Справа № 225/1995/16-а
Суддя: Ханова Раїса Федорівна
Дата ухвалення: 2017-04-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Бабенко С.С.
Суддя-доповідач - Ханова Раїса Федорівна
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
04 квітня 2017 року справа №225/1995/16-а

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Донецький апеляційний адміністративний суд колегією суддів у складі:

головуючого судді: Ханової Р.Ф.

судді: Василенко Л.А.

Гайдара А.В.

розглянувши в порядку

письмового провадження

апеляційну скаргу Торецького міського військового комісаріату

на постанову Дзержинського міського суду Донецької області

від 13 грудня 2016 року

по адміністративній справі № 225/1995/16-а

за позовом ОСОБА_1

до ІНФОРМАЦІЯ_1

про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі позивач) у березні 2016 року звернувся до Дзержинського міського суду Донецької області з адміністративним позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі відповідач) про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення № 11 від 15.03.2016 року, винесену військовим комісаром ІНФОРМАЦІЯ_2 підполковником ОСОБА_2 , про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 210-1 КупАП; закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення (а.с.1-4).

Постановою Дзержинського міського суду Донецької області від 13 грудня 2016 року позов задоволено повністю з огляду на те, що при винесенні постанови про адміністративне правопорушення відповідачем не вжито заходів для забезпечення всебічного, повного і об`єктивного з`ясування всіх обставин, що мають значення для правильного вирішення справи (а.с.51-58).

Не погодившись з вказаним рішенням, відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просив скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою відмовити в задоволенні позову (а.с.53).

Заявник апеляційної скарги посилається на положення ч.8 ст.4 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21.10.1993 р. № 3543-ХІІ (далі Закон № 3543-ХІІ), статті 18, 19 Закону України «Про оборону» від 06.12.1991 р. № 1932-ХІІ (далі Закон № 1932-ХІІ), постанову КМУ від 12 листопада 2014 року № 607 «Про затвердження структури військового резерву людських ресурсів», а також на Інструкцію зі створення та комплектування загонів оборони, затвердженої наказом начальника Генерального штабу Головнокомандувача Збройних Сил України, який має гриф «обмеження доступу» та приходить до висновку, що за позивачем зберігається право відповідно до статті 23 Закону № 3543-ХІІ на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації як таким, який визнаний відповідно до висновку військово-лікарської комісії тимчасово непридатним до військової служби за станом здоров`я на термін до шести місяців (з наступним проходженням військово-лікарської комісії), однак відповідно до норм чинного законодавства позивач зобов`язаний виконувати обов`язок із захисту України, її незалежності та територіальної цілісності.

Сторони у судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином відповідно до вимог статей 33-38 Кодексу адміністративного судочинства України.

За приписами п.1 та п.2 ч.1 ст.197 КАС України розгляд справи колегією суддів здійснюється в письмовому провадженні.

Колегія суддів, заслухавши суддю доповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, встановила наступне.

Судами першої та апеляційної інстанції встановлено, що 15 березня 2016 року військовим комісаром Дзержинського міського військового комісаріату підполковником ОСОБА_2 прийнято постанову № 11 відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.210-1 КУпАП та накладено штраф в розмірі 340 грн.

Даною постановою встановлено, що ОСОБА_1 прибув до військового комісаріату особисто та в порушення вимог статті 22 Закону № 3543-ХІІ відмовився від призначення на воєнний час (отримання мобілізаційного розпорядження щодо визначення призначення на воєнний час без поважних причин) фактично відмовився дати пояснення з причин визначення призначення на воєнний час та в сукупності порушив законодавство про мобілізаційну підготовку та мобілізацію (а.с.7).

Спірними питаннями у даній справі є правомірність (протиправність) дій відповідача щодо прийняття відносно позивача постанови про адміністративне правопорушення та наявність (відсутність) в діях позивача складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.210-1 КУпАП.

Статтею 65 Конституції України визначено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України.

Закон № 3543-ХІІ встановлює правові основи мобілізаційної підготовки та мобілізації в Україні, визначає засади організації цієї роботи, повноваження органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, а також обов`язки підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності, повноваження і відповідальність посадових осіб та обов`язки громадян щодо здійснення мобілізаційних заходів.

Відповідно до абзацу 2 частини 1 статті 22 Закону № 3543-ХІІ, громадяни зобов`язані з`являтися за викликом до військових комісаріатів (військовозобов`язані Служби безпеки України за викликом Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки

України, військовозобов`язані Служби зовнішньої розвідки України - за викликом Служби зовнішньої розвідки України) для постановки на військовий облік та визначення призначення на воєнний час.

Згідно до частини 1 статті 235 КУпАП, військові комісаріати розглядають справи про такі адміністративні правопорушення, зокрема, про порушення військовозобов`язаними чи призовниками законодавства про мобілізаційну підготовку та мобілізацію, про неявку на виклик у військовий комісаріат (статті 210, 210-1, 211 - 211-6).

Частиною 1 статті 210-1 КУпАП передбачено, що порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію тягне за собою накладення штрафу на громадян від десяти до тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб - від тридцяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Як вбачається з матеріалів справи та не є спірним між сторонами, позивач, з`явившись до військового комісаріату, відмовився від отримання мобілізаційного розпорядження щодо визначення призначення на воєнний час, отже не виконав свій обов`язок, передбачений абз.2 ч.1 ст.22 Закону № 3543-ХІІ. При цьому, в адміністративному позові позивач послався на положення ч.1 ст. 23 цього Закону, яка передбачає, що не підлягають призову на військову службу під час мобілізації військовозобов`язані, зокрема, визнані відповідно до висновку військово-лікарської комісії тимчасово непридатними до військової служби за станом здоров`я на термін до шести місяців (з наступним проходженням військово-лікарської комісії).

Здійснивши аналіз вищезазначених норм, колегія суддів дійшла висновку, що поняття «визначення призначення на воєнний час» та «призов на військову службу під час мобілізації» не є тотожними. Отримавши мобілізаційне розпорядження щодо визначення призначення на воєнний час позивач не позбавляється права на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації за наявності у нього висновку військово-лікарської комісії про тимчасову непридатність до військової служби за станом здоров`я.

Крім того, пунктом 4 Постанови Кабінету Міністрів України від 12 листопада 2014 року № 607 «Про затвердження структури військового резерву людських ресурсів» встановлено, що мобілізаційний людський резерв включає військовозобов`язаних, які призначені для комплектування військових частин, підрозділів територіальної оборони (посади, які не визначають боєздатність), а також військовозобов`язаних, які можуть бути залучені для комплектування навчальних центрів з метою поповнення некомплекту в особовому складі військових частин Збройних Сил, інших військових формувань, після відповідної підготовки (отримання відповідної військово-облікової спеціальності).

Положення зазначеної Постанови свідчать про наявність різних критеріїв розподілу військового резерву людських ресурсів, що дає підстави дійти висновку про необхідність визначитися військовозобов`язаному з його призначенням на воєнний час.

З огляду на викладене, колегія суддів вбачає в діях позивача склад правопорушення законодавства про мобілізаційну підготовку та мобілізацію, який полягає у невиконанні ним обов`язку з визначення призначення на воєнний час, встановлений абз.2 ч.1 ст.22 Закону № 3543-ХІІ.

Розглядаючи спір по суті заявлених вимог, суд апеляційної інстанції звертається до положень частини 3 статті 2 КАС України, відповідно до яких у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Статтею 254 КУпАП передбачено, що про вчинення адміністративного правопорушення складається протокол уповноваженими на те посадовою особою або представником громадської організації чи органу громадської самодіяльності.

Протокол про адміністративне правопорушення, у разі його оформлення, складається у двох екземплярах, один з яких під розписку вручається особі, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Статтею 256 КУпАП встановлені вимоги до протоколу про адміністративне правопорушення, в якому зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі.

Протокол підписується особою, яка його склала, і особою, яка притягається до адміністративної відповідальності; при наявності свідків і потерпілих протокол може бути підписано також і цими особами.

При складенні протоколу особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснюються його права і обов`язки, передбачені статтею 268 цього Кодексу, про що робиться відмітка у протоколі.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач відмовився від отримання мобілізаційного розпорядження щодо визначення призначення на воєнний час 11.03.2016 року, цей факт зафіксований у протоколі про адміністративне правопорушення № 11 від 11.03.2016 року, який складений у присутності двох свідків з дотриманням положень статей 254, 256 КУпАП.

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення, позивач сповіщений про місце і час розгляду справи про притягнення його до адміністративної відповідальності відповідно до ст. 268 КУпАП, яке відбудеться 13 год. 00 хв. 15.03.2016 року, від підписання протоколу відмовився, про що свідчить запис в розділі «пояснення» цього протоколу, зроблений власноручно, заяв та клопотань не мав. Також окремо пояснив, що давати будь-які пояснення відносно себе відмовляється.

Відповідно до частині 2 статті 19 Конституції України органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що постанова про адміністративне правопорушення (ч. 1 ст. 210-1 КУпАП) є законною, прийнятою відповідачем на підставі, в межах своїх повноважень та у спосіб, що передбачений Законом.

Доводи викладені в апеляційній скарзі спростовують висновки суду першої інстанції, рішення суду першої інстанції прийняте із порушенням норм матеріального права, що є підставою для його скасування та ухвалення нової постанови.

Керуючись ч. 1 ст.195, ст.197, п.3 ч.1 ст.198, п.4 ч.1 ст. 202, ч. 2 ст. 205, ст. 207, ст. 212, ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Торецького міського військового комісаріату на постанову Дзержинського міського суду Донецької області від 13 грудня 2016 року по справі № 225/1995/16-а задовольнити.

Постанову Дзержинського міського суду Донецької області від 13 грудня 2016 року по справі № 225/1995/16-а скасувати.

Прийняти нову постанову.

Відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Торецького міського військового комісаріату про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення № 11 від 15.03.2016 року про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 210-1 КупАП, закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення.

Постанова ухвалена та підписана 04 квітня 2017 року.

Постанова може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили. Постанова прийнята за наслідками розгляду в письмовому проваджені набирає законної сили через п`ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі.

Головуючий суддя : Р.Ф. Ханова

Судді: Л.А. Василенко

А.В. Гайдар