Справа № 263/2865/17
Суддя: Папаценко П. І.
Дата ухвалення: 2017-03-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа №263/2865/17
Провадження №2а/263/341/2017
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 березня 2017 року Жовтневий районний суд м.Маріуполя Донецької області у складі головуючого судді Папаценко П.І., при секретарі Масюк М.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Маріуполі справу адміністративної юрисдикції за позовом ОСОБА_1 до інспектора роти №3 БУПП в м.Маріуполі ДПП Дідур Ігоря Івановича про скасування постанови в справі про адміністративне правопорушення та повернення суми сплаченого штрафу, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення від 22.02.2017 року серії АР№840298 та повернення суми сплаченого штрафу, в обґрунтування якого зазначив наступне.

22 лютого 2017 року о 17 годині 15 хвилин, інспектор Дідур І.І. на вул.Парашутна, 18 в м.Маріуполі зупинив водія ОСОБА_1, що керував транспортним засобом, автомобілем НОМЕР_1, у якого була технічна несправність, а саме не горів задній лівий стоп-сигнал гальмування, за що склав постанову про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.121 КУпАП, за порушення п. 31.4.3 «а» ПДР України та застосував штраф у розмірі 340 грн.

Винесену відносно нього постанову вважає протиправною та просить скасувати з тих підстав, що в його діях відсутній склад правопорушення, з тих підстав, що відповідач Дідур І.І.:

- незаконно розглянув справу на місці зупинки автомобіля, хоча закон дозволяє розглядати справи виключно за місцезнаходженням органу, який уповноважений розглядати такі справи;

- позбавив позивача можливості скористатися у повному обсязі своїми правами передбаченими ст.268 КУпАП;

- порушив вимоги щодо процедури розгляду справи, а саме проігнорував порядок встановлений ст.ст.278,279 КУпАП;

- не повинен був накладати стягнення у вигляді штрафу за керування транспортним засобом з технічною несправністю зовнішніх світлових приладів у світлу пору доби.

В судове засіданні позивач ОСОБА_1 не з'явився надав заяву про розгляд справи у його відсутності, за наведеними обставинами наполягав на задоволені позову, разом з цим в заяві зазначив, що вказаний автомобіль він завжди підтримує у справному стані, кожен вечір і ранок перевіряє його технічний стан. 22.02.2017 року протягом дня усі освітлювальні прилади працювали, але упродовж дня, імовірно у русі перегоріла одна лампочка заднього лівого стоп-сигналу гальмування, але про це йому не було невідомо до часу зупинки автомобіля інспектором поліції у світлу пору доби, отже за наведеним не було підстав для притягнення його до адміністративної відповідальності.

Відповідач інспектора роти №3 БУПП в м.Маріуполі ДПП Дідур І.І. в судове засідання не з'явився, надав заяву про розгляд справи у його відсутності, в якій зазначив, що позов не визнав, заперечував проти його задоволення, посилаючись на наступне. 22.02.2017 року під час патрулювання, звернув увагу на автомобіль НОМЕР_2, що рухався по вул.Парашутна в м.Маріуполі, під час гальмування у нього не горів задній лівий стоп-сигнал гальмування. Патрульними автомобіль був зупинений, на водія ОСОБА_1 склали постанову про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.121 КУпАП, за порушення п. 31.4.3 «а» ПДР України та наклали адміністративне стягнення у виді штраф у розмірі 340 грн., який правопорушник сплатив на місті через платіжний термінал.

Враховуючи позицію сторін щодо спірних правових відносин, дослідивши всі обставини у справі та перевіривши їх доказами, переглянувши відеозапис наданий відповідачем, суд дійшов таких висновків.

Частиною 3 статті 2 КАС України встановлені критерії, якими керується адміністративний суд при перевірці рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень. Відповідність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень передбаченим частиною 3 статті 2 КАС України критеріям перевіряється судом з урахуванням закріпленого статтею 9 Кодексу адміністративного судочинства України принципу законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до вимог частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Так, відповідно до частини 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Зазначені критерії, хоч і адресовані суду, але одночасно вони є і вимогами для суб'єкта владних повноважень, який приймає відповідне рішення, вчиняє дії чи допускається бездіяльності.

Згідно ч.2 ст.61 Конституції України юридична відповідальність особи має індивідуальний характер.

Відповідно ч.2 ст.69 КАС України докази суду надають особи, які беруть участь у справі.

При цьому, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Положеннями ч.1 ст.71 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її позовні вимоги та заперечення.

За нормою ч.2 цієї статті, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ст.9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно зі ст.251 Кодексу України про адміністративні правопорушення, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото - і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Як зазначено у постанові про адміністративне правопорушення від 22.02.2017 року серії АР №840298 у справі про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КУпАП, а саме за те, що 22 грудня 2017 року о 17 годині 15 хвилин в м.Маріуполь, по вул.Парашутна, 18, здійснював рух на автомобілі НОМЕР_2 у якого режим роботи зовнішніх світлових приладів не відповідав вимогам конструкції транспортного засобу, а саме: при натисканні на педаль гальмування не горів задній лівий стоп-сигнал, чим порушив п.31.4.3 «а» Правил дорожнього руху України та скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 статті 121 КУпАП. До ОСОБА_1 застосовано адміністративне стягнення у виді штрафу 340,00 грн.

Згідно ст.245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п.24 Постанови "Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті" від 23 грудня 2005 року з подальшими змінами та доповненнями, зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 КпАП України. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Адміністративна відповідальність за ч.1 ст.121 КУпАП, поряд з іншим, настає у випадку керування водіями транспортними засобами, що мають несправності зовнішніх світлових приладів темної пори доби чи при наявності інших несправностей, з якими відповідно до встановлених правил експлуатації їх забороняється.

Відповідно до п.31.4.3 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10 жовтня 2001 року, експлуатація транспортних засобів забороняється у випадку несправності зовнішніх світлових приладів, зокрема, якщо :

а) кількість, тип, колір, розміщення і режим роботи зовнішніхсвітлових приладів не відповідають вимогам конструкції транспортного засобу;б) порушено регулювання фар;в) не горить лампа лівої фари в режимі ближнього світла;г) на світлових приладах немає розсіювачів або використовуються розсіювачі і лампи, що не відповідають типу даного світлового приладу;ґ) на розсіювачах світлових приладів нанесено тонування або покриття, що зменшує їх прозорість чи світлопропускання.

З переглянутого в судовому засіданні відеозапису вбачається, що при складенні постанови про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 зазначав, про те, що перед виїздом він перевірив справність світлових приладів і припустив, що поломка могла статись під час руху.

Однак, всупереч покладеного ч.2 ст.71 КАС України обов'язку відповідач у встановленому порядку не спростував вказаного твердження позивача, а, фактично, обмежився тільки констатуванням самого факту несправності заднього стоп-сигналу.

Разом з цим, відповідно до п.31.5 Правил у разі виникнення в дорозі несправностей, зазначених у п.31.4, водій повинен вжити заходів щодо їх усунення, а якщо це зробити неможливо - рухатись якомога коротшим шляхом до місця стоянки чи ремонту, дотримуючись запобіжних заходів. При цьому, відповідно до п.31.6 «б» подальший рух транспортного засобу забороняється лише у випадку, коли на ньому у темну пору доби або в умовах недостатньої видимості не горять лампи фар чи задніх габаритних ліхтарів.

Таким чином, виявлена несправність на автомобілі, яким керував позивач за смислом ч.1 ст.121 КУпАП та п.31.4.3 Правил не є тією несправністю при наявності якої подальша експлуатація транспортного засобу заборонена, що виключає відповідальність ОСОБА_1 за вказаною статтею.

Крім цього згідно ст.9 КУпАП адміністративне правопорушення повинно бути вчинено умисно або необережно, тобто однією із основних умов наявності складу адміністративного правопорушення є наявність вини особи, тобто психічного відношення особи до вчинюваних нею дій чи бездіяльності. Однак, судом у встановленому законом порядку не доведено вини ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого йому адміністративного правопорушення.

Відповідно до ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв'язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом, провадження у справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності, застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного спливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Відповідно до ч.1 ст.9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Таким чином, для притягнення особи до адміністративної відповідальності повинен бути наявним склад адміністративного правопорушення, тобто дія особи повинна бути протиправною, винною і відповідальність за правопорушення повинна бути передбачена Кодексом України про адміністративні правопорушення.

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідачем не в повному обсязі з'ясовані обставини справи, що призвело до необґрунтованого винесення постанови та притягнення до адміністративної відповідальності Позивача, у зв'язку з чим постанова підлягає скасуванню.

Згідно ч. 1 ст. 296 КУпАП скасування постанови із закриттям справи про адміністративне правопорушення тягне за собою повернення стягнених грошових сум, оплатно вилучених і конфіскованих предметів, а також скасування інших обмежень, зв'язаних з цією постановою. У разі неможливості повернення предмета повертається його вартість.

За вказаних обставин, суд вважає, що позивачу ОСОБА_1 слід повернути кошти по оплаті штрафу в сумі 340 грн. сплачених на рахунок ГУДКСУ у Донецькій області згідно чеку платіжного терміналу №2 від 22.02.2017 року.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст.ст. 251, 252, 287 - 293 КУпАП, ст.ст. 6, 17, 18, 19, 104, 122,128, 159, 160, 162 КАС України, суд -

П О С Т А Н О В И В :

Адміністративний позов ОСОБА_1 до інспектора роти №3 БУПП в м.Маріуполі ДПП Дідур Ігоря Івановича про скасування постанови в справі про адміністративне правопорушення та повернення суми сплаченого штрафу - задовольнити повністю.

Скасувати постанову серії АР № 840298 від 22 лютого 2017 року, винесену інспектором роти №3 БУПП в м.Маріуполі ДПП Дідур І.І. відносно ОСОБА_1 за відсутності складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1ст. 121 КУпАП.

Повернути ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_3) сплачену ним суму штрафу у розмірі 340 грн. згідно чеку платіжного терміналу №2 від 22.02.2017 року, на рахунок № 0001, банк отримувача ГУ ДКСУ у Донецькій області, код банку отримувача 834016, платник ОСОБА_1, призначення платежу адмінштраф згідно постанови серії АР№840298 від 22.02.2017 року.

На постанову може бути подано апеляційну скаргу до Донецького апеляційного адміністративного суду через Жовтневий районний суд м.Маріуполя протягом 10 днів з дня її проголошення або отримання її копії.

Суддя П.І. Папаценко