010 № 3165 «Про додаткові заходи щодо впорядкування перевезень у м. Львові» не позбавила можливості зєднання із м. Львовом будь-яких маршрутів у тому числі приміських та міжміських, оскільки доїзди забезпечено до відповідних автостанцій (автовокзалів) та кінцевих зупинок по напрямках.

Відтак, вважає, що Львівська міська рада діяла в межах своїх повноважень приймаючи вищевказану Ухвалу. Просив суд відмовити у задоволенні позову.

Представник відповідача ЛМР ОСОБА_4 у судовому засіданні 27.02.2017 р. позовні вимоги заперечила, просила суд відмовити у їх задоволенні, з підстав викладених у письмових запереченнях. /а.с.88-89/.

Представники третіх осіб Управління транспорту Департаменту житлового господарства та інфраструктури Львівської міської ради, та Департаменту житлового господарства та інфраструктури Львівської міської ради у судове засідання не зявилися, хоча належним чином повідомлялися про час, дату та місце проведення судового засідання, що підтверджується наявними в матеріалах справи рекомендованими повідомленнями /а.с.61, 62, 72, 74, 92/.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення сторін, обєктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити, з огляду на наступне.

Відповідно до статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних та юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку, у тому числі, органів державної влади. У справах щодо оскарження рішень суди перевіряють чи прийняті вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.3 ст.9 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Тобто, у даній нормі закону закріплено загальні критерії для оцінювання рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень, які одночасно є принципами адміністративної процедури, що вироблені у практиці європейських країн.

Згідно ч.2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти позову.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 17 КАС України компетенція адміністративних судів поширюється, зокрема, на спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів або правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Приписами статті 2 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» передбачено, що місцеве самоврядування в Україні - це гарантоване державою право та реальна здатність територіальної громади - жителів села чи добровільного об'єднання у сільську громаду жителів кількох сіл, селища, міста - самостійно або під відповідальність органів та посадових осіб місцевого самоврядування вирішувати питання місцевого значення в межах Конституції і законів України. Місцеве самоврядування здійснюється територіальними громадами сіл, селищ, міст як безпосередньо, так і через сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи, а також через районні та обласні ради, які представляють спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ, міст.

Суд встановив, що 28.01.2010 р. Львівською міською радою з метою вдосконалення автобусної маршрутної мережі, належної організації пасажирських перевезень на автобусних маршрутах у м.Львові, запобігання аварійним ситуаціям і порушенням у сфері дорожнього руху, керуючись Законами України Про автомобільний транспорт, Про дорожній рух, Про місцеве самоврядування в Україні, постановами Кабінету Міністрів України від 18.02.1997 № 176 Про затвердження Правил надання послуг пасажирського автомобільного транспорту, від 10.10.2001 № 1306 Про правила дорожнього руху, від 03.12.2008 № 1081 Про затвердження Порядку проведення конкурсу з перевезення пасажирів на автобусному маршруті загального користування (зі змінами), наказом Міністерства транспорту України від 21.01.1998 № 21 Про затвердження Порядку і умов організації перевезень пасажирів та багажу автомобільним транспортом, ухвалою міської ради від 27.12.2007 № 1488 Про впорядкування перевезень пасажирів автомобільним транспортом загального користування у м.Львові, прийнято ухвалу «Про додаткові заходи щодо впорядкування перевезень у м.Львові» №3165, якою ухвалено: 1. Рух приміських та міжміських внутрішньообласних автобусних маршрутів на території м.Львова обмежити до таких найближчих за напрямами вїзду у м.Львів автостанцій та погоджених місць кінцевих зупинок: 1.1. Для маршрутів Стрийського напрямку до автовокзалу на вул.Стрийській, 109; 1.2. Для маршрутів Пустомитівського напрямку до вул.Городоцької, 112 (приміський вокзал); 1.3. Для маршрутів Жовківського, Буського та Радехівського напрямків до автостанції на вул.Б.Хмельницького, 225; 1.4. Для маршрутів Городоцького напрямку до вул.Городоцької, 112 (приміський вокзал); 1.5. Для маршрутів Яворівського напрямку до вул.Т.Шевченка, 136-140; 1.6. Для маршрутів Золочівського напрямку до вул.Личаківської, 162-182; 1.7. Для маршрутів Бібрського напрямку до вул.Луганської, 2; 1.8. Для маршрутів Брюховицького напрямку до вул.Під Дубом, вул.Джерельної. /а.с.43/.

Зі змісту позовної заяви вбачається, що з метою зясування правових змін в системі внутрішньо обласних пасажирських перевезень, представником позивача 21 жовтня 2016 року на адресу Львівської обласної державної адміністрації відправлено адвокатський запит з проханням надати інформацію та копії документів, котрі свідчать про прийняття Львівською обласною державною адміністрацією будь-яких рішень, пов'язаних зі зміною організації пасажирських перевезень на приміських і міжміських автобусних маршрутах Жидачівського, Стрийського, Роздільського, Миколаївського напрямків, а також інформацію та копії документів, які свідчать про визначення кінцевої зупинки вищевказаних приміських і міжміських автобусних маршрутів.

Також, представником позивача, на адресу Львівської міської ради було відправлено адвокатський запит з проханням надати інформацію та копії документів, які свідчать про прийняття Львівською міською радою будь-яких рішень, пов'язаних зі зміною організації пасажирських перевезень на вищевказаних приміських і міжміських автобусних маршрутах, а також інформацію та копії документів про зміну (погодження нових) кінцевих зупинок для приміських і міжміських автобусних маршрутів, в тому числі, Стрийського напрямку.

Встановлено, що у відповідь на адвокатський запит №41 від 20 жовтня 2016 року Львівська обласна державна адміністрація надіслала лист за вих. №1-1/3620-2 згідно якого, повідомлено, що обласна державна адміністрація не приймала жодних рішень щодо зміни кінцевої зупинки приміських маршрутних таксі Стрийського напрямку.

Також, Львівською обласною державною адміністрацією повідомлено, що зміна кінцевих зупинок приміських маршрутних таксі (з жовтня 2016 року) відбулась на підставі ухвали Львівської міської ради №3165 «Про додаткові заходи щодо впорядкування перевезень у м. Львові» від 28 січня 2010 року.

25 жовтня 2016 року, у відповідь на адвокатський запит №40 від 20 жовтня 2016 року, Львівська міська рада надіслала лист за вих. №2503-3371, згідно якого повідомила, що на підставі ухвали Львівської міської ради №3165 від 28 січня 2010 року, рух приміських та міжміських автобусних маршрутів (з жовтня 2016 року) обмежений до найближчих за напрямками в'їзду у Львів автостанцій.

Як стверджує, позивач ухвала Львівської міської ради №3165 «Про додаткові заходи щодо впорядкування перевезень у м. Львові» від 28 січня 2010 року є протиправною та підлягає скасуванню, оскільки ЛМР не наділена повноваження приймати оскаржувану ухвалу, а також вважає її такою, що обмежує рух приміських, міжміських та внутрішньообласних автобусних маршрутів на території міста Львова до найближчих за напрямами в'їзду у м. Львів автостанцій, зокрема Стрийського напрямку до автовокзалу на вул. Стрийській. 109.

Однак, суд не погоджується із таким покликанням позивача та його представника, з огляду на наступне.

У відповідності до ст.10 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» Львівська міська рада є органом місцевого самоврядування в Україні, що представляє територіальну громаду міста Львова та здійснює від її імені та в її інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування визначені Конституцією України та іншими законами України.

Статтею 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» визначено, що рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень.

Згідно ст.144 Конституції України органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов'язковими до виконання на відповідній території.

Стаття 6 Закону України «Про дорожній рух» передбачає, що до компетенції міських рад та їх виконавчих органів, районних рад та районних державних адміністрацій у сфері дорожнього руху належить зокрема розробка, затвердження та реалізація міських і районних програм розвитку дорожнього руху та його безпеки та організація дорожнього руху на території міста і району згідно з відповідними генеральними планами, проектами детального планування та забудови населених пунктів, автоматизованих систем керування дорожнім рухом, комплексних транспортних схем і схем організації дорожнього руху та з екологічно безпечними умовами.

Відповідно до розділу 2, пунктів 24-27 Ухвали Львівської міської ради від 07.08.2010 р. №3704 «Про розмежування повноважень між виконавчими органами Львівської міської ради», до повноважень виконавчого комітету належить затвердження міських автобусних маршрутів, міських стоянок таксі: відкриття та закриття міських автобусних маршрутів загального користування з одночасним внесенням змін до реєстру маршрутів; внесення змін постійного характеру до міських автобусних маршрутів (продовження, скорочення, зміна шляху проходження між зупинками), введення або вилучення зупинок та/або зміна графіків руху у порядку, передбаченому чинним законодавством України.

В абзаці 5 пункту 28 Правил надання послуг пасажирського автомобільного транспорту, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №176 від 18.02.1997 р. зазначено, що місця зупинки автобусів приміських маршрутів на території населених пунктів, крім автостанцій, погоджують виконавчі органи сільських, селищних і міських рад.

Таким чином, Львівською міською радою було рекомендовано Львівській області державній адміністрації впорядкувати роботу приміських та міжміських автобусних маршрутів у відповідності до вказаних вимог.

Відтак, Ухвала Львівської міської ради від 28.01.2010 № 3165 «Про додаткові заходи щодо впорядкування перевезень у м. Львові» стосується організації транспортного руху приміських та міжміських внутрішньобласних маршрутів на території м. Львова до найближчих за напрямками вїзду у м. Львів автостанцій та погоджених місць кінцевих зупинок.

Статтею 7 Закону України «Про автомобільний транспорт» передбачено забезпечення організації пасажирських перевезень, а не організацію дорожнього руху на території міста чи району.

Виходячи із змісту понять приміський автобусний маршрут та міжміський автобусний маршрут, є автобусними маршрутами, які зєднують населені пункти, тому оскаржувана Ухвала не позбавляє можливості зєднання із м. Львовом будь-яких маршрутів у тому числі приміських та міжміських, оскільки доїзди забезпечено до відповідних автостанцій (автовокзалів) та кінцевих зупинок по напрямках.

Закон України «Про автомобільний транспорт» визначає поняття автостанції, згідно із якою автостанція - споруда або комплекс будівель, споруд, стоянок та під'їздів для прийняття, відправлення, управління рухом автобусів та обслуговування пасажирів.

Суд звертає увагу на те, що автостанції розміщуються на земельних ділянках власником якої є територіальна громада м. Львова.

Згідно із ст.36 Закону України «Про автомобільний транспорт», автостанції надають пасажирам послуги, пов'язані з їх проїздом автобусними маршрутами загального користування, а автомобільні перевізники, які здійснюють перевезення пасажирів на договірних умовах, - послуги, пов'язані з відправленням та прибуттям автобусів згідно з розкладом руху.

Також, суд звертає увагу на те, що стаття 31 Закон України «Про автомобільний транспорт» передбачає, що відносини автомобільного перевізника, що здійснює перевезення пасажирів на автобусних маршрутах загального користування міських, приміських та міжміських, які не виходять за межі території області (внутрішньообласні маршрути), із органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування визначаються договором про організацію перевезень пасажирів на автобусному маршруті загального користування, у якому встановлюються: перелік маршрутів загального користування, які буде обслуговувати автомобільний перевізник, умови організації перевезень, показники якості транспортного обслуговування населення, термін роботи автомобільного перевізника, зобов'язання органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо облаштування маршруту, підтримки проїзної частини автомобільної дороги та під'їзних шляхів у належному стані (тільки для міських автобусних маршрутів), розмір компенсації витрат автомобільного перевізника внаслідок перевезення пільгових пасажирів та регулювання тарифів, механізм їх виплати.

Стаття 35 Закону України «Про автомобільний транспорт» передбачає, що перевезення пасажирів автобусами в режимі регулярних пасажирських перевезень здійснюють автомобільні перевізники на автобусних маршрутах загального користування на договірних умовах із органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування.

Відповідно до п.28 Правил надання пасажирського автомобільного транспорту, який затверджено постановою Кабінету Міністрів України № 176 від 18.02.1997 місцями зупинки автобусів на приміських та міжміських маршрутах визначаються автостанції, а у разі їх відсутності - місця розташування автопавільйонів, на яких розміщується інформація, що містить найменування зупинки, початкового та кінцевого пунктів маршруту і час відправлення автобусів.

Місця зупинки автобусів приміських маршрутів на території населених пунктів, крім автостанцій, погоджують виконавчі органи сільських, селищних і міських рад.

Місця зупинки автобусів на міських маршрутах обладнуються автопавільйонами, трафаретами з найменуванням зупинки і номерами маршрутів, відомостями про режим роботи автобусів із зазначенням таких, що пристосовані для перевезення осіб з обмеженими фізичними можливостями, найменуванням початкового та кінцевого пунктів маршруту.

Згідно із ч.3 ст.24 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» органи місцевого самоврядування та їх посадові особи діють лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією і законами України, та керуються у своїй діяльності Конституцією і законами України, актами Президента України, Кабінету Міністрів України, а в Автономній Республіці Крим - також нормативно-правовими актами Верховної Ради і Ради міністрів Автономної Республіки Крим, прийнятими у межах їхньої компетенції.

Отже, враховуючи вищенаведене, а також те, що оскаржувану ухвалу винесено відповідачем на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття; безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення, а тому суд приходить до висновку, що у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2, слід відмовити.

Разом з тим, суд не вбачає підстав для задоволення заяви представника відповідаач ЛМР ОСОБА_3 про залишення позовної заяви без розгляду /а.с.64-65/, з наступних підтсав.

Частинами 1, 2 татті 99 КАС України передбачено, що адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

В процесі розгляду справи судом встановлено, що ухвала Львівської міської ради №3165 «Про додаткові заходи щодо впорядкування перевезень у м. Львові» прийнята 28 січня 2010 року, а з позовом позивач звернувся 03.11.2016 р. При цьому, позивач у позовній заяві вказує на те, що у відповдідь на адвокатських запит Львівською обласною державною адміністрацією повідомлено, що зміна кінцевих зупинок приміських маршрутних таксі з жовтня 2016 року відбулася на підставі ухвали ЛМР №3165 від 28.01.2010 р., тобто такі почали здійснювати своє відправлення та кінцеву зупинку з автостанції, що знаходиться у м. Львові на вул. Стрийській, 109. Відтак, суд вважає, що позивачем не пропущено шестимісячний строк на звернення до адміністративного суду.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. ст. ст. 2, 9, 17-19, 71, 94, 128, 160-163, 174 КАС України, Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні», Законом України «Про дорожній рух», суд,-

п о с т а н о в и в:

У задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

У задоволенні заяви представника відповідаач ЛМР ОСОБА_3 про залишення позовної заяви без розгляду - відмовити.

Апеляційна скарга на постанову суду подається до Апеляційного адміністративного суду Львівської області через Галицький районний суд м.Львова протягом десяти днів з дня його оголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий суддя Х.М. Мисько