Справа № 404/7536/16-а(2а/404/126/2017)
Суддя: Дадим Ю.М.
Дата ухвалення: 2017-03-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

28 березня 2017 рокусправа № 404/7536/16-а(2а/404/126/2017)
Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Дадим Ю.М.

суддів: Богданенка І.Ю. Уханенка С.А.

за участю секретаря судового засідання: Сколишева О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро апеляційну скаргу Кропивницького обєднаного управління Пенсійного фонду України у Кіровоградській області на постанову Кіровського районного суду м. Кіровограда від 07.02.2017 року за позовом ОСОБА_1 до Кропивницького обєднаного управління Пенсійного фонду України у Кіровоградській області про визнання дій неправомірними та зобовязання вчинити певні дії ,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Кропивницького обєднаного управління Пенсійного фонду України у Кіровоградській області, в якому просив:

- визнати неправомірними дії пенсійного органу щодо відмови в зарахуванні до стажу роботи на посаді судді для отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 90% від заробітної плати судді, час роботи в органах прокуратури, який складає 12 років 4 місяці;

- зобовязати Відповідача зарахувати до стажу роботи на посаді судді 14 років 8 місяців, що дає право на отримання щомісячного довічного грошового утримання час роботи в органах прокуратури 12 років 4 місяці;

- зобовязати пенсійний орган провести розрахунок, нарахувати та виплачувати довічне грошове утримання судді у відставці з розрахунку 90% відповідної заробітної плати (суддівської винагороди) судді з подальшим перерахуванням у випадку зміни заробітної плати ( суддівської винагороди) судді відповідної посади на якій Позивач працював та був звільнений у відставку, згідно положень ст.138 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» в редакції, що діяла на період 22.09.2016 року, починаючи з дня звернення до пенсійного фонду, а саме з 25.10.2016 року;

Постановою Кіровського районного суду м. Кіровограда від 07.02.2017 року адміністративний позов було задоволено частково. Визнано неправомірними дії Відповідача щодо відмови ОСОБА_1 в зарахуванні до стажу роботи на посаді судді для отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 90% від заробітної плати судді, час роботи в органах прокуратури, який складає 12 років 4 місяці. Зобовязано Відповідача зарахувати ОСОБА_1 до стажу роботи на посаді судді 14 років 8 місяців, що дає право на отримання щомісячного довічного грошового утримання час роботи в органах прокуратури 12 років 4 місяці, який складається з роботи на посадах стажиста помічника, помічника Сумського транспортного прокурора Південної транспортної прокуратури, на посадах слідчого, прокурора, помічника прокурора, слідчого прокуратури Новоархангельського району Кіровоградської області, на посаді старшого помічника прокурора Кіровоградської області з питань нагляду за додержанням законів на транспорті (з грудня 1988 р. по травень 2001 р.). Зобовязано Відповідача провести розрахунок, нарахувати та виплачувати ОСОБА_1 щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці з розрахунку 90% відповідної заробітної плати (суддівської винагороди) судді з подальшим перерахуванням у випадку зміни заробітної плати (суддівської винагороди) судді відповідної посади на якій він працював, та був звільнений у відставку, згідно положень ст. 138 Закону України « Про судоустрій і статус суддів» в редакції, що діяла на період 22.09.2016 року починаючи з дня звернення до пенсійного фонду , а саме з 25.10.2016 року .

Кропивницьке обєднане управління Пенсійного фонду України у Кіровоградській області, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, посилаючись на порушенням судом норм матеріального та процесуального права, звернулось з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняте нове рішення, яким в задоволені позову відмовити.

Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного судового рішення норм матеріального та процесуального права, суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню за наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що постановою Верховної ОСОБА_2 України від 22.09.2016 року «Про звільнення суддів» №1600VIII позивач був звільнений з посади судді Кіровоградського окружного адміністративного суду на підставі поданої заяви у відставку.

25.10.2016 року позивач звернувся до ОСОБА_3 об»єднаного управління Пенсійного фонду України Кіровоградської області із заявою про призначення йому щомісячного довічного утримання як судді у відставці, після чого був взятий на облік, та призначені відповідні виплати.

Розпорядженням ПФУ про призначення довічного грошового утримання (протокол 7413 від 01.11.2016 р.) позивачу призначено довічне грошове утримання судді у відставці в розмірі 80% від заробітної плати, яку він отримував під час роботи на посаді голови ОСОБА_3 окружного адміністративного суду.

02.12.2016 року Позивач звернувся до пенсійного органу з заявою про перерахунок розміру призначеного довічного грошового утримання судді з 80 до 90% від заробітної плати працюючого судді.

ОСОБА_3 обєднаного управління Пенсійного фонду України Кіровоградської області від 29.12.2016 року №610/М-11 в задоволенні заяви Позивача було відмовлено.

Вказана відмова обґрунтована тим, що оскільки стаж Позивача на посаді судді складає 14 років 10 місяців 7 днів, проведення перерахунку щомісячного довічного грошового утримання з 90% від заробітної плати є неможливим.

Не погодившись з вказаними висновками пенсійного органу, Позивач звернувся до суду з метою захисту своїх порушених прав та інтересів.

Вирішуючи спір між сторонами та частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що Позивач має право на отримання щомісячного довічного утримання судді у відставці у розмірі 90% від заробітної плати діючого судді.

Суд апеляційної інстанції погоджується з вказаними висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до ст.8 ОСОБА_4 України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. ОСОБА_4 України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі ОСОБА_4 України і повинні відповідати їй. ОСОБА_4 України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі ОСОБА_4 України гарантується.

Згідно ст.22 ОСОБА_4 України права і свободи людини і громадянина, закріплені цією ОСОБА_4, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

У відповідності до ч.1 ст.64 ОСОБА_4 України конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених ОСОБА_4 України.

В силу вимог ст.126 ОСОБА_4 України незалежність і недоторканність суддів гарантується ОСОБА_4 і законами України.

Проголосивши незалежність і недоторканість суддів, ОСОБА_4 України передбачила однією з гарантій цієї незалежності право судді на відставку (п.9 ч.5 ст.126 ОСОБА_4 України).

Отже, зміст поняття «право на відставку» слід розуміти як одну із позитивних підстав припинення суддею своїх повноважень з одночасним гарантуванням отримання належного матеріального забезпечення як складової соціальних гарантій незалежності суддів.

Так, як зазначив Конституційний Суд України у своєму рішення від 11 жовтня 2005 року № 8-рп/2005 право судді, який перебуває у відставці, на пенсійне або щомісячне довічне грошове утримання є гарантією незалежності працюючих суддів. Щомісячне довічне грошове утримання - це особлива форма соціального забезпечення суддів, зміст якої полягає у гарантованій державою щомісячній звільненій від сплати податків грошовій виплаті, що слугує забезпеченню їх належного матеріального утримання, в тому числі після звільнення від виконання обов'язків судді. Надання судді матеріального захисту є гарантією забезпечення його незалежності. Разом з тим, будь-яке зниження рівня гарантій незалежності суддів суперечить конституційній вимозі неухильного забезпечення незалежного правосуддя.

В п.3.3 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 18 червня 2007 року №4-рп/2007 суд зазначив, що щомісячне довічне грошове утримання - це особлива форма соціального забезпечення суддів, яка виражається у гарантованій державою щомісячній звільненій від сплати податків грошовій виплаті, що забезпечує їх належне матеріальне утримання. Особливість щомісячного довічного грошового утримання полягає у правовому регулюванні, а також у джерелах його фінансування, які визначені ОСОБА_4 України та Законом України «Про статус суддів». Згідно з ч.1 ст.130 ОСОБА_4 України держава забезпечує фінансування та належні умови для функціонування судів і діяльності суддів. У Державному бюджеті України окремо визначаються видатки на утримання судів. Це положення передбачає і фінансування щомісячного довічного грошового утримання суддів за рахунок коштів Державного бюджету України, а не Пенсійного фонду України (абзац восьмий пункту 7 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 11 жовтня 2005 року №8-рп/2005 у справі про рівень пенсії і щомісячного довічного грошового утримання). Особливий порядок фінансування судів і діяльності суддів є однією з конституційних гарантій їх незалежності, що закріплюється у статті 126 ОСОБА_4 України, і спрямований на забезпечення належних умов для здійснення незалежного правосуддя.

Відповідно до ч.3 ст.138 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (в редакції, що діяла до внесення змін Законом України від 08 липня 2011 року №3668-VI) щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не більше ніж 90 відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання.

Законом України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» внесено зміни до вказаної норми, згідно з якими щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 % грошового утримання судді, з якого було сплачено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, а до 01 січня 2011 року страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування судді, який працює на відповідній посаді.

Рішенням Конституційного Суду України від 03 червня 2013 року №3-рп/2013 визнано такою, що не відповідає ОСОБА_4 України (є неконституційною) ч.3 ст.138 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» в редакції Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» у зв'язку з тим, що вона не узгоджується з конституційним положенням про недопустимість звуження змісту чи обсягу гарантій незалежності суддів, а тому суперечить ст.126 Основного Закону України та вказано, що підлягає застосуванню ч.3 ст.138 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» в редакції до змін, внесених Законом України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи».

У вказаному рішенні Конституційний суд України зазначив, що щомісячне довічне грошове утримання судді спрямоване на забезпечення гідного його статусу життєвого рівня, оскільки суддя обмежений у праві заробляти додаткові матеріальні блага, зокрема, обіймати будь-які інші оплачувані посади, виконувати іншу оплачувану роботу. Конституційний принцип незалежності суддів означає, в тому числі, конституційно обумовлений імператив охорони матеріального забезпечення суддів від його скасування чи зниження досягнутого рівня без відповідної компенсації, як гарантію недопущення впливу або втручання у здійснення правосуддя. Таким чином, конституційний статус судді передбачає достатнє матеріальне забезпечення судді як під час здійснення ним своїх повноважень (суддівська винагорода), так і в майбутньому у зв'язку з досягненням пенсійного віку (пенсії) чи внаслідок припинення повноважень чи набуття статусу судді у відставці (щомісячне довічне грошове утримання).

При цьому, у зазначеному рішенні Конституційний Суд України наголосив, що неодноразово висловлював та враховує попередні правові позиції стосовно гарантій незалежності суддів, зокрема і суддів у відставці, що були викладені ним у рішеннях від 20 березня 2002 року №5-рп/2002, від 01 грудня 2004 року №19-рп/2004, від 11 жовтня 2005 року №8-рп/2005, від 22 травня 2008 року №10-рп/2008.

Згідно ч.2 ст.70 Закону України «Про Конституційний Суд України» у разі необхідності Конституційний Суд України може визначити у своєму рішенні, висновку порядок і строки їх виконання, а також покласти на відповідні державні органи обов'язки щодо забезпечення виконання рішення, додержання висновку.

З метою реалізації зазначених повноважень (ч.2 ст.70 Закону України «Про Конституційний Суд України»), Конституційний Суд України, у п.8 мотивувальної частини вказаного Рішення від 03 червня 2013 року зазначив, що підлягає застосуванню ч.3 ст.138 Закону №2453 в редакції до змін, внесених Законом №3668, а саме: «Щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не більше ніж 90 відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання».

Рішення Конституційного Суду України має преюдиційне значення при розгляді судами загальної юрисдикції позовів у зв'язку з правовідносинами, що виникли внаслідок дії положень законів України, визнаних неконституційними та є обов'язковим до виконання на території України, остаточним і не може бути оскаржене.

Таким чином, з моменту ухвалення Рішення Конституційного Суду України №3-рп/2013 від 03 червня 2013 року підлягає застосуванню ч.3 ст.138 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у редакції до змін, внесених Законом України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи».

На час звільнення позивача у відставку був чинним Закон України "Про судоустрій і статус суддів" від 07.07.2010 року № 2453-VI (далі - Закон № 2453-VI), ст. 120 даного Закону передбачає, що суддя, який має стаж роботи на посаді судді не менше двадцяти років, що визначається відповідно до статті 135 цього Закону, має право подати заяву про відставку.

У відповідності до положень ч.1 ст. 135 Закону № 2453-VI, до стажу роботи на посаді судді зараховується робота на посаді: 1) судді судів України, арбітра (судді) арбітражних судів України, державного арбітра колишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражів України; 2) члена ОСОБА_2 ради юстиції, ОСОБА_2 кваліфікаційної комісії суддів України; 3) судді у судах та арбітрів у державному і відомчому арбітражах колишнього СРСР та республік, що входили до його складу.

Частиною 3 статті 141 Закону № 2453-VI в редакції Закону України "Про забезпечення права на справедливий суд" від 12 лютого 2015 року № 192-VIII, з урахуванням Рішення Конституційного Суду України від 08.06.2016 року №1-8/2016, визначено, що щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не може бути більшим ніж 90 відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання.

Пунктом 11 Перехідних положень Закону № 2453-VI (редакція до 28.03.2015 року) передбачено, що судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день набрання чинності цим Законом.

Як встановлено судом, позивача було призначено суддею Новоархангельського районного суду Кіровоградської області в грудні 2001 року, тобто до набрання чинності Законом України «Про судоустрій і статус суддів», та в той час діяв Закон України «Про статус суддів» від 15 грудня 1992 року №2862-ХІІ у відповідній редакції.

Згідно ч.4 ст.43 Закону України «Про статус суддів» до стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, крім роботи на посадах суддів судів України, державних арбітрів, арбітрів відомчих арбітражів України, зараховується також час роботи на посадах суддів і арбітрів у судах та державному і відомчому арбітражі колишнього СРСР та республік, що раніше входили до складу СРСР, час роботи на посадах, безпосередньо пов'язаних з керівництвом та контролем за діяльністю судів у Верховному Суді України, в обласних судах, Київському і Севастопольському міських судах, Міністерстві юстиції України та підвідомчих йому органах на місцях, за діяльністю арбітражів у Державному арбітражі України, ОСОБА_2 арбітражному суді України, а також на посадах прокурорів і слідчих за умови наявності у всіх зазначених осіб стажу роботи на посаді судді не менше 10 років.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до рішення ОСОБА_2 Юстиції від 19.09.2016 року №2551/0/15-16 «Про внесення подання до Верховної ОСОБА_2 України про звільнення ОСОБА_1 з посади судді Кіровоградського окружного адміністративного суду у звязку з подання заяви про відставку», Позивач окрім стажу роботи на посаді судді, має також 12 років 4 місяці стажу, яки складається з роботи на посадах стажиста помічника, помічника Сумського транспортного прокурора Південної транспортної прокуратури, на посадах слідчого, прокурора, помічника прокурора, слідчого прокуратури Новоархангельського району Кіровоградської області, на посаді старшого помічника прокурора Кіровоградської області з питань нагляду за додержанням законів на транспорті. Загальний стаж роботи ОСОБА_5 становить 27 років 1 місяць, що дає йому право на звільнення з посади судді у відставку.

Встановлені обставини справи свідчать про те, що при прийнятті Верховною ОСОБА_2 України постанови «Про звільнення суддів» від 22.09.2016 року 1600-УІІ було враховано наявний у позивача стаж (період роботи в органах прокуратури), до стажу на посаді судді, який дає право на відставку та відповідно на призначення довічного грошового утримання судді у відставці.

Таким чином, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції про відсутність у відповідача підстав для неврахування зазначеного стажу при визначенні розміру довічного утримання судді у відставці ОСОБА_5, та вважає, що наявними є підстави для призначення позивачу довічного грошового утримання судді у відставці в розмірі 90% від заробітної плати судді, працюючого на відповідній посаді.

У рішенні Конституційного Суду України від 01 грудня 2004 року №19-рп/2004 зазначено, що незалежність суддів є невід'ємною складовою їхнього статусу. Вона є конституційним принципом організації та функціонування судів, а також професійної діяльності суддів, які при здійсненні правосуддя підкоряються лише закону. Незалежність суддів забезпечується насамперед особливим порядком їх обрання або призначення на посаду та звільнення з посади; забороною будь-якого впливу на суддів; захистом їх професійних інтересів; особливим порядком притягнення суддів до дисциплінарної відповідальності; забезпечення державою особистої безпеки суддів та їхніх сімей; гарантування фінансування та належних умов для функціонування судів і діяльності суддів, їх правового і соціального захисту.

Висновок про те, що зменшення обсягу гарантій незалежності суддів суперечить ОСОБА_4 України, також покладено в основу рішень Конституційного Суду України від 11 жовтня 2005 року №8-рп/2005, від 18 червня 2007 року №4-рп/2007, від 22 травня року №10-рп/2008, від 3 червня 2013 року №3-рп/2013.

З огляду на викладене, суд вважає, що позивач на час подання заяви про звільнення у відставку мав стаж роботи, який надавав йому право на звільнення з посади судді у відставку, та отримання довічного грошового утримання у розмірі 90% відсотків від утримання судді, згідно постанови Верховної ОСОБА_2 України від 22 вересня 2016 року право позивача на відставку було реалізоване, відтак у відповідності до ст.. 126 ОСОБА_4 України позивач набув і право на отримання щомісячного довічного грошового утримання у розмірі 90% грошового утримання судді.

Отже, вірним є висновок суду першої інстанції щодо визнання протиправними дій пенсійного органу щодо призначення позивачу довічного грошового утримання судді у відставці в розмірі 80%, із зобовязанням відповідача врахувати для призначення грошового утримання до стажу роботи на посаді судді періоду роботи в органах прокуратури, здійснити перерахунок та виплачувати довічне грошове утримання у розмірі 90% від заробітку судді, який працює на відповідній посаді.

З огляду на викладені обставини, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що постанова Кіровського районного суду м. Кіровограда від 07.02.2017 року була прийнята з дотриманням норм матеріального та процесуального права, що свідчить про відсутність підстав її скасування.

Керуючись, ч.3 ст.160, ст.195, ст.196, п.1 ч.1 ст.198, ст.200, ст.205, ст.206 КАС України суд, -

УХВАЛИВ :

Апеляційну скаргу Кропивницького обєднаного управління Пенсійного фонду України у Кіровоградській області залишити без задоволення.

Постанову Кіровського районного суду м. Кіровограда від 07.02.2017 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів.

Головуючий: Ю.М. Дадим

Суддя: І.Ю. Богданенко

Суддя: С.А. Уханенко