Справа № 182/5117/16-а(2-а/0182/178/2016)
Суддя: Панченко О.М.
Дата ухвалення: 2017-03-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

"22" березня 2017 р. справа № 182/5117/16-а

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Панченко О.М. (доповідач),

суддів: Іванова С.М., Чередниченка В.Є.,

при секретарі судового засідання Яковенко О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за апеляційною скаргою Нікопольського обєднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області

на постанову Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 06.10.2016 р. у справі №182/5117/16-а

за позовом ОСОБА_1

до Нікопольського обєднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області

про зобов'язання вчинити певні дії, -

встановив:

У вересні 2016 року позивач звернувся до суду першої інстанції з позовом, в якому просив:

- зобов'язати відповідача перерахувати з 01 січня 2016 року призначену позивачу пенсію у зв'язку з підвищенням заробітної плати працівникам прокуратури відповідно до постанови КМУ №1013 від 09.12.2015р., згідно з вимогами ст.50-1 Закону України "Про прокуратуру" в редакції від 09.07.2007 року, на підставі довідки прокуратури Дніпропетровської області від 13.04.2016р. №18-130 вих.16 та виплатити різницю між фактично отриманою та належною до оплати сумою пенсії, з подальшою виплатою пенсії у розмірі, встановленому після її перерахунку.

Постановою Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 06.10.2016 р. позов задоволено частково, а саме:

- визнано дії відповідача щодо відмови позивачу у перерахунку та виплаті пенсії відповідно до ст.50-1 Закону України "Про прокуратуру" протиправними;

- зобовязано відповідача здійснити перерахунок позивачу призначену пенсію у звязку з підвищенням заробітної плати працівникам прокуратури відповідно до постанов Кабінету Міністрів України N505 від 31.05.2012 р. та N1013 від 09.12.2015 р. згідно з вимогами ст. 50-1 Закону України "Про прокуратуру" в редакції від 09.07.2007 року, на підставі довідки прокуратури Дніпропетровської області від 13.04.2016р. N18-130 вих. 16 починаючи з 01.01.2016 року;

- зобовязано відповідача виплатити позивачу різницю між фактично отриманою та належною до виплати сумою пенсії за період з 01.01.2016 року.

В іншій частині позову - відмовлено.

Постанова суду в частині задоволених позовних вимог мотивована тим, що відповідачем протиправно відмовлено в перерахунку пенсії ОСОБА_1 на підставі заяви від 07.07.2016р., документів пенсійної справи, довідки прокуратури Дніпропетровської області від 13.04.2016 р. N18-130 вих. 16 про заробітну плату та частин 13, 18 статті 50-1 Закону України "Про прокуратуру (у редакції Закону України від 12.07.2001 р. N 2663-111) та проведення виплати з урахуванням отриманих раніше сум з 01.01.2016 року, з дня коли у позивача виникло право на перерахунок пенсії. Позовні вимоги щодо зобовязання відповідача провести перерахунок пенсії та виплатити різницю між фактично отриманою та належною до оплати сумою пенсії є обґрунтованими, доведеними та такими, що підлягають задоволенню.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, відповідач оскаржив її в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі відповідач посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального права. Відповідач, зокрема, зазначив, що положення п.5 розділу III Прикінцевих положень Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02.03.2015 року №213-VIII визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним) в частині скасування з 1 червня 2015 року норм щодо призначення щомісячного грошового утримання відповідно до Закону України "Про судоустрій і статус суддів", згідно з Рішенням Конституційного Суду №4 рп/2016 від 08.06.2016р. В інший частині вказаний пункт 5 Прикінцевих положень Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" залишився без змін та не визнавався таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним).

Отже, провести перерахунок пенсії згідно наданої довідки від 13.04.2016 року №18-130 вих. 16 неможливо, так як з 1 червня 2015 року скасовані норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії призначаються відповідно до Закону України "Про прокуратуру".

В чинній редакції Закону України "Про прокуратуру" передбачено, що умови перерахунку пенсій визначаються Кабінетом Міністрів України. Кабінет Міністрів України не приймав відповідного нормативно правового акту про перерахунок пенсій, призначених відповідно до Закону України "Про прокуратуру".

Просить скасувати постанову суду першої інстанції та ухвалити нову - про відмову в задоволенні позову.

Позивач надіслав апеляційному суду письмові заперечення, в яких просив залишити апеляційну скаргу відповідача без задоволення, а постанову суду першої інстанції - без змін. Також позивач надіслав заяву про розгляд справи без його участі.

Представники сторін по справі, належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання не з'явилися, що не перешкоджає розгляду справи.

Відповідно до ч.1 ст.41 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Дослідивши докази, наявні в матеріалах справи, перевіривши в межах доводів апеляційної скарги дотримання судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та знайшло своє підтвердження під час розгляду апеляційної скарги, що позивач перебуває на обліку у відповідача та з 03.12.2007 року отримує пенсію за вислугу років згідно статті 50-1 Закону України "Про прокуратуру" N1789-XII від 05.11.1991р.

07 липня 2016 року позивач звернувся до відповідача із заявою про перерахунок пенсії, до якої долучив довідку прокуратури Дніпропетровської області від 13.04.2016 р. за N18-130 вих. 16 про підвищення заробітної плати на посаді старшого прокурора прокуратури м. Нікополя відповідно до постанов КМУ N 505 від 31.05.2012 та N 1013 від 09.12.2015 р.

Листом від 08.07.2016 року №9032/05/10 відповідач відмовив позивачу у задоволенні заяви про перерахунок пенсії. Відмова мотивована тим, що п.5 Прикінцевих положень Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02.03.2015 року №213-VIII з 01.06.2015 р. скасовано норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії призначаються відповідно до Закону України "Про прокуратуру". Тому, з 01.06.2015 року пенсії в порядку та на умовах, визначених вказаним законом, не призначаються та раніше призначені пенсії не перераховуються.

Суд першої інстанції дійшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог позивача, оскільки:

- приписи Закону України "Про прокуратуру" від 14.10.2014 р. N1697-VІІ стосуються порядку призначення пенсії прокурорам і слідчим, у разі реалізації ними права на пенсійне забезпечення, а не перерахунку вже призначеної пенсії, а відтак не врегульовують правовідносини щодо наявного у позивача права на перерахунок раніше призначеної пенсії, у зв'язку із підвищення заробітної плати відповідних категорій прокурорсько-слідчих працівників;

- посилання відповідача на п. 5 Прикінцевих положень Закону України від 02.03.2015 р. N213-VII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" як на підставу відмови у перерахунку пенсії є неприйнятним, оскільки відповідач застосував нові положення Закону до правовідносин, які виникли до набрання ними чинності, а зміни, внесені до вказаного Закону, стосуються саме призначення пенсії, а не її перерахунку;

- ст.22 та ст.64 Конституції України гарантують право на пенсійне забезпечення відповідних категорій громадян, встановлене законами України, в тому числі Законом України "Про прокуратуру", які є такими, що не підлягають звуженню та обмеженню;

- положення Закону України від 02.03.2015 року N213-VII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення", в частині визнання правових актів такими, що втратили чинність, зупинення їх дії, внесення до них змін і доповнень щодо закріплених Конституцією України прав і свобод людини і громадянина вважається не що інше, як скасування або обмеження цих прав і свобод (рішення Конституційного суду України справа 1- 28/2008 року);

- підставою перерахунку раніше призначеної позивачу пенсії є постанова Кабінету Міністрів України від 09.12.2015р. N1013 "Про упорядкування структури заробітної плати, особливості проведення індексації та внесення змін до деяких нормативно-правових актів", згідно із якою затверджено нові схеми посадових окладів працівників органів прокуратури, відповідно до яких відбулося підвищення заробітної плати відповідних категорій прокурорсько-слідчих працівників. Ця постанова набрала чинності із 01.12.2015 р. та дає позивачу право на перерахунок пенсії із 01.01.2016 р.;

- з прийняттям постанови Кабінету Міністрів України "Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників органів прокуратури" від 09.12.2015 р. N 1013 у позивача виникли підстави для перерахунку пенсії;

- розмір раніше призначеної пенсії прокурорам, підстави, умови та порядок її перерахунку регулюють частини 12, 17, 18 статті 50-1 Закону України "Про прокуратуру" (чинній на час призначення пенсії), які змін не зазнали і є вирішальними у застосуванні до спірних правовідносин щодо наявності у позивача правових підстав для перерахунку раніше призначеної пенсії у зв'язку із підвищення заробітної плати відповідних категорій прокурорсько-слідчих працівників.

Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції в частинні і задоволених позовних вимог на підставі наступного.

Згідно статті 50-1 Закону України "Про прокуратуру" N1789-XII від 05.11.1991р., в редакції на час призначення пенсії позивачу, призначені працівникам прокуратури пенсії перераховуються у зв'язку з підвищенням заробітної плати відповідних категорій прокурорсько-слідчих працівників. Перерахунок призначених пенсій провадиться з першого числа місяця, що йде за місяцем, в якому настали обставини, що тягнуть за собою зміну розміру пенсії. Якщо при цьому пенсіонер набув права на підвищення пенсії, різницю в пенсії за минулий час може бути виплачено йому не більше як за 12 місяців. Перерахунок пенсії провадиться з урахуванням фактично отримуваних працівником виплат і умов оплати праці, що існували на день його звільнення з роботи.

06.12.2012 року позивач звернувся до відповідача із заявою про перерахунок пенсії згідно постанови Кабінету Міністрів України №505 від 31.05.2012 року та надав довідку №18-329 від 29.11.2012 року, видану Прокуратурою Дніпропетровської області про складові заробітної плати.

12.12.2012 року за розпорядженням відповідача №189592 було здійснено перерахунок пенсії позивача згідно наданої довідки в звязку з підвищенням розміру заробітної плати відповідній категорії працюючих працівників прокуратури з 01.07.2012 року.

Однак, в наступному законодавство, яке регулює зазначені правовідносини, змінилось.

Так, пунктом 3 Закону України "Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України" N76-VIII 28.12.2014р. у статті 50-1 Закону України "Про прокуратуру" частину вісімнадцяту викладено у такій редакції: "Умови та порядок перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури визначаються Кабінетом Міністрів України".

Пунктом 5 розділу III Прикінцевих положень Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02.03.2015 року №213-VIII встановлено, що у разі неприйняття до 1 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 1 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до законів України "Про державну службу", "Про прокуратуру", "Про судоустрій і статус суддів", "Про статус народного депутата України", "Про Кабінет Міністрів України", "Про судову експертизу", "Про Національний банк України", "Про службу в органах місцевого самоврядування", "Про дипломатичну службу", Податкового та Митного кодексів України, Положення про помічника-консультанта народного депутата України.

У зв'язку з набранням чинності новим Законом України від 14.10.2014 р. N1697-VІІІ "Про прокуратуру", з 15.07.2015р. Закон України "Про прокуратуру" від 05.11.1991р. N1789-ХІІ втратив чинність, крім пункту 8 частини першої статті 15, частини четвертої статті 16, абзацу першого частини другої статті 46-2, статті 47, частини першої статті 49, частини пятої статті 50, частин третьої, четвертої, шостої та одинадцятої статті 50-1, частини третьої статті 51-2, статті 53 щодо класних чинів (їх дія поширюється на осіб, яким присвоєно класні чини до набрання чинності цим Законом), статті 55 щодо посвідчення працівника прокуратури, статті 2 у частині підстав звільнення з посади Генерального прокурора України, а також статті 13 щодо функціонування в системі органів прокуратури міських, районних, міжрайонних, районних у містах прокуратур, яка втратила чинність з 15 грудня 2015 року.

З наведеного вбачається, що положення частини вісімнадцятої статті 50-1 Закон України "Про прокуратуру" від 05.11.1991р. N1789-ХІІ, в редакції на час звернення позивача із заявою 07.07.2016, стосовно перерахунку пенсій були працівникам прокуратури було чинним.

Проте, умови та порядок такого перерахунку Кабінетом Міністрів України визначено не було.

Апеляційний суд керується положеннями статті 50-1 Закону України "Про прокуратуру" N1789-XII від 05.11.1991р. в редакції станом на 07.07.2016 року, оскільки цей закон прийнятий законодавчим органом (парламентом) і є обов'язковим до виконання, виходячи з позиції Європейського суду з прав людини, який у рішенні від 20 липня 2006 року у справі "Сокуренко і Стригун проти України" (Заяви №29458/04 та №29465/04) вказав: "що судова гілка влади у демократичному суспільстві не залежить від органів виконавчої влади, але керується законом, що приймається парламентом" (п.23 рішення).

Конституційний Суд України в рішенні від 09 лютого 1999 року №1-рп/99 у справі за конституційним зверненням Національного банку України щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 58 Конституції України (справа про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів) зазначив, що за загально визначеним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у ч.1 ст.58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Крім того, Європейський суд з прав людини у рішенні від 9 жовтня 1979 року у справі "Ейрі проти Ірландії" констатував, що здійснення соціально-економічних прав людини значною мірою залежить від становища в державах, особливо фінансового. Такі положення поширюються й на питання допустимості зменшення соціальних виплат, про що зазначено в рішенні цього суду у справі "Кйартан Асмундсон проти Ісландії" від 12 жовтня 2004 року. Отже, одним з визначальних елементів у регулюванні суспільних відносин у соціальній сфері є додержання принципу пропорційності між соціальним захистом громадян та фінансовими можливостями держави, а також гарантування права кожного на достатній життєвий рівень.

При розв'язанні спірних правовідносин колегією суддів також враховується й правова позиція Європейського суду з прав людини, викладена в ухвалі "Великода проти України" від 03.06.2014 р., в якому Суд зазначив, що законодавчі норми можуть змінюватися, передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. зміна механізму нарахування певних видів соціальних виплат та допомоги є конституційно допустимою до тих меж, за якими ставиться під сумнів сама сутність змісту права на соціальний захист.

Крім того, у зазначеному рішенні Європейський суд став на бік держави України та, між іншим, наголосив на складній економічній ситуації в країні, а також на необхідності пошуку саме державою Україна додаткових інструментів її подолання шляхом раціонального використання бюджетних коштів та необхідності збереження "справедливого балансу" між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами щодо захисту прав і свобод окремої особи.

Отже, доводи позивача та висновок суду першої інстанції, що підвищення заробітної плати працівникам прокуратури відповідно до постанови Кабінетом Міністрів України №1013 від 09.12.2015р. є підставою для перерахунку пенсії позивачу є помилковим, а у відповідача не було правових підстав для здійснення перерахунку пенсії позивача відповідно до довідки прокуратури Дніпропетровської області від 13.04.2016р. №18-130 вих.16

Відмова відповідача у такому перерахунку пенсії позивача не призвела до зменшення розміру пенсії державного службовця, яку він отримував до цього, і не є звуженням обсягу вже набутих ним прав та/або позбавленням його права на соціальний захист.

Згідно із ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

З огляду на наведене, відповідач під час прийняття оскарженого діяв в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України, тому позовні вимоги позивача задоволенню не підлягають.

За таких обставин, колегія суддів доходить висновку, що суд першої інстанції порушив норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, неповно з'ясував обставини, що мають значення для справи; висновки суду не відповідають цим обставинам, що є підставою для скасування постанови суду з ухваленням нового рішення відповідно до ст. 202 КАС України.

Керуючись ст.ст.196, 198, 202 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу Нікопольського обєднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області задовольнити.

Постанову Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 06.10.2016 р. у справі № 182/5117/16-а скасувати.

В позові відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя: О.М. Панченко

Суддя: С.М. Іванов

Суддя: В.Є. Чередниченко