Справа № 537/6054/16-а
Суддя: Перцова Т.С.
Дата ухвалення: 2017-03-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 березня 2017 р.Справа № 537/6054/16-а
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Перцової Т.С.

Суддів: Жигилія С.П. , Дюкарєвої С.В.

за участю секретаря судового засідання Мороз Є.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Управління соціального захисту населення Крюківськогої району Департаменту праці, соціального захисту населення та питань АТО виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області на постанову Крюківського районного суду м. Кременчука від 28.02.2017р. по справі № 537/6054/16-а

за позовом ОСОБА_1

до Управління соціального захисту населення Крюківськогої району Департаменту праці, соціального захисту населення та питань АТО виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області

про визнання дій протиправними та зобовязання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИЛА

ОСОБА_1 (далі по тексту позивач) звернулась до Крюківського районного суду м. Кременчука з позовом до Управління соціального захисту населення Крюківського району Департаменту праці, соціального захисту населення та питань АТО виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області (далі по тексту УСЗН Крюківського району, відповідач), в якому просила суд :

- визнати протиправними дії Управління соціального захисту населення Крюківського району Департаменту праці, соціального захисту населення та питань АТО виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області щодо відмови ОСОБА_1 у видачі довідки про взяття на облік як внутрішньо переміщеної особи;

- зобов'язати Управління соціального захисту населення Крюківського району Департаменту праці, соціального захисту населення та питань АТО виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області видати ОСОБА_1 довідку про взяття на облік як внутрішньо переміщеної особи на підставі її заяви від 02.06.2016 року.

Постановою Крюківського районного суду м. Кременчука від 28.02.2017 року по справі № 537/6054/16-а адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення Крюківського району Департаменту праці, соціального захисту населення та питань АТО виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії - задоволено.

Визнано протиправними дії Управління соціального захисту населення Крюківського району Департаменту праці, соціального захисту населення та питань АТО виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області щодо відмови ОСОБА_1 у видачі довідки про взяття на облік як внутрішньо переміщеної особи.

Зобов'язано Управління соціального захисту населення Крюківського району Департаменту праці, соціального захисту населення та питань АТО виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області видати ОСОБА_1 довідку про взяття на облік як внутрішньо перемішеної особи на підставі заяви від 13.06.2016 року.

Відповідач, не погодившись із вказаною постановою суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції вимог матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваної постанови, просить суд апеляційної інстанції скасувати постанову Крюківського районного суду м. Кременчука від 28.02.2017 року по справі № 537/6054/16-а, прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги пояснив, що 13.06.2016 року ОСОБА_1 надала заяву довільної форми, та отримала відповідь від 15.06.2016 року в порядку Закону України «Пор звернення громадян». Заява, яку необхідно подавати для отримання статусу внутрішньо переміщеної особи, затверджена наказом Мінсоцполітики України від 08.10.2014 року № 738 (у редакції згідно з наказом Мінсоцполітики України від 29.06.2016 року № 708). Разом з тим, у відповідності до п.3 Порядку створення, ведення та доступу до відомостей Єдиної інформаційної бази даних про внутрішньо переміщених осіб, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2016 року № 646, інформація до бази даних вноситься в електронній формі на підставі поданої особою заяви, форму якої затверджує Мінсоцполітики. Взяття на облік можливо лише в режимі онлайн після написання позивачкою відповідної заяви та подання документів, а не на підставі заяви ОСОБА_1 від 13.06.2016 року. Зазначив, що позивачка при зверненні до УСЗН Крюківського району надала документи, які у розумінні п.4 постанови Кабінету Міністрів України від 01.10.2014 року № 509 не підтверджують факту її проживання у населеному пункті с. Ясенівське Луганської області у квітні 2014 року. Позивачкою було надано копію договору оренди будинку від 25.04.2013 року по вул. Суворова у м. Ровеньки Луганської області, однак, не надала акту про повернення будинку власнику, як це передбачено п.5.7 договору. Отже, невідомо, коли цей договір було розірвано та чи був він виконаний у повному обсязі. Надані позивачем копії квитанцій КБ «Приватбанк» не свідчать про зняття готівки у м. Ровеньки саме позивачкою; з наданої довідки КУ «Центр первинної медико-санітарної допомоги м. Ровеньки Ровеньківської міської ради» не вбачається, якою датою вона видана; довідка від 05.05.2016 року, видана ДБОУ ЛНР «Ясенівська гімназія» згідно зі ст.9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» є недійсною і не створює правових наслідків на території України. Судом першої інстанції не було взято до уваги, що деякі документи (копія гарантійного талону на мобільний телефон від 08.03.2014 р., копія квитанції та виписка КБ «Приватбанк»), були надані позивачкою лише до суду, однак, вони не подавались ОСОБА_1 під час звернення 13.06.2016 року до УСЗН Крюківського району.

Сторони в судове засідання апеляційної інстанції не зявилися, про дату, час та місце апеляційного розгляду справи повідомлені належним чином.

Відповідно до ч. 4 ст. 196 КАС України, неприбуття в судове засідання сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату, час та місце апеляційного розгляду, не перешкоджає судовому розгляду справи.

Згідно з ч. 1 ст. 41 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, перевіривши в межах апеляційної скарги рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженка села В. - Краснянка, Краснодонського району Луганської області є громадянкою України, що підтверджується копією паспорту громадянина України серії ЕМ № 1644619.

ОСОБА_1 є матір'ю ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, що підтверджується свідоцтвом про народження, виданого повторно 09.10.2013 року Крюківським відділом ДРАЦС реєстраційної служби Кременчуцького МУЮ у Полтавській області.

Матеріалами справи підтверджено, що 13.06.2016 року ОСОБА_1 звернулась до УСЗН Крюківського району із заявою, в якій просила прийняти рішення про видачу їй довідки внутрішньо переміщеної особи (а.с.40-41).

Листом № 09/6391 від 15.06.2016 року відповідач відмовив ОСОБА_1 у видачі вказаної довідки з посиланням на те, що постановою Кабінету Міністрів України від 01.10.2014 року № 509 передбачено надання разом із заявою про взяття на облік як внутрішньо переміщеної особи : документу, що посвідчує особу та підтверджує громадянство України, за наявності документу, що підтверджує факт проживання на території адміністративно-територіальної одиниці, з якої здійснюється внутрішнє переміщення у звязку з обставинами, визначеними у ст.1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» (документ, що підтверджує громадянство України, посвідчує особу чи її спеціальний статус, із відміткою про реєстрацію місця проживання, військовий квиток з відомостями щодо проходження військової служби, трудова книжка із записами про здійснення трудової діяльності, документ, що підтверджує право власності на нерухоме майно). Зазначено, що оскільки станом на 15.06.2016 року не набрали чинності зміни до зазначеної постанови щодо підтвердження факту проживання на території адміністративно-територіальної одиниці, з якої здійснюється внутрішнє переміщення, іншими документами, управління не може видати довідку про взяття на облік як внутрішньо переміщеної особи. Вказано, що відповідно до поданих позивачем документів (паспорту) ОСОБА_1 знята з реєстрації в Луганській області 03.08.2013 року (а.с.10).

Не погодившись з такими діями відповідача, ОСОБА_1 звернулась до суду з даним позовом про визнання їх протиправними та зобовязання УСЗН Крюківського району видати ОСОБА_1 довідку про взяття на облік як внутрішньо переміщеної особи на підставі її заяви від 02.06.2016 року.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з неправомірності дій відповідача щодо відмови позивачу у взятті її на облік як внутрішньо переміщеної особи й видачі відповідної довідки.

Колегія суддів погоджується з такими висновками судом першої інстанції, з огляду на таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру. Адресою покинутого місця проживання внутрішньо переміщеної особи в розумінні цього Закону визнається адреса місця проживання особи на момент виникнення обставин, зазначених у частині першій цієї статті.

Згідно з наказом Антитерористичного центру при Службі безпеки України від 07.10.2014 р. №33/6/а «Про визначення районів проведення антитерористичної операції та термінів її проведення» районами проведення антитерористичної операції визначено Донецька та Луганська області - з 07.04.2014 року.

Відповідно до ст. 4 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» від 20.10.2014 року № 1706-VІІ (далі по тексту Закон № 1706-VІІ) (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) факт внутрішнього переміщення підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, що діє безстроково, крім випадків, передбачених статтею 12 цього Закону.

Кожна дитина, у тому числі яка прибула без супроводження батьків, інших законних представників, отримує довідку про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи.

Підставою для взяття на облік внутрішньо переміщеної особи є проживання на території, де виникли обставини, зазначені в статті 1 цього Закону, на момент їх виникнення.

Для отримання довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи така особа звертається із заявою до структурного підрозділу з питань соціального захисту населення районних, районних у місті Києві державних адміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (у разі утворення) рад за місцем проживання у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Форма заяви затверджується центральним органом виконавчої влади з формування та забезпечення реалізації державної політики у сферах зайнятості населення та трудової міграції, трудових відносин, соціального захисту, соціального обслуговування населення, волонтерської діяльності, з питань сімї та дітей, оздоровлення та відпочинку дітей, а також захисту прав депортованих за національною ознакою осіб, які повернулися в Україну.

Заява подається внутрішньо переміщеною особою, у тому числі неповнолітніми дітьми, особисто, а малолітніми дітьми, недієздатними особами або особами, дієздатність яких обмежено, - через законного представника (далі - заявник).

Заява підписується заявником або особою, зазначеною в абзацах другому - четвертому цієї частини, яка дає згоду на обробку, використання, зберігання його персональних даних та персональних даних особи, від імені якої подається заява.

Разом із заявою заявник подає документ, що посвідчує особу та підтверджує громадянство України, або документ, що посвідчує особу та підтверджує її спеціальний статус, або свідоцтво про народження дитини.

У разі наявності в документі, що посвідчує особу та підтверджує громадянство України, або документі, що посвідчує особу та підтверджує її спеціальний статус, відмітки про реєстрацію місця проживання на території адміністративно-територіальної одиниці, з якої здійснюється внутрішнє переміщення у звязку з обставинами, визначеними у статті 1 цього Закону, довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи або рішення про відмову у видачі довідки з обовязковим зазначенням підстави відмови, підписане керівником уповноваженого органу, видається заявнику в день подання заяви.

У разі відсутності в документі, що посвідчує особу та підтверджує громадянство України, або документі, що посвідчує особу та підтверджує її спеціальний статус, відмітки про реєстрацію місця проживання на території адміністративно-територіальної одиниці, з якої здійснюється внутрішнє переміщення у звязку з обставинами, визначеними у статті 1 цього Закону, заявник надає докази, що підтверджують факт проживання на території адміністративно-територіальної одиниці, з якої здійснюється внутрішнє переміщення, на день виникнення обставин, що спричинили внутрішнє переміщення, визначених статтею 1 цього Закону (військовий квиток з відомостями про проходження військової служби, трудова книжка із записами про здійснення трудової діяльності, документ, що підтверджує право власності на рухоме або нерухоме майно, свідоцтво про базову загальну середню освіту, атестат про повну загальну середню освіту, документи про професійно-технічну освіту, документ про вищу освіту (науковий ступінь), довідку з місця навчання, рішення районної, районної у місті Києві чи Севастополі державної адміністрації, виконавчого органу міської чи районної у місті ради про влаштування дитини до дитячого закладу, у прийомну сімю, дитячий будинок сімейного типу, встановлення опіки чи піклування, медичні документи, фотографії, відеозаписи тощо).

Наведеній нормі кореспондують положення п.4 Порядку оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженого постановою Кабінету міністрів України № 509 від 01.10.2014 року «Про облік внутрішньо переміщених осіб» (далі по тексту Порядок № 509), відповідно до яких під час подання заяви про взяття на облік заявник пред'являє документ, що посвідчує особу та підтверджує громадянство України, або документ, що посвідчує особу та підтверджує її спеціальний статус, або свідоцтво про народження дитини. У разі відсутності в документі, що посвідчує особу та підтверджує громадянство України, або документі, що посвідчує особу та підтверджує її спеціальний статус, відмітки про реєстрацію місця проживання на території адміністративно-територіальної одиниці, з якої здійснюється внутрішнє переміщення у зв'язку з обставинами, зазначеними у статті 1 Закону, заявник надає докази, що підтверджують факт проживання на території адміністративно-територіальної одиниці, з якої здійснюється внутрішнє переміщення, на день виникнення обставин, що спричинили внутрішнє переміщення (військовий квиток з відомостями щодо проходження військової служби; трудова книжка із записами про трудову діяльність; документ, що підтверджує право власності на рухоме або нерухоме майно; свідоцтво про базову загальну середню освіту; атестат про повну загальну середню освіту; документ про професійно-технічну освіту; документ про вищу освіту (науковий ступінь); довідка з місця навчання; рішення районної, районної у мм. Києві чи Севастополі держадміністрації, виконавчого органу міської чи районної у місті ради про влаштування дитини до дитячого закладу, у прийомну сім'ю, дитячий будинок сімейного типу, встановлення опіки чи піклування; медичні документи; фотографії; відеозаписи тощо).

Зі змісту наведених норм Закону № 1706-VІІ та Порядку № 509 вбачається, що перелік документів, які можуть бути надані для підтвердження факту проживання заявника на території адміністративно-територіальної одиниці, з якої здійснюється внутрішнє переміщення, на день виникнення обставин, що спричинили внутрішнє переміщення, визначених статтею 1 Закону № 1706-VІІ, не є вичерпним.

При цьому, наведена вище редакція статті 4 Закону № 1706-VІІ набрала чинності з 21.02.2016 року (день, наступний за днем офіційного опублікування Закону України від 26.01.2016 року № 936-VІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення соціального захисту дітей та підтримки сімей з дітьми»).

Зміни до п.4 Порядку № 509 були внесені постановою Кабінету Міністрів України № 352 від 08.06.2016 року «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 1 жовтня 2014 р. № 509», яка набула чинності з 11.06.2016 року у день офіційного опублікування у газеті «Урядовий курєр».

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає необґрунтованим твердження відповідача у листі від 15.06.2016 року № 09/6391 про те, що відповідно до п.4 постанови Кабінету Міністрів України від 01.10.2014 р. № 509 факт проживання на території адміністративно-територіальної одиниці, з якої здійснюється переміщення, може бути підтверджено лише певними документами, перелік яких наведено у цьому листі, і станом на 15.06.2016 р. не набули чинності зміни до вказаної постанови Кабміну, які б розширювали цей перелік.

По-перше, невичерпність переліку документів, які можуть бути надані заявником для підтвердження факту проживання на території адміністративно-територіальної одиниці, з якої здійснюється внутрішнє переміщення, на день виникнення обставин, що спричинили внутрішнє переміщення, встановлено безпосередньо Законом № 1706-VІІ актом, який має вищу юридичну силу порівняно із постановою Кабінету Міністрів України, на яку послався відповідач.

По-друге, станом на час звернення ОСОБА_1 до УСЗН Крюківського району вказані вище зміни до Порядку № 509 набули чинності, однак, відповідач на це уваги не звернув.

Згідно з абз. 4 ч.7 ст.4 Закону № 1706-VІІ у передбаченому абзацом третім цієї частини випадку уповноважений орган, визначений частиною третьою цієї статті, зобовязаний розглянути заяву про отримання довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи протягом 15 робочих днів та прийняти рішення про видачу заявнику довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи або про відмову у видачі довідки з обовязковим зазначенням підстави відмови, яке підписується керівником цього органу.

Порядок збирання та оброблення даних, оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи та форма її зразка затверджуються Кабінетом Міністрів України (ч.9 ст.4 Закону № 1706-VІІ).

У відповідності до ч.10 ст.4 № 1706-VІІ заявнику може бути відмовлено у видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, якщо:

1) відсутні обставини, що спричинили внутрішнє переміщення, визначені у статті 1 цього Закону;

2) у державних органів наявні відомості про подання завідомо неправдивих відомостей для отримання довідки;

3) заявник втратив документи, що посвідчують його особу, до їх відновлення;

4) у заявника немає відмітки про реєстрацію місця проживання на території адміністративно-територіальної одиниці, з якої здійснюється внутрішнє переміщення, та відсутні докази, що підтверджують факт проживання на території адміністративно-територіальної одиниці, з якої здійснюється внутрішнє переміщення, визначені частиною сьомою цієї статті;

5) докази, надані заявником для підтвердження факту проживання на території адміністративно-територіальної одиниці, з якої здійснюється внутрішнє переміщення у звязку з обставинами, визначеними у статті 1 цього Закону, не доводять факту проживання заявника на території зазначеної адміністративно-територіальної одиниці.

Особа має право звернутися із заявою повторно, якщо у неї зявилися підстави, визначені у статті 1 цього Закону, або усунуті підстави для відмови у видачі довідки, передбачені цією статтею, чи оскаржити рішення про відмову у видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи до суду.

З наявної в матеріалах справи копії паспорту громадянина України ОСОБА_1 вбачається, що остання була зареєстрований в ІНФОРМАЦІЯ_3, знята з реєстрації 03.08.2013 р.

Судом першої інстанції встановлено, і не спростовано відповідачем по справі, що позивач зі своєю дочкою без реєстрації місця проживання проживала в м. Ровеньки з вересня 2013 року до червня 2014 року.

Згідно з довідкою Кременчуцької ОДПІ ГУ ДФС України в Полтавській області від 07.12.2016 року № 16435/б/16-03-08 про отримання доходів ОСОБА_1 за 2016 рік, місце проживання останньої зазначено як : Луганська область, 349230, Ясенівський, вул. Дружби, 1 (а.с.7).

Відповідно до договору оренди будинку № 25/04 від 25.04.2013 року, укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_1, а також акту передачі прийому-передачі будинку від 25.04.2013 року, копії яких наявні в матеріалах справи, ОСОБА_3 передав ОСОБА_1 у строкове платне користування житловий будинок за адресою: м. Ровеньки, с. Ясенівське, вул. Суворова, 35, строком на два роки, а саме: з 25.04.2013 року по 25.04.2015 року (а.с.12).

Колегія суддів відмічає, що відповідно до п.10.6 цього договору Орендодавець чи Орендар мають право розірвати цей договір, попередивши іншу сторону за один місяць наперед.

Враховуючи викладене, оскільки договором передбачено можливість його дострокового розірвання, факт укладення його на строк до 25.04.2015 року не виключає можливості залишення позивачкою вказаного житла з 24.06.2014 року.

Відповідно до копії гарантійного талону, копія якого наявна в матеріалах справи, ОСОБА_1 придбала 08.03.2014 року мобільний телефон марки «Nokia» у ПП ОСОБА_4, за адресою : м. Ровеньки, вул. Леніна, 52, що підтверджується підписом позивача про ознайомлення з умовами гарантійного обслуговування.

Згідно з довідкою від 24.03.2014 року, виданою Комунальною установою «Центр первинної медико-санітарної допомоги м. Ровеньки» Ровенківської міської ради Лікарська амбулаторія № 1, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, перебуває на дитячому обліку у педіатра з діагнозом: диспластична кардіопатія ПМК І ст. (а.с.19).

Також, на підтвердження факту проживання на території Луганської області до червня 2014 року позивачем надано довідку від 05.05.2016 року № 82, видану учбовою установою, розташованою на окупованій території, згідно якого ОСОБА_2, 12.11.2003 року, закінчила 4 клас Ясеновської гімназії Ровенковської міської ради Луганської області 25.05.2014 року.

З приводу доводів відповідача про недійсність вказаної довідки та неможливість врахування її на підтвердження факту проживання позивачки на території м. Ровеньки протягом спірного періоду, з підстав невідповідності цієї довідки вимогам ст.9 Закону України Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ст.3 ОСОБА_5 України людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави.

Згідно зі ст.8 ОСОБА_5 України в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

ОСОБА_5 України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі ОСОБА_5 України і повинні відповідати їй.

ОСОБА_5 України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі ОСОБА_5 України гарантується.

Чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України (ст.9 ОСОБА_5 України).

Міжнародний суд ООН у консультативному висновку від 21 червня 1971 року «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» зазначив, що держави члени ООН зобовязані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але «у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів». Згідно з цим консультативним висновком документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян.

Така позиція знайшла своє відображення у практиці Європейського суду з прав людини, яка, відповідно до статті 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини, визнається джерелом права в Україні.

Так, у справі Кіпр проти Туреччини (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001 р.) Європейський суд з прав людини констатував: Консультативний висновок Міжнародного Суду, що розуміється в сукупності з виступами і поясненнями деяких членів суду, чітко показує, що в ситуаціях, подібних до тих, що наводяться у цій справі, зобов'язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих de facto органів та інститутів [окупаційної влади] далеко від абсолютного. Для людей, що проживають на цій території життя триває. І це життя потрібно робити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим [Європейський судом з прав людини]. Вирішити інакше означало б зовсім позбавити людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать.

Спираючись на сформульований у вищезазначеній справі підхід, Європейський суд з прав людини у справі Мозер проти Республіки Молдови та Росії (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016 р.) зауважив, що першочерговим завданням для прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони [тобто є окупованою].

З огляду на викладене, колегія суддів вважає обґрунтованим застосування вищевказаних загальних принципів («Намібійські винятки»), сформульованих в рішеннях Міжнародного суду ООН та Європейського суду з прав людини, в контексті оцінки документа, виданого навчальним закладом, що знаходиться на окупованій території, як доказу факту проживання ОСОБА_1 на території м. Ровеньки Луганської області у спірний період, оскільки встановлення місця та часу перебування позивача на окупованій території має істотне значення для реалізації її прав.

Відповідно до ст. 14 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод користування правами та свободами, визнаними в цій Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою - статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національних меншин, майнового стану, народження, або за іншою ознакою.

Як встановлено частиною 2 статті 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання» реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених ОСОБА_5, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає необґрунтованою відмову УСЗН Крюківського району у видачі ОСОБА_1 довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи з посиланням на те, що остання, згідно з відміткою в паспорті, знята з реєстрації у м. Ровеньки 03.08.2013 року.

Крім того, слід відмітити, що у розумінні ст.4 Закону № 1706-VІІ відсутність у паспортному документі відмітки про реєстрацію місця проживання на території адміністративно-територіальної одиниці, з якої здійснюється внутрішнє переміщення, за умови підтвердження такого факту іншими доказами, є підставою для більш тривалого протягом 15 днів розгляду заяви (а не в день подачі заяви), однак не для відмови у видачі довідки.

У рішенні від 16.05.2013 року по справі Гарнага проти України (заява № 20390/07) Суд зазначає, що сторони оспорюють те, чи ґрунтується обмеження права заявниці на законі чи на неправильному тлумаченні закону. На час подій чинними були різні положення (див. пункти 17, 20, 21 та 24 вище), що свідчить про те, що питання зміни по батькові не було визначено з достатньою чіткістю. Проте, навіть якщо існує суперечність стосовно правильного тлумачення закону, безперечним є те, що право особи на збереження свого імені, як і право на його зміну, визнається законодавством України. За ситуації майже повної свободи зміни імені або прізвища особи обмеження, накладені на зміну по батькові, не видаються належним чином та достатньою мірою мотивованими національним законодавством. Крім того, державними органами не було надано жодного обґрунтування позбавлення заявниці її права приймати рішення з цього важливого аспекту її приватного та сімейного життя, і таке обґрунтування не було встановлено жодним іншим способом. Оскільки державні органи не забезпечили балансу відповідних інтересів, про які йдеться (див. пункт 38 вище), вони не виконали своє позитивне зобовязання щодо забезпечення права заявниці на повагу до її приватного життя. Відповідно Суд вважає, що у цій справі було порушення статті 8 Конвенції.

Враховуючи викладене, колегія суддів зазначає, що при вирішенні питання про застосування підзаконного нормативного акту, який підлягає застосуванню у спірних відносинах, необхідно зважати також на забезпечення справедливого балансу між обмеженнями, встановленими цим законодавством, та необхідністю дотримання прав, свобод та інтересів особи.

Колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що невидача ОСОБА_1, яка фактично мешкає у м. Кременчуці Полтавської області, по вул. О. Вишні, 27, довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, суперечить її інтересам та суттєво обмежує реалізацію її прав, гарантованих ОСОБА_5 та законами України, зокрема, права на охорону здоров'я та соціальний захист, права дитини позивачки на навчання та медичне обслуговування за місцем фактичного проживання.

Як вірно зазначено судом першої інстанції, право позивача на взяття її на облік як внутрішньо переміщеної особи й отримання завдяки цьому права на отримання передбачених діючим законодавством пільг, породжує майновий інтерес, який підпадає під дію ст. 1 Першого протоколу до Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, а тому є підстави стверджувати, що відмовивши у взятті ОСОБА_1 на облік як внутрішньо переміщеної особи відповідач створив останній перешкоди в реалізації своїх прав.

Колегія суддів вважає необґрунтованими доводи відповідача про те, що позивачкою під час звернення 13.06.2016 року до УСЗН Крюківського району було подано заяву неналежної форми, яка не передбачена наказом Мінсоцполітики України від 08.10.2014 року № 738, оскільки такі доводи не були підставою для відмови у видачі ОСОБА_1 довідки про взяття на олік внутрішньо переміщеної особи.

Крім того, частиною 10 статті 4 Закону № 1706-VІІ та пунктом 8 Порядку № 509 не встановлено такої підстави для відмови у видачі довідки, як невідповідність поданої заяви формі, передбаченій наказом Мінсоцполітики України.

Згідно з ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені ОСОБА_5 та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5)добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

З огляду на встановлені у справі фактичні обставини та досліджені докази, колегія суддів приходить до висновку, що відповідач по справі, відмовляючи у видачі ОСОБА_1 довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, діяв не на підставі та не у спосіб, що передбачені ОСОБА_5 та Законом України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб», без урахуванням всіх обставин, які мають значення для прийняття такого рішення, без дотримання необхідного балансу між несприятливими наслідками такого рішення для позивача та цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія), з порушенням вимог ч.3 ст.2 КАС України, а отже, наявні підстави для визнання протиправними таких дій УСЗН Крюківського району.

Згідно з ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Статтею 6 КАС України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси. У випадках, установлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб.

Згідно з п.2 ч.2 ст.162 КАС України у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову про зобов'язання відповідача вчинити певні дії.

Суд може прийняти іншу постанову, яка б гарантувала дотримання і захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Відповідно до ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

У п.29 рішення Європейського суду з прав людини по справі Гарнага проти України зазначено, що для того, щоб бути ефективним, засіб захисту має бути незалежним від будь-якої вжитої на розсуд державних органів дії, бути безпосередньо доступним для тих, кого він стосується (див. рішення від 6 вересня 2005 року у справі Гурепка проти України (Gurepka v. Ukraine), заява № 61406/00, п. 59); спроможним запобігти виникненню або продовженню стверджуваному порушенню чи надати належне відшкодування за будь-яке порушення, яке вже мало місце (див. рішення у справі Кудла проти Польщі (<…>) [ВП], заява № 30210/96, п. 158, ECHR 2000-ХІ).

Таким чином, суд, приймаючи постанову про задоволення позовних вимог, повинен не лише вирішити позовні вимоги у відповідності до принципів верховенства права та законності, а й обрати найбільш ефективний спосіб захисту порушеного права.

Колегія суддів вказує, що належним і достатнім способом захисту прав позивачки у спірних відносинах є зобовязання УСЗН Крюківського району видати ОСОБА_1 довідку про взяття на облік як внутрішньо перемішеної особи на підставі заяви від 13.06.2016 року.

Відповідно до ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справа та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.ст.41, 160, 167, 195, 196, п.1 ч.1 ст. 198, ст.200, п.1 ч.1 ст.205, ст.ст.206, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А

Апеляційну скаргу Управління соціального захисту населення Крюківськогої району Департаменту праці, соціального захисту населення та питань АТО виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області залишити без задоволення.

Постанову Крюківського районного суду м. Кременчука від 28.02.2017р. по справі № 537/6054/16-а залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання ухвали у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя ОСОБА_6
Судді ОСОБА_7 ОСОБА_8
Повний текст ухвали виготовлений та підписаний 04.04.2017 р.