Справа № 586/1103/16-а
Суддя: Теміров Ч. М.
Дата ухвалення: 2017-04-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 586/1103/16-а
Номер провадження по справі 2-а/586/174/17
Категорія справи 88
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.04.17 м.Середина-Буда

Середино-Будський районний суд Сумської області у складі:

головуючого судді Теміров Ч.М.,

при секретарі Дяченко Д.А.,

за участю сторони

позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду адміністративну справу №586/1103/16-а за позовом ОСОБА_1 до управління соціального захисту населення Середино-Будської районної державної адміністрації Сумської області про порушення конституційних прав, свобод та інтересів,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся з даним позовом до суду, в якому просить визнати відмову управління соціального захисту населення Середино-Будської районної державної адміністрації Сумської області щодо перерахунку йому щорічної одноразової грошової допомоги до 5 травня як інваліду війни ІІ групи у розмірі, встановленому ст. 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» за 2016 рік протиправною та зобовязати відповідача здійснити перерахунок, нарахувати та виплатити йому недоплачену щорічну разову грошову допомогу до 5 травня як інваліду війни ІІ групи за 2016 рік відповідно до ст. 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» у розмірі восьми мінімальних пенсій за віком, виходячи із розрахунку мінімальної пенсії за віком, визначеної ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» на момент проведених виплат, з урахуванням раніше виплачених сум.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що він є інвалідом війни ІІ групи, що підтверджується посвідченням серії Б №535170 від 10 лютого 2016 року, та має право на пільги, встановлені Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» учасникам бойових дій. У 2016 року йому була виплачена грошова допомога у розмірі 2600 гривень відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2016 рік». Згідно з вимогами ст. 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» інвалідам війни повинна щорічно до 05 травня виплачуватися разова грошова допомога у розмірі восьми мінімальних пенсій за віком. 09 грудня 2016 року він звернувся до управління соціального захисту населення Середино-Будської районної державної адміністрації Сумської області із заявою про проведення йому нарахування та виплату частини одноразової грошової допомоги, але письмовою відповіддю від 13 грудня 2016 року йому будо відмовлено в проведенні нарахування та виплати цієї допомоги, що стало підставою для звернення до суду з даним позовом за захистом своїх прав.

Ухвалою судді від 21 грудня 2016 року відкрито провадження у справі та запропоновано відповідачу у строк до 12 січня 2017 року подати через канцелярію суду заперечення проти позову та необхідні документи або заяву про визнання позову.

У запереченні проти позову, яке надійшло до суду 11 січня 2017 року, відповідач зазначив, що позов не підлягає задоволенню, так як виплату грошової допомоги

ОСОБА_1 здійснено відповідно до чинного законодавства: Конституції України, Бюджетного кодексу України, Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», Закону України «Про державний бюджет України на 2016 рік», Постанови Кабінету Міністрів України від 02.03.2016 № 141 «Деякі питання виплати у 2016 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань». До Дня Перемоги в 2016 році позивачу як інваліду війни ІІ групи була проведена виплата щорічної одноразової грошової допомоги до 5 травня в розмірі 2600 гривень, як це передбачено Законом України «Про Державний бюджет України на 2016 рік». Виходячи з вищевикладеного управління соціального захисту населення Середино-Будської районної державної адміністрації Сумської області не в змозі провести позивачу перерахунок щорічної допомоги до Дня Перемоги в більшому розмірі.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 підтримав свої позовні вимоги і просив їх задовольнити.

Представник відповідача - начальник управління соціального захисту населення Середино-Будської районної державної адміністрації Сумської області ОСОБА_2 заперечував проти задоволення позову, вказуючи на обставини, викладені в запереченні.

Суд, вислухавши сторони, дослідивши письмові докази, оцінюючи їх відповідно до ст. 86 КАС України, вважає за необхідне відмовити в задоволенні заявленого позову з таких підстав.

Позивач ОСОБА_1 має статус інваліда війни ІІ групи, що підтверджується посвідченням серії Б №535170 від 10 лютого 2016 року, та має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни, в тому числі згідно зі ст. 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» має право на отримання щорічної разової грошової допомоги до 5 травня як учаснику бойових дій.

Із письмової відповіді управління соціального захисту населення Середино-Будської районної державної адміністрації Сумської області № 02-07/1099 від 13.12.2016 вбачається, що відповідач проводить нарахування і виплату щорічної одноразової грошової допомоги до 5 травня, враховуючи положення не лише Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», але й Закону України «Про державний бюджет» на відповідний рік, Бюджетного кодексу України, Постанови Кабінету Міністрів України від 02.03.2016 № 141 та іншими нормативно-правовими актами. Так, згідно з п.8 ст.7 Бюджетного кодексу України, бюджетні кошти використовуються лише на цілі, визначені бюджетними призначеннями, та відповідно до ст. 23 цього ж Кодексу будь-які платежі можна здійснювати лише за наявності відповідного бюджетного призначення. Враховуючи вищевикладене позивачу відмовлено у задоволенні його заяви у звязку з відсутністю у Державному бюджеті України на 2016 рік видатків на здійснення доплати разової грошової допомоги до 5 травня.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст.8 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з питань захисту прав людини.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Згідно з діючою редакцією ст. 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», з врахуванням Рішення Конституційного Суду України №10-рп/2008 від 22.05.2008 щорічно до 5 травня учасникам бойових дій виплачується разова грошова допомога у розмірі восьми мінімальних пенсій за віком.

Розмір мінімальної пенсії за віком передбачено ст. 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» і встановлено у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом. Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2016 рік» з 01.01.2016 встановлено прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для осіб, які втратили працездатність, - 1074 гривень.

У той же час 01.01.2015 набрав чинності Закон України від 28.12.2014 №79-VІІІ «Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин», пунктом 26 якого встановлено, що норми і положення статей 12, 13, 14, 15 та 16 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» № 3551-XII застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообовязкового державного соціального страхування.

Згідно з п.8 ст.7 Бюджетного кодексу України бюджетні кошти використовуються лише на цілі, визначені бюджетними призначеннями, та відповідно до ст. 23 цього ж Кодексу будь-які платежі можна здійснювати лише за наявності відповідного бюджетного призначення.

Відповідно до ч.1 ст.117 Конституції України Кабінет Міністрів України в межах своєї компетенції видає постанови і розпорядження, які є обовязковими до виконання.

Постановою Кабінету Міністрів України №141 від 02.03.2016 встановлено, що у 2016 році виплата разової грошової допомоги до 5 травня, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту і «Про жертви нацистських переслідувань» учасникам бойових дій, здійснюється у розмірі 2600 гривень.

При вирішенні даного спору суд приймає до уваги, що Рішення Конституційного Суду України мають преюдиціальне значення для судів загальної юрисдикції при розгляді ними позовів, є обовязковими для виконання на всій території України для органів державної влади при виконання ними своїх функцій, остаточними і не можуть бути оскаржені.

Так, в Рішенні Конституційного Суду України від 26 грудня 2011 року у справі №20-рп/2011 зазначено, що одним з визначальних елементів у регулюванні суспільних відносин у соціальній сфері є додержання принципу пропорційності між соціальним захистом громадян та фінансовими можливостями держави, а також гарантування права кожного на достатній життєвий рівень. Передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Крім того, такі заходи можуть бути обумовлені необхідністю запобігання чи усунення реальних загроз економічній безпеці України, що згідно з ч.1 ст. 17 Конституції України є найважливішою функцією держави. Водночас зміст основного права не може бути порушений, що є загальновизнаним правилом. Неприпустимим також є встановлення такого правового регулювання, відповідно до якого розмір пенсій, інших соціальних виплат та допомоги буде нижчим від рівня, визначеного в ч.3 ст. 46 Конституції України, і не дозволить забезпечувати належні умови життя особи в суспільстві та зберігати її людську гідність, що суперечитиме статті 21 Конституції України.

Конституційним Судом України у Рішенні від 25 січня 2012 року у справі № 3-рп/2012 зазначено, що суди під час вирішення справ про соціальний захист громадян керуються, зокрема, принципом законності. Цей принцип передбачає застосування судами законів України, а також нормативно-правових актів відповідних органів державної влади, виданих на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України, в тому числі нормативно-правових актів Кабінету Міністрів України, виданих у межах його компетенції, на основі і на виконання Бюджетного кодексу України, закону про Державний бюджет України на відповідний рік та інших законів України. Однією з ознак України як соціальної держави є забезпечення загальносуспільних потреб у сфері соціального захисту за рахунок коштів Державного бюджету України виходячи з фінансових можливостей держави, яка зобов'язана справедливо і неупереджено розподіляти суспільне багатство між громадянами і територіальними громадами та прагнути до збалансованості бюджету України. При цьому рівень державних гарантій права на соціальний захист має відповідати Конституції України, а мета і засоби зміни механізму нарахування соціальних виплат та допомоги - принципам пропорційності і справедливості.

Такий принцип закладений, зокрема, в Загальній декларації прав людини 1948 року, згідно з якою кожна людина, як член суспільства, має право на соціальне забезпечення та на здійснення необхідних для підтримання її гідності та для вільного розвитку її особистості прав у економічній, соціальній і культурній галузях за допомогою національних зусиль і міжнародного співробітництва та відповідно до структури і ресурсів кожної держави (стаття 22). Міжнародний пакт про економічні, соціальні і культурні права 1966 року встановлює загальний обовязок держав забезпечити здійснення прав, що передбачені цим пактом, у максимальних межах наявних ресурсів (пункт 1 стаття 2).

Крім того, правовстановлювати законодавчі обмеження щодо соціальних виплат узгоджуються з правовою позицією Європейського суду з прав людини, викладеною у справі «ОСОБА_3 проти України», яка полягає в тому, що зменшення розміру пенсійного забезпечення не є порушенням права власності у розумінні Протоколу №1, оскільки таке зменшення відбувається шляхом внесення законодавчих змін до акту, яким встановлено таке право власності. Крім того, суд стверджує, що перша і найважливіша вимога ст. 1 Протоколу № 1 є те, що будь-яке втручання з боку державних органів в мирне володіння майном, повинно бути законним і що воно повинне переслідувати законну мету в інтересах суспільства. Будь-яке втручання також повинно бути пропорційним переслідуваній меті. Іншими словами, необхідно знайти справедливий баланс до вимог загальних інтересів спільноти та вимог захисту основних прав особистості. Необхідний баланс не буде знайдений, якщо особі або особам доводиться нести індивідуальний і надмірний тягар. При цьому Суд зазначає, що зменшення розміру пенсії очевидно було обумовлено міркуваннями економічної політики та фінансових труднощів, з якими зіткнулася держава.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 9 жовтня 1979 року у справі «Ейрі проти Ірландії» також констатував, що здійснення соціально-економічних прав людини значною мірою залежить від становища в державах, особливо фінансового. Такі положення поширюються й на питання допустимості зменшення соціальних виплат, про що зазначено в рішенні цього суду у справі «Кайртан Асмундсон проти Ісландії» від 12 жовтня 2004 року.

Отже, наведені вище норми матеріального права, Рішення Конституційного Суду України та практика Європейського суду з прав людини дають підстави для висновку, що у 2016 році виплата щорічної разової грошової допомоги до 5 травня позивачу як інваліду війни ІІ групи, відповідно до ст. 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» повинна здійснюватися в порядку та розмірах, визначених Кабінетом Міністрів України.

У даному випадку суд приходить до висновку, що управління соціального захисту населення Середино-Будської районної державної адміністрації Сумської області при здійсненні виплати ОСОБА_1 щорічної грошової допомоги до 5 травня як інваліду війни ІІ групи діяло правомірно в межах закону та здійснило виплату цієї допомоги у порядку та розмірах, визначених Кабінетом Міністрів України, а тому вимоги позивача є необґрунтованими і задоволенню не підлягають.

З урахуванням викладеного та керуючись ст.ст. 2, 7, 12, 17, 17-1, 86, 160-163, 167, 183-2 КАС України, ст. ст. 19, 22, 46, 116, 117 Конституції України, Рішенням Конституційного Суду України від 26.12.2011, № 20-рп/2011, Рішенням Конституційного Суду України №3-рп/2012 від 25.01.2012, ст.ст. 7, 23, 51 Бюджетного кодексу України, ст.13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», Законом України від 28.12.2014 №79-VІІІ «Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин», постановою Кабінету Міністрів України № 141 від 02.03.2016, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до управління соціального захисту населення Середино-Будської районної державної адміністрації Сумської області про визнання відмови протиправною та стягнення недоплаченої щорічної разової грошової допомоги як учаснику бойових дій залишити без задоволення.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Харківського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку на апеляційне оскарження, а в разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження

Головуючий: суддя Ч.М.Теміров