Справа № 2а-1695/09/0970
Суддя: Стародуб О.П.
Дата ухвалення: 2017-03-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 березня 2017 року м. Київ К/800/58319/13

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України

в складі: Стародуб О.П. (доповідач), Пасічник С.С., Швець В.В.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Банк «Київська Русь» на постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 04.02.2010р. та постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 31.10.2013р. у справі за позовом Акціонерного банку «Київська Русь» (Публічного акціонерного товариства «Банк «Київська Русь») до управління Пенсійного фонду України в м. Івано-Франківську про визнання рішення протиправним,-

в с т а н о в и л а:

У червні 2009 року Акціонерний банк «Київська Русь» (ПАТ «Банк «Київська Русь») звернувся до суду з позовом про визнання протиправним рішення УПФУ в м. Івано-Франківську про застосування фінансових санкцій №364 від 20.02.2009р.

Постановою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 04.02.2010р., з урахуванням ухвали Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 09.02.2010р. про виправлення описки, позовні вимоги задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано рішення УПФУ в м. Івано-Франківську про застосування фінансових санкцій до банківських установ №364 від 20.02.2009р. в частині застосування до ПАТ «Банк «Київська Русь» фінансових санкцій за перерахування коштів для виплати заробітної плати ІФ ЕГДС ДП «Укргеофізика» без одночасного отримання платіжних документів на перерахування коштів для сплати сум страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування за 25.06.2008р., 09.07.2008р., 17.07.2008р., 24.07.2008р., 30.07.2008р., 01.08.2008р., 04.08.2008р., 02.09.2008р., 04.09.2008р., 24.09.2008р., 16.12.2008р., 13.01.2009р. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 31.10.2013р. скасовано рішення суду першої інстанції, у задоволенні позову відмовлено.

З такими рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій не погодився позивач, подав касаційну скаргу, в якій посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Просить скасувати ухвалені судами рішення та прийняти нове про задоволення позову.

Заслухавши суддю-доповідача по справі, перевіривши матеріали справи та касаційну скаргу в межах наведених у ній доводів, колегія суддів приходить до висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних мотивів та передбачених законом підстав.

Так, відповідно до частини 12 статті 20 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) страхові внески підлягають сплаті незалежно від фінансового стану платника страхових внесків. Установи банків приймають від страхувальників платіжні доручення та інші платіжні документи на видачу (перерахування) коштів для виплат заробітної плати (доходу), на які відповідно до цього Закону нараховуються страхові внески, та здійснюють видачу (перерахування) зазначених коштів лише за умови одночасного подання страхувальником платіжних документів про перерахування коштів для сплати відповідних сум страхових внесків або документів, що підтверджують фактичну сплату цих сум. У разі невиконання банками цієї вимоги вони за рахунок власних коштів у порядку, встановленому Національним банком України, сплачують відповідному територіальному органу Пенсійного фонду суму, що дорівнює сумі несплачених страхових внесків, з правом зворотної вимоги до страхувальників щодо відшкодування цієї суми.

Відповідно до пункту 2 частини 10 статті 106 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» виконавчими органами Пенсійного фонду за порушення банками вимог, передбачених частиною 12 статті 20 цього Закону, накладається штраф у розмірі суми страхових внесків, яка підлягає сплаті страхувальником.

В ході розгляду справи судами встановлено, що 29.01.2009р. відповідачем проведено позапланову перевірку з питань дотримання повноти і своєчасної сплати відповідних сум страхових внесків до УПФУ в м. Івано-Франківську Івано-Франківською філією ПАТ «Банк «Київська Русь» при видачі коштів на виплату заробітної плати працівникам Івано-Франківської експедиції геофізичних досліджень в свердловинах за період з 20.05.2008р. по 29.01.2009р., за результатами якої складено акт №13 від 29.01.2009р. (а.с.8-10).

В ході перевірки встановлено факт видачі позивачем коштів на виплату заробітної плати працівникам Івано-Франківської експедиції геофізичних досліджень в свердловинах без сплати відповідних сум страхових внесків, що підлягали нарахуванню на зазначені виплати та без документів, що підтверджують сплату цих внесків (довідки управління ПФУ), чим порушено вимоги частини 12 статті статті 20 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

На підставі вказаного акту №13 УПФУ в м. Івано-Франківську прийнято рішення № 364 від 20.02.2009р. про застосування до ПАТ «Банк «Київська Русь» фінансових санкцій у розмірі 258271,99 грн. за порушення вимог частини 12 статті 20 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» (а.с. 7).

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що законодавством України не передбачено обов'язку банку перевіряти правильність нарахування страхувальником суми страхових внесків відносно суми нарахованої ним заробітної плати .

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи у задоволенні позову, апеляційний суд виходив з того, що позивач здійснював видачу коштів на виплату заробітної плати працівникам без сплати відповідних сум страхових внесків, що підлягали нарахуванню на зазначені виплати та без документів, що підтверджують сплату цих внесків, хоча обов'язок такої сплати покладений на позивача, а тому відповідач, приймаючи оскаржуване рішення про застосування фінансових санкцій, діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачений законодавством України.

Крім того, апеляційний суд виходив з того, що безпідставним є посилання позивача на норми Закону України «Про банки і банківську діяльність» та Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті (затвер. постановою правління Національного банку України від 21.01.2004р. №22). Так, норми першого акта є загальними, в той час як перевагу мають спеціальні, тобто за наведених обставин - норми Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування». Другий нормативно-правовий акт, зокрема абз.4 п.3.9 цієї Інструкції, за змістом якого банк не повинен перевіряти правильність нарахування (обчислення) платежів, утриманих із заробітної плати, також не підлягає застосуванню, оскільки він є підзаконним, а отже має меншу юридичну силу по відношенню до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» і тому не може йому суперечити. Крім того, в абзаці 5 цього ж пункту (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) встановлено, що, якщо банк не забезпечив перерахування страхових внесків одночасно з видачею (перерахуванням) коштів на виплату заробітної плати, то він за рахунок власних коштів сплачує відповідному Фонду суму несплачених страхових внесків. У разі несплати самим банком цих сум Фонд здійснює їх стягнення з банку в порядку, встановленому законодавством України.

З такими висновками апеляційного суду колегія суддів погоджується і вважає, що вони відповідають нормам матеріального та процесуального права та фактичним обставинам справи.

Мотиви та доводи, наведені у касаційній скарзі, висновки суду не спростовують і є безпідставними, оскільки в ході розгляду справи судами встановлено, що позивачем в порушення вимог частини 12 статті 20 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» прийнято від страхувальника платіжні доручення на перерахування заробітної плати без одночасного подання страхувальником платіжних документів про перерахування коштів для сплати сум страхових внесків або документів, що підтверджують фактичну сплату цих сум, Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» на банки покладений обов'язок перевіряти повноту сплати страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування при прийнятті ними платіжних доручень на видачу заробітної плати, у протилежному випадку банк зобов'язаний сам відшкодувати недоплачену суму, а тому апеляційний суд обґрунтовано прийшов до висновку про відмову у задоволенні позову.

Аналогічна правова позиція викладена в у постановах Верховного Суду України від 19.01.2010р., 06.02.2012р. та 27.05.2014р. (№№ 21-2150во09, 21-352а11 та 21-163а14 відповідно).

Відповідно до частини 1 статті 224 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

За наведених обставин колегія суддів приходить до висновку, що апеляційним судом правильно встановлено обставини справи та ухвалено рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а судове рішення - без змін.

Керуючись статтями 210, 220, 223, 224, 230, 231, 254 Кодексу адміністративного судочинства України,-

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Банк «Київська Русь» відхилити, а постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 31.10.2013р. у даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили в порядку статті 254 КАС України і може бути переглянута Верховним Судом України з підстав та в порядку передбаченому главою 3 розділу IV КАС України.

Судді: О.П. Стародуб

С.С. Пасічник

В.В. Швець