Справа № 428/1126/17
Суддя: Баронін Д. Б.
Дата ухвалення: 2017-03-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 428/1126/17
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 березня 2017 року м. Сєвєродонецьк

Сєвєродонецький міський суд Луганської області у складі

головуючого судді Бароніна Д.Б.,

за участю секретаря Бондаренко І.С.,

позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Сєвєродонецьку адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Сєвєродонецької міської ради про визнання протиправним рішення щодо відмови у взятті на облік як внутрішньо переміщеної особи та зобовязання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Сєвєродонецького міського суду Луганської області із позовом до Управління праці та соціального захисту населення Сєвєродонецької міської ради про визнання протиправним рішення щодо відмови у взятті на облік як внутрішньо переміщеної особи та зобовязання вчинити певні дії.

В обґрунтування позову позивач вказує, що тривалий час він проживав у м. Луганськ, однак у звязку з проведенням антитерористичної операції був вимушений переїхати в 2014 році до м. Сєвєродонецька, де проживає до теперішнього часу. 22.04.2016 позивач звернувся до Управління праці та соціального захисту населення Сєвєродонецької міської (УПтаСЗН) із заявою щодо взяття його на облік як внутрішньо переміщеної особи. При цьому він не був зареєстрований у населеному пункті, де проживав до настання обставин, що спричинили його переміщення (м. Луганськ). Як підтвердження факту проживання на відповідній території ОСОБА_1 була надана копія Договору купівлі-продажу квартири, згідно якій він є власником квартири за адресою АДРЕСА_1. Листом № 4433/03 Управління відмовило позивачу у взятті його на облік як внутрішньо переміщеної особи, керуючись тим, що у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відсутня інформація щодо власника житла за адресою АДРЕСА_1. Також в цьому листі було зазначено, що у нього, відповідно даних Державного реєстру, є у власності ? частини нежитлового приміщення у АДРЕСА_2. При цьому Порядок оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затверджений постановою КМУ від 1 жовтня 2014 р. № 509 не містить вказівок щодо необхідності наявності права власності саме на житлове приміщення. Вказаний Порядок також не містить вимог до форми, в якій можуть бути надані такі докази (оригінал, копія, тощо). Оскільки Порядок не передбачає можливості повернення оригіналу Договору купівлі-продажу, тому на вимогу УПтаСЗН надати цей оригінал для взяття на облік як внутрішньо переміщеної особи позивач не може. Він готовий був надати оригінал договору, а також будь-які інші документи за необхідності відповідачу лише для ознайомлення. На сьогоднішній день в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно внесена інформація щодо наявності в нього житла в м. Луганську. Тому ОСОБА_1 вважає таку відмову відповідача такою, що суперечить діючому законодавству та в своєму позові просить визнати протиправним рішення Управління праці та соціального захисту населення Сєвєродонецької міської ради від 18.05.2016 року щодо відмови йому у взятті на облік як внутрішньо переміщеної особи, а також зобовязати Управління праці та соціального захисту населення Сєвєродонецької міської ради видати йому довідку про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи.

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю з підстав, вказаних у позові. Додатково пояснив, що він постійно проживав в м. Луганську за адресою: АДРЕСА_3. В червні 2014 року він разом із дружиною, сином, дружиною сина та онуком переїхав до м. Сєвєродонецька внаслідок бойових дій у м. Луганську.

Відповідач в судове засідання не зявився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, надав до суду письмові заперечення проти позову, в яких просив розглядати справу за відсутності представника УПтаСЗН, а також зазначив що на підставі п. 7 ст. 4 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» ОСОБА_1 було відмовлено у взятті його на облік як внутрішньо переміщену особу, оскільки наданий заявником договір купівлі-продажу квартири, що розташована в м. Луганську, не підтверджує факт його проживання на період наявності підстав, зазначених у ст. 1 зазначеного Закону.

Допитаний в якості свідка в судовому засіданні ОСОБА_2 пояснив, що він є сином позивача. З 2006 року, можливо раніше, позивач та дружина позивача ОСОБА_3 проживали в м. Луганську за адресою: АДРЕСА_3. Приблизно 12-13 червня 2014 року він, ОСОБА_2Є, а також позивач, їх дружини та його син (онук позивача) виїхали з м. Луганська у звязку із бойовими діями до м. Сєвєродонецька, де позивач і проживає по теперішній час.

Допитана в якості свідка в судовому засіданні ОСОБА_4 пояснила, що вона є дружиною сина позивача. З 2000-х років позивач та дружина позивача ОСОБА_3 проживали в м. Луганську за адресою: АДРЕСА_3. В середині червня 2014 року вони разом з чоловіком, сином, позивачем та дружиною позивача виїхали з м. Луганська у звязку із бойовими діями до м. Сєвєродонецька, де позивач і проживає по теперішній час.

Вислухавши пояснення позивача, допитавши свідків, дослідивши надані учасниками розгляду справи докази, суд встановив наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини.

Згідноі з копією паспорта громадянина України серії ЕН № 887081, виданого 30.08.2012 Сєвєродонецьким МВ УДМС України в Луганській області, ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, з 23.03.2012 зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2.

22 квітня 2016 року ОСОБА_1 звернувся до Управління праці та соціального захисту населення Сєвєродонецької міської ради з заявою про реєстрацію його як внутрішньо переміщеної особи та видачу відповідного документу. До зазначеної заяви були додані: копія звернення від 20.04.2016, копія заяви про взяття на облік особи, копія паспорта та ідентифікаційного номеру, копія пенсійного посвідчення, копія договору купівлі-продажу квартири.

Своїм листом № 4433/03 від 18.05.2016 Управління праці та соціального захисту населення Сєвєродонецької міської ради повідомило позивача, що відповідно до п. 7 ст. 4 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» передбачено, що у разі відсутності в документі, що посвідчує особу та підтверджує громадянство України, або документі, що посвідчує особу та підтверджує її спеціальний статус, відмітки про реєстрацію місця проживання на території адміністративно-територіальної одиниці, з якої здійснюється внутрішнє переміщення у зв'язку з обставинами, визначеними у ст. 1 цього Закону, заявник надає докази, що підтверджують факт проживання на території адміністративно-територіальної одиниці, з якої здійснюється внутрішнє переміщення, на день виникнення обставин, що спричинили внутрішнє переміщення, визначених ст.1 цього Закону. Разом із заявою ОСОБА_1 було надано копію договору купівлі-продажу квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1. Але згідно інформаційної довідки з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна, сформованої 28.04.2016, позивач має приватну власність на 1/4 частку нежилого приміщення (магазину) № 1 за адресою: м. Луганськ. вул. Оборонная, буд. 3. приміщення). Інші права на нерухоме майно відсутні. Тому відсутні законні підстави для взяття його на облік як внутрішньо переміщену особу.

02 серпня 2016 ОСОБА_1 знову звернувся до відповідача з заявою, в якій просив розяснити йому, чи можливе його повторне звернення до Управління з оригіналом договору купівлі-продажу на квартиру або нотаріально завіреної копією цього договору для взяття його на облік як внутрішньо переміщеної особи і просив пояснити, чому вони його не зареєстрували як внутрішньо переміщену особу на підставі відомостей про нерухомість в м. Луганську по вул. Оборонній, буд. 3.

Управління праці та соціального захисту населення Сєвєродонецької міської ради надало позивачу відповідь № 6171/03 від 05.08.2016, в якій знову посилалося на п. 7 ст. 4 «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» як на причину відмови для взяття його на облік як внутрішньо переміщеної особи, а також зазначило, що під час особистого прийому у заступника начальника УПтаСЗН ОСОБА_5 йому було запропоновано надати оригінал договору купівлі-продажу квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1, але він відмовився. Оскільки ним не було надано доказів, які підтверджують факт проживання на території адміністративно-територіальної одиниці, з якої здійснюється внутрішнє переміщення, то підстави для взяття його на облік як внутрішньо переміщеної особи відсутні.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.

Частиною 2 статті 4 Закону в редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо посилення гарантій дотримання прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» від 24.12.2015 року, що набрав чинності з 13.01.2016 року, встановлено, що підставою для взяття на облік внутрішньо переміщеної особи є проживання на території, де виникли обставини, зазначені в статті 1 цього Закону, на момент їх виникнення.

В розумінні цього Закону адресою покинутого місця проживання внутрішньо переміщеної особи визнається адреса місця проживання особи на момент виникнення обставин, зазначених у частині першій статті 1 Закону.

Факт внутрішнього переміщення підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи.

Підставою для взяття на облік такої особи є наявність реєстрації місця проживання на території, де виникли обставини, зазначені в статті 1 цього Закону, на момент їх виникнення (ст. 4 Закону № 1706).

Пунктом 1 Порядку оформлення і видачі довідки про взяття на облік особи, яка переміщується з тимчасово окупованої території України або району проведення антитерористичної операції, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01.10.2014 року № 509, визначено, що цей порядок регулює механізм видачі довідки про взяття на облік особи внутрішньо переміщеної особи.

Згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 1 жовтня 2014 року № 509 «Про облік внутрішньо переміщених осіб» для отримання довідки переміщена особа звертається особисто із заявою за формою про взяття на облік до структурного підрозділу з питань соціального захисту населення за фактичним місцем проживання.

Разом із заявою про взяття на облік внутрішньо переміщена особа предявляє: документ, що посвідчує особу та підтверджує громадянство України, або тимчасове посвідчення, що підтверджує особу громадянина України; за наявності - документ, що підтверджує факт проживання на території адміністративно-територіальної одиниці, з якої здійснюється внутрішнє переміщення у звязку з обставинами, визначеними в статті 1 Закону України Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб (документ, що підтверджує громадянство України, посвідчує особу чи її спеціальний статус, із відміткою про реєстрацію місця проживання, військовий квиток з відомостями щодо проходження військової служби, трудова книжка із записами про здійснення трудової діяльності, документ, що підтверджує право власності на нерухоме майно); у разі необхідності - свідоцтво про народження дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування. (п. 4 Порядку, в редакції на момент видачі довідки).

У день подання заяви безоплатно видається довідка за формою, наведеною у додатку, яка роздруковується на папері формату А4 і підписується посадовою особою уповноваженого органу та скріплюється печаткою відповідного уповноваженого органу ( п. 6 Порядку).

Відповідно до абз. 3 ч. 7 ст. 4 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» у разі відсутності в документі, що посвідчує особу та підтверджує громадянство України, або документу, що посвідчує особу та підтверджує її спеціальний статус, відмітки про реєстрацію місця проживання на території адміністративно-територіальної одиниці, з якої здійснюється внутрішнє переміщення у зв'язку з обставинами, визначеними у статті 1 цього Закону, заявник надає докази, що підтверджують факт проживання на території адміністративно-територіальної одиниці, з якої здійснюється внутрішнє переміщення, на день виникнення обставин, що спричинили внутрішнє переміщення, визначених статтею 1 цього Закону (військовий квиток з відомостями про проходження військової служби, трудова книжка із записами про здійснення трудової діяльності, документ, що підтверджує право власності на рухоме або нерухоме майно, свідоцтво про базову загальну середню освіту, атестат про повну загальну середню освіту, документи про професійно-технічну освіту, документ про вищу освіту (науковий ступінь), довідку з місця навчання, рішення районної, районної у місті Києві чи Севастополі державної адміністрації, виконавчого органу міської чи районної у місті ради про влаштування дитини до дитячого закладу, у прийомну сім'ю, дитячий будинок сімейного типу, встановлення опіки чи піклування, медичні документи, фотографії, відеозаписи тощо).

При цьому, підставами для відмови у видачі довідки (в редакції на момент видачі довідки) є: 1) відсутність обставин, що спричинили переміщення особи з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції; 2) втрата або викрадення документів, що посвідчують особу, яка переміщується, та підтверджують громадянство України, до їх відновлення.

У разі відмови у видачі довідки на вимогу заявника письмово повідомляється про підстави для такої відмови.

Судом встановлено, що згідно відомостей, які знаходяться в інформаційних довідках з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна, сформованих 02.03.2017 та 17.03.2017 за ОСОБА_1 наявні відомості про те, що він на праві приватної власності володіє 1/4 часткою нежилого приміщенням (магазином) № 1 з окремим зовнішнім входом за адресою: Луганська обл., м. Луганськ, вул. Оборонна, буд. 3, приміщення 1, а також на праві приватної власності володіє квартирою за адресою: АДРЕСА_4.

Згідно із нотаріально посвідченим договором купівлі-продажу від 18.08.2001, ОСОБА_6 продала, а ОСОБА_1 купив квартиру за адресою: АДРЕСА_4.

При цьому суд враховує, що датою набуття права власності на вказану квартиру позивачем є дата укладання договору купівлі-продажу квартири, адже станом на 18.08.2001 Закон не повязував момент набуття права власності на нерухоме майно із державною реєстрацією такого права.

Відповідно до копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії САА № 298626, за ОСОБА_1 з 11.12.2009 зареєстрований транспортний засіб Nissan Qashqai, реєстраційний номер НОМЕР_1, 2008 року випуску. Свідоцтво було видане ВРЕР м. Луганська.

Із заявою до Управління про взяття на облік тимчасово переміщеної особи позивач звернувся 22.04.2016 року, тобто вже після набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо посилення гарантій дотримання прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» від 24.12.2015 року.

Отже, враховуючи те, що позивач хоча і виїхав у червні 2014 року до м. Сєвєродонецька Луганської області на проживання і не був зареєстрований у м. Луганську, де проживав, але на момент виїзду з м. Луганська в червні 2014 році мав у власності рухоме і нерухоме майно в м. Луганську, а саме квартиру за адресою АДРЕСА_1, 1/4 частку нежилого приміщенням (магазином) № 1 з окремим зовнішнім входом за адресою: Луганська обл., м. Луганськ, вул. Оборонна, буд. 3, приміщення 1, та автомобіль Nissan Qashqai, реєстраційний номер НОМЕР_1, а також згідно показань свідків фактично проживав у вищевказаній квартирі, то суд дійшов висновку про те, що позивач перемістився в м. Сєвєродонецьк у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру, а отже має право на визнання його внутрішньо переміщеною особою.

Крім того суд звертає увагу на те, що 13.01.2016 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законів України щодо посилення гарантій дотримання прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» від 24.12.2015 року № 921-8. Цим Законом внесено зміни до положень Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» та виключена норма, яка вимагає наявність обов'язкової реєстрації місця проживання особи на території, де виникли обставини, зазначені в ст. 1 Закону, для взяття їх на облік внутрішньо переміщених осіб.

Відповідно до п. 2 розділу 2 «Прикінцеві положення» зазначеного Закону, Кабінету Міністрів України доручено протягом трьох місяців з дня набрання чинності Закону привести свої нормативно-правові акти у відповідність із цим Законом.

Стаття 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Враховуючи, що позивачу було неправомірно відмовлено у взятті його на облік як внутрішньо переміщеної особи, суд вважає, що права позивача на взяття на облік як внутрішньо переміщеної особи, включення до реєстру внутрішньо переміщених осіб та отримання довідки про підтвердження статусу підлягають відновленню шляхом покладення на відповідача обов'язку вчинити відповідні дії. При цьому з метою повного захисту прав позивача, на підставі ч. 2 ст. 11 КАС України, суд вважає за необхідне також зобовязати відповідача взяти позивача на облік як внутрішньо переміщену особу.

З метою утвердження єдності системи судів загальної юрисдикції, яка забезпечується, в тому числі, єдністю судової практики (ч. 4 ст. 17 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»), суд вважає за необхідне вказати, що аналогічний підхід до вирішення подібних спірних правовідносин було застосовано в ухвалі Донецького апеляційного адміністративного суду від 02 листопада 2016 року по справі № 263/7971/16-а.

Стосовно строку звернення позивача до суду із цим позовом суд зазначає, що згідно його пояснень відповідь про відмову у взятті його на облік в якості внутрішньо переміщеної особи він отримав лише 27.07.2016. Інших доказів щодо дати отримання позивачем вказаної відповіді до суду надано не було, а тому суд вважає, що шестимісячний строк звернення до суду позивачем пропущено не було.

Згідно із частиною 1 статті 94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є субєктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Понесення позивачем судових витрат по сплаті судового збору у встановленому Законом розмірі 640 грн. 00 коп. підтверджується квитанцією від 25.01.2017. Отже, суд вважає за необхідне стягнути на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача суму витрат по сплаті судового збору в розмірі 640 грн. 00 коп.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 4, 8, 11, 17, 86, 94, 158-163, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Позов ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Сєвєродонецької міської ради про визнання протиправним рішення щодо відмови у взятті на облік як внутрішньо переміщеної особи та зобовязання вчинити певні дії задовольнити.

Визнати протиправним рішення Управління праці та соціального захисту населення Сєвєродонецької міської ради від 18.05.2016 року щодо відмови у взятті на облік як внутрішньо переміщеної особи ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Зобовязати Управління праці та соціального захисту населення Сєвєродонецької міської ради взяти на облік ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_2, як внутрішньо переміщену особу та видати йому довідку про взяття на облік як внутрішньо переміщену особу.

Стягнути на користь ОСОБА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_2, за рахунок бюджетних асигнувань Управління праці та соціального захисту населення Сєвєродонецької міської ради судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 640 (шістсот сорока) грн. 00 коп.

Постанова може бути оскаржена протягом десяти днів з дня її проголошення, або протягом десяти днів з дня отримання копії постанови, якщо судом було застосовано ч. 3 ст. 160 КАС України або якщо особа не була присутня в судовому засіданні, шляхом подання апеляційної скарги до Донецького апеляційного адміністративного суду через Сєвєродонецький міський суд Луганської області разом із одночасним надісланням копії апеляційної скарги до Донецького апеляційного адміністративного суду.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова у повному обсязі складена та підписана 28 березня 2017 року.

Суддя Д.Б. Баронін