Справа № 607/1867/17
Суддя: Стельмащук П. Я.
Дата ухвалення: 2017-03-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31.03.2017 Справа №607/1867/17

Суддя Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області Стельмащук П.Я., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Тернопільського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області про скасування постанови про відкриття виконавчого провадження та закриття виконавчого провадження,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із адміністративним позовом до відповідача Тернопільського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області (надалі - Відділ) про скасування постанов про відкриття виконавчого провадження ВП №53276574 та про арешт майна боржника від 25.01.2017р. А також просить закрити виконавче провадження.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що постановою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 10.10.2016р. ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 статті 130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 10200,00 грн. 25.01.2017р., на виконання вказаної постанови суду, державним виконавцем Відділу винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №53276574. Постанова надійшла до Відділу 24.01.2017р., тобто після спливу тримісячного строку з дня винесення постанови, а тому виконавче провадження відкрито безпідставно. Як наслідок, незаконним є й арешт майна позивача, накладений постановою державного виконавця від 25.01.2017р.

Згідно ч. 4 статті 128 КАС України, у разі неприбуття відповідача, належним чином повідомленого про дату, час і місце судового розгляду, без поважних причин розгляд справи може не відкладатися і справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів.

Відповідно до ч. 6 статті 128 КАС України, якщо не має перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадження у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

У зв'язку із тим, що сторони в судове засідання не з'явились, суддя прийшов до висновку про можливість розгляду справи без їх участі, за наявними у справі матеріалами, в порядку письмового провадження.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши подані докази, встановлено наступні обставини.

Постановою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 10.10.2016р. по справі №607/10192/16-п ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 статті 130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 10200,00 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік.

Із штампу на постанові вбачається, що вона набрала законної сили 21.10.2016р., строк пред'явлення до виконання - 3 місяці.

Дана постанова суду зареєстрована у Відділі 24.01.2017р.

Як вбачається із відстеження пересилання поштових відправлень (інтернет сторінка Укрпошти), постанова була здана судом на пошту 20.01.2017р., а отримана адресатом (Відділом) 21.01.2017р. о 23.30год.

25.01.2017р. державним виконавцем Відділу Максимлюк В.І. відкрито виконавче провадження ВП №53276574 з виконання вищезгаданої постанови про стягнення з ОСОБА_1 10200,00 грн. штрафу в дохід держави.

Також 25.01.2007р. постановою того ж державного виконавця накладено арешт на все майно боржника ОСОБА_1

Проте дана постанова винесена в межах іншого виконавчого провадження, а саме ВП №53281280 з виконання постанови №607/10192/16-п виданої 10.10.2016р. Тернопільським міськрайонним судом про стягнення з ОСОБА_1 на користь держави 275,60 грн. судового збору.

Відповідно до статті 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Згідно статті 86 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Розглянувши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд прийшов до переконання про часткову обґрунтованість позовних вимог, підтвердження їх матеріалами справи та необхідність частково задовольнити позовні вимоги з наступних мотивів.

Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ч. 1 статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016р., рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Одним із принципів (засад) діяльності органів державної виконавчої служби є законність (стаття 4 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів», стаття 2 Закону України «Про виконавче провадження»).

Положеннями статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Частиною 1 статті 12 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавчі документи можуть бути пред'явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред'явлені до примусового виконання протягом трьох місяців.

Згідно статті 303 КУпАП, не підлягає виконанню постанова про накладення адміністративного стягнення, якщо її не було звернуто до виконання протягом трьох місяців з дня винесення. В разі оскарження постанови перебіг строку давності зупиняється до розгляду скарги. У разі відстрочки виконання постанови відповідно до статті 301 цього Кодексу перебіг строку давності зупиняється до закінчення строку відстрочки.

Так як постанова (виконавчий документ) винесена 10.10.2016р., вона повинна була бути звернена до виконання до 10.01.2017р. включно. Дана постанова не оскаржувалась, а також не було відстрочки її виконання.

Відповідно до п. 2 ч. 4 статті 4 Закону України «Про виконавче провадження», виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред'явлення, якщо пропущено встановлений законом строк пред'явлення виконавчого документа до виконання.

Таким чином, державний виконавець, отримавши направлений лише 20.01.2017р. виконавчий документ (постанову), повинен був повернути його без прийняття до виконання, у зв'язку із пропуском строку пред'явлення його до виконання.

Частиною 2 статті 71 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ч. 2 статті 162 КАС України, у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову, зокрема, про визнання протиправними рішення суб'єкта владних повноважень чи окремих його положень, дій чи бездіяльності і про скасування або визнання нечинним рішення чи окремих його положень.

Отже, виконавче провадження було відкрите державним виконавцем безпідставно, постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №53276574 слід визнати протиправною та скасувати.

Проте, у задоволенні вимоги про скасування постанови державного виконавця про арешт майна боржника від 25.01.2017р. слід відмовити, так як даний арешт накладений в межах іншого виконавчого провадження, законність якого не є предметом дослідження по даній справі.

Щодо позовної вимоги про закриття виконавчого провадження, така є не обґрунтованою. Суд не справі вчиняти дії, які за законом вправі вчиняти лише державний виконавець. Закриття (закінчення) виконавчого провадження входить до компетенції органу ДВС. Тому у задоволенні цієї вимоги слід відмовити.

Згідно із вимогами статті 94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа. Якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог, а відповідачу - відповідно до тієї частини вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Так як вимоги позивача було задоволено частково, а саме лише щодо однієї із двох оскаржуваних постанов, позивачеві слід відшкодувати за рахунок бюджетних асигнувань Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області, структурним підрозділом якого є Відділ, 320,00 грн. судового збору.

На підставі наведеного, керуючись ст. 19 Конституції України, ст.ст. 71, 79, 86, 94, 158-163, 181, 186, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, Законом України «Про виконавче провадження», суддя,-

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до Тернопільського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області про скасування постанови про відкриття виконавчого провадження та закриття виконавчого провадження - задовольнити частково.

Визнати протиправною та скасувати постанову ВП №53276574 від 25.01.2017р. про відкриття виконавчого провадження з виконання постанови Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 10.10.2016р. по справі №607/10192/16-п про стягнення з ОСОБА_1 в дохід держави штрафу в розмірі 10200,00 грн.

У задоволенні решти вимог - відмовити.

Відшкодувати ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області 320,00 грн. судового збору.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена до Львівського апеляційного адміністративного суду через Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

CуддяП. Я. Стельмащук