Справа № 814/2449/16
Суддя: Єщенко О.В.
Дата ухвалення: 2017-03-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 березня 2017 р.м. ОдесаСправа № 814/2449/16

Категорія: 12.3 Головуючий в 1 інстанції: Гордієнко Т. О.

Одеський апеляційний адміністративний суд в складі колегії:

Головуючого судді Єщенка О.В.

суддів Димерлія О.О.

ОСОБА_1

За участю: секретаря Брижкіної І.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції України в Миколаївській області на постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 19 грудня 2016 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Головного управління Національної поліції України в Миколаївській області про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді, стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 звернувся до суду першої інстанції з позовом, в якому просив визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Національної поліції України в Миколаївській області №289 о/с від 17.10.2016 щодо його звільнення зі служби в органі поліції у відповідності до п. 4 ч. 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію» (у зв'язку зі скороченням штатів або проведення організаційних заходів), поновити його на службі Центрального відділу поліції Головного управління Національної поліції України в Миколаївській області з 17.10.2016 року та стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу.

В обґрунтування позову зазначено, що позивач з 07.11.2015 року проходив службу на посаді слідчого Центрального відділу поліції Головного управління Національної поліції України в Миколаївській області. 17.08.2016 року відповідач попередив позивача про можливе наступне звільнення зі служби в поліції у звязку із скороченням займаної ним посади та тимчасових штатів органу поліції. 17.10.2016 року Головним управлінням Національної поліції України в Миколаївській області, без урахування досвіду позивача в роботі, його освітнього рівня, ставлення до виконання службових обов'язків, кваліфікації та досягнень у службовій діяльності, а також без запропонування рівнозначної посади, звільнено позивача із займаної посади у звязку із її скороченням. Зазначені обставині свідчать про те, що звільнення позивача відбулось з грубим порушенням законодавства, оскаржуваний наказ є незаконним і підлягає скасуванню, позивача має бути поновлено на попередній посаді, а також стягнуто на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Постановою Миколаївського окружного адміністративного суду від 19 грудня 2016 року адміністративний позов задоволено. Суд визнав протиправним та скасував наказ № 289 о/с від 17.10.2016 Головного управління Національної поліції в Миколаївській області в частині звільнення зі служби в поліції старшого лейтенанта поліції ОСОБА_2 за п. 4 ч. 1 ст.77 Закону України «Про Національну поліцію». Поновив старшого лейтенанта поліції ОСОБА_2 на службі в поліції на посаді слідчого Центрального відділу поліції Головного управління Національної поліції в Миколаївській області з 18.10.2016 року. Стягнув з Головного управління Національної поліції в Миколаївській області на користь ОСОБА_2 заробітну плату за час вимушеного прогулу з 18.10.2016 року по 19.12.2016 року у сумі 5347,98 грн., без врахування середньої заробітної плати за один місяць, що підлягає негайному виконанню. Стягнув з Головного управління Національної поліції в Миколаївській області на користь ОСОБА_2 середню заробітну плату за один місяць в розмірі 5024,02 грн.

В апеляційній скарзі Головне управління Національної поліції України в Миколаївській області, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати судове рішення та прийняти нову постанову про відмову у задоволенні позову.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та як підтверджується матеріалами справи, наказом Головного управління Національної поліції в Миколаївській області № 6 о/с від 07.11.2015 року відповідно до п. п. 9, 12 розділу ХІ Закону України «Про Національну поліцію» призначено прибулих з Міністерства внутрішніх справ з присвоєнням спеціальних звань поліції в порядку переатестування з 07.11.2015 року ОСОБА_2, який мав спеціальне звання старший лейтенант міліції, слідчим Центрального відділу поліції Головного управління Національної поліції в Миколаївській області, присвоївши йому звання старший лейтенант поліції.

Наказом Головного управління Національної поліції в Миколаївській області №45 о/с від 18.03.2016 року позивача звільнено зі служби в поліції відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 77 (через службову невідповідність) Закону України «Про Національну поліцію».

Постановою Миколаївського окружного адміністративного суду від 03.08.2016 року, залишеною без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 15.11.2016 року, по справі № 814/695/16 наказ № 45 о/с від 18.03.2016 року скасовано та поновлено позивача на попередній посаді.

Наказом Головного управління Національної поліції в Миколаївській області № 227 о/с від 15.08.2016 року скасовано пункт наказу ГУНП в Миколаївській області № 45 о/с від 18.03.2016 в частині звільнення відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 77 (через службову невідповідність) Закону України «Про Національну поліцію» та позивача поновлено на посаді.

Наказами Голови Національної поліції України від 28.04.2016 року №360 «Про організаційно-штатні зміни в Головному управлінні Національної поліції в Миколаївській області» та Головного управління Національної поліції в Миколаївській області від 31.05.2016 року №440 «Про організаційно-штатні зміни в Головному управлінні Національної поліції в Миколаївській області» були скасовані всі тимчасові штати ГУНП в Миколаївській області та скорочені всі посади, в тому числі й та, яку обіймав позивач, оголошені постійні штати ГУНП.

17.08.2016 року позивача письмово попереджено про наступне звільнення та розяснено положення ст. 49-2 Кодексу Законів про працю України.

Наказом Головного управління Національної поліції України в Миколаївській області №289 о/с від 17.10.2016 року позивача звільнено зі служби в органі поліції у відповідності до п. 4 ч. 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію» (у зв'язку зі скороченням штатів або проведення організаційних заходів).

Не погоджуючись із вказаним наказом, посилаючись на його необґрунтованість і невідповідність чинному законодавству, позивач звернувся до суду із цим позовом за захистом своїх прав та інтересів.

Вирішуючи спір по суті та задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що звільнення позивача у звязку із скороченням штатів відбулось з грубим порушенням вимог Закону, необґрунтовано, у звязку із чим вбачав всі підстави для скасування оскаржуваного наказу, поновлення позивача на посаді та стягнення на його користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Колегія суддів висновки суду про наявність підстав для задоволення позову вважає правильними, з огляду на наступне.

Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначено Законом України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 року №580-VIІI.

Відповідно до ч. 1 ст. 48 Закону України від 02.07.2015 року №580-VIІI призначення та звільнення з посад поліцейських здійснюється наказами посадових осіб, зазначених у статті 47 цього Закону.

Частиною 1 ст. 77 Закону України від 02.07.2015 року №580-VIІI визначено, що поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється, зокрема, у зв'язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів.

Відповідно до ч. 1 ст. 68 Закону України від 02.07.2015 року №580-VIІI у разі здійснення реорганізації, внаслідок якої на підставі відповідного наказу скорочуються посади в органі чи окремому підрозділі органу (закладу, установи) поліції, поліцейський, посада якого буде скорочена, має бути персонально письмово попереджений про можливе наступне звільнення зі служби в поліції за два місяці до такого звільнення.

Згідно із ч. 2 ст. 68 Закону України від 02.07.2015 року №580-VIІI поліцейський, посада якого скорочена, може бути призначений за його згодою з урахуванням досвіду роботи, освітнього рівня, стану здоров'я, ставлення до виконання службових обов'язків на іншу посаду в будь-якому органі (закладі, установі) поліції до закінчення двомісячного строку з дня його персонального попередження про можливе подальше звільнення зі служби в поліції відповідно до частини першої цієї статті.

Частиною 3 ст. 68 Закону України від 02.07.2015 року №580-VIІI передбачено, що поліцейський, посада якого була скорочена і якого не призначено на іншу посаду в поліції відповідно до частини другої цієї статті, після закінчення двомісячного строку з дня попередження про можливе подальше звільнення зі служби в поліції має бути звільнений зі служби в поліції на підставі пункту 4 частини першої статті 77 цього Закону.

Аналіз наведених норм показав, що у випадку скорочення посад в органі чи окремому підрозділі органу (закладу, установи) поліції, поліцейський, посада якого підлягає скороченню, має бути персонально письмово попереджений про можливе наступне звільнення зі служби в поліції за два місяці до такого звільнення.

При цьому, така особа може бути призначена за її згодою з урахуванням досвіду роботи, освітнього рівня, стану здоров'я, ставлення до виконання службових обов'язків на іншу посаду в будь-якому органі (закладі, установі) поліції до закінчення двомісячного строку з дня його персонального попередження про можливе подальше звільнення зі служби в поліції.

Законом України від 02.07.2015 року №580-VIІI не визначено процедуру здійснення пропозиції наявних вакантних посад поліцейському, який попереджається про можливе звільнення у зв'язку зі змінами в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Разом з цим, відповідно до п. 4 Розділу ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02.07.2015 року №580-VIІI до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом акти законодавства застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.

З огляду на відсутність у Законі України від 02.07.2015 року №580-VIІI спеціальних положень, які регулюють порядок пропозиції поліцейському іншої вакантної посади, колегія суддів вважає, що в даному випадку слід застосовувати загальні положення законодавства, що регулює спірне питання, а саме Кодексу законів про працю України.

Так, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 40 Кодексу законів про працю України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом, зокрема, у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Частиною 2 цієї статті передбачено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Статтею 49-2 Кодексу законів про працю України визначено, що про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством.

Одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації.

Відповідно до п. 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 №9 «Про практику розгляду трудових спорів» (з подальшими змінами) при розгляді трудових спорів, пов'язаних із звільненням за пунктом 1 частини 1 статті 40 Кодексу законів про працю України суди зобов'язані з'ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, скорочення чисельності штату працівників, чи додержані власником або уповноваженим ним органом норми законодавства, що регулюють звільнення працівника, які є докази зміни в організації виробництва і праці, того, що працівник від переведення на іншу роботу або власник чи уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника за його згодою на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи користувався вивільнений працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджався він за два місяці про наступне звільнення.

Отже, під змінами в організації виробництва і праці, які можуть бути підставою для розірвання трудового договору слід розуміти, в тому числі скорочення чисельності або штату працівників, що призводить до скорочення займаної працівником посади та зумовлює його звільнення у випадку неможливості переведення працівника на іншу посаду.

Як вірно встановив суд першої інстанції та не заперечується сторонами, 17.08.2016 року позивача письмово повідомлено про скорочення штату працівників наступне звільнення, про наступне вивільнення, а також розяснено положення ст. 49-2 Кодексу законів про працю України.

Проте, в порушення вимог статті 49-2 КЗпП одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці відповідач не запропонував позивачу іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації.

При цьому, судом першої інстанції обґрунтовано не прийнято до уваги посилання відповідача на те, що підставою для не запропонування позивачу іншої роботи в тому самому органі став діючий та не скасований в судовому порядку під час вирішення трудового спору у справі №814/695/16 висновок атестаційної комісії про службову невідповідність позивача.

Як вірно зазначив суд першої інстанції, за результатом розгляду адміністративної справи №814/695/16 судовим рішенням, яке набрало законної сили, встановлена протиправність та безпідставність дій органу поліції з приводу проведення у відношенні позивача атестування.

Отже, висновок за результатом неправомірної атестації позивача за своєю суттю є таким, що не ґрунтується на Законі, незалежно від того чи скасований цей висновок в судовому порядку чи ні.

Колегія суддів зазначає, що згідно із правовою позицією Верховного Суду України, викладеною в постанові від 01.07.2015 року у справі №6-491цс15, власник вважається таким, що належно виконав вимоги частини другої статті 40, частини третьої статті 492 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо.

Таким чином, колегія суддів вважає, що у відповідача відсутні належні докази пропонування вакантної посади позивачу для подальшого працевлаштування у зв'язку з його звільненням через скорочення штатів та проведення організаційних заходів на підставі п. 4 ч. 1 ст. 77 від 02.07.2015 року №580-VIІI.

Відповідно до п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 року №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» не може бути визнано, що власник або уповноважений ним орган виконав обов'язок по працевлаштуванню, якщо працівнику не була надана на тому або на іншому підприємстві (установі, організації) інша робота, або запропонована робота, від якої він відмовився з поважних причин.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що відповідач порушив встановлену Законом України від 02.07.2015 року №580-VIІI процедуру звільнення позивача з посади, тому суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що оскаржуваний наказ в частині звільнення позивача є протиправним та підлягає скасуванню.

При цьому, судом першої інстанції вірно враховано, що скорочення посади має чіткий і однозначний зміст - це припинення існування посади, внаслідок чого працівник, який її обіймає, може бути звільнений за умови, якщо неможливо його перевести, за його згодою, на іншу роботу( ч. 2 ст. 40 КЗпП).

Так, на вимогу суду першої інстанції відповідач надав суду звіт про добір на службу та рух кадрів в ГУНП в Миколаївській області, який свідчить, що штатна чисельність посад у слідстві, у т.ч. старші слідчі в овс, старші слідчі, слідчі, помічники слідчих складає 356 особи, з яких 151 посад вакантні, що складає 42,4 %, чим відповідач не довів факту скорочення посади позивача та неможливість його переведення на іншу вакантну посаду.

Відповідно до положень частини першої статті 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Згідно з частиною другою статті 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік.

Враховуючи викладене, оскільки звільнення позивача відбулось за відсутності правових підстав, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції у урахуванням належної оцінки обставин справи та належного аналізу правових норм, що регулюють спірні правовідносини, дійшов вірного висновку про наявність підстав для задоволення адміністративного позову, відновлення прав та інтересів позивача шляхом скасування оскаржуваного наказу, поновлення позивача на попередній посаді та суд вірно вбачав всі обставини для забезпечення позивача доходом за час вимушеного прогулу.

З огляду на викладене, оскільки судом першої інстанції повною мірою зясовані обставини справи, висновки суду відповідають нормам законодавства, що регулюють спірні правовідносини, а доводи апеляційної скарги цих висновків не спростовують, колегія суддів приходить до висновку, що судове рішення відповідно до вимог ст. 200 КАС України підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 195, 196, п. 1 ч. 1 ст. 198, ст. 200, п. 1 ч. 1 ст. 205, ст.ст. 206, 254 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції України в Миколаївській області залишити без задоволення.

Постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 19 грудня 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржена безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня виготовлення повного тексту.

Повний текст ухвали складено та підписано 05.04.2017 року.

Головуючий суддя: О.В. Єщенко

судді: О.О. Димерлій

ОСОБА_1