Справа № 511/2522/16-а
Суддя: Турецька І.О.
Дата ухвалення: 2017-03-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
----------------------
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 березня 2017 р.м.ОдесаСправа № 511/2522/16-а

Категорія: 6.1 Головуючий в 1 інстанції: Бобровська І.В.

Одеський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

доповідача - судді Турецької І.О.

суддів - Стас Л.В., Косцової І.П.

за участю секретаря - Скоріної Т.С.

апелянта та його представника - ОСОБА_1, ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі апеляційні скарги ОСОБА_1 та її представника ОСОБА_2 на постанову Роздільнянського районного суду Одеської області від 27 грудня 2016 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції в Одеській області про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення, -

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду першої інстанції з позовом, в якому просила скасувати постанову Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції в Одеській області по справі про адміністративне правопорушення №711 від 12 жовтня 2016 року про притягнення її до адміністративної відповідальності за ч.6 ст.96 КУпАП, та накладення на неї адміністративного стягнення у вигляді штрафу в сумі 6800 грн.

В обґрунтування позову зазначено, що відповідач протиправно притягнув її до адміністративної відповідальності, оскільки вона, будучи неосвіченою людиною в галузі права, не знала про необхідність отримання певних документів перед початком будівництва.

Крім того, відповідач не взяв до уваги ті обставини, що одразу після одержання припису вона припинила будівництво та виготовила проектну документацію, тобто порушення було усунено.

Також, відповідач не прийняв до уваги її майновий стан та те, що вона утримує 8-річну дитину.

Постановою Роздільнянського районного суду Одеської області від 27 грудня 2016 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить змінити постанову суду першої інстанції, застосувавши адміністративне стягнення у вигляді попередження.

Представник ОСОБА_2, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, просить скасувати постанову суду першої інстанції, а справу про адміністративне правопорушення закрити.

Апелянт та його представник в судовому засіданні суду апеляційної інстанції підтримали доводи, викладені в апеляціях та просили їх задовольнити.

Представник відповідача до суду апеляційної інстанції не з'явився, належним чином сповіщений про дату, час та місце судового розгляду справи.

Відповідно до ч.4 ст.196 КАС України, неприбуття у судове засідання сторони, належним чином повідомленої про дату, час і місце апеляційного розгляду, не перешкоджає судовому розгляду справи.

З'ясувавши обставини справи, доводи апеляційних скарг, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню на наступних підставах.

Так, судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що на підставі звернення громадянина ОСОБА_3 відповідачем було проведено позапланову перевірку на об'єкті: будівництво гаража на прибудинковій території п'ятиповерхового житлового будинку по АДРЕСА_1.

30 вересня 2016 року за результатами даної перевірки складено акт (а.с.10-11), в якому встановлено, що позивачем виконання будівельних робіт з будівництва гаражу проводиться без документів, що надають право на виконання будівельних робіт, у зв'язку з чим порушено п.2 ч.1 ст.34, ч.1 ст.36 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності».

Цього ж дня, 30 вересня 2016 року, відповідачем складено протокол про адміністративне правопорушення (а.с.14) та винесено припис про зупинення виконання будівельних робіт (а.с.12).

На підставі акта перевірки, протоколу про адміністративне правопорушення головним інспектором будівельного нагляду відділу контролю та нагляду за проведенням перевірок Департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції в Одеській області винесено постанову про адміністративне правопорушення від 12 жовтня 2016 року, якою ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбачено ч.6 ст.96 КУпАП та накладено штраф у розмірі 6800 грн. (а.с.17-18).

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив із того, що в діях ОСОБА_1 є склад правопорушення, передбаченого ч.6 ст.96 КУпАП.

Окрім того, відповідач як суб'єкт владних повноважень діяв в межах повноважень та відповідно до законодавства.

Судом першої інстанції також було зазначено, що виконання вимог припису та усунення порушення у сфері містобудівного законодавства не є підставою для скасування спірної постанови, оскільки остання прийнята за результатами виявлених порушень норм містобудівного законодавства.

Посилання позивача на її майновий стан, суд не прийняв їх до уваги, оскільки ОСОБА_1, будучи належним чином повідомленою про дату, час та місце розгляду протоколу від 30 вересня 2016 року на розгляд справи не з'явилася та інформацію про свій сімейний та майновий стан не надала.

Згідно з вимогами ст.159 КАС України, судове рішення повинно бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що правова позиція суду першої інстанції, яка викладена у судовому рішенні, відповідає вимогам ст.159 КАС України, виходячи з наступного.

Згідно зі статтею 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.34 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» від 17 лютого 2011 року № 3038-VI, замовник має право виконувати будівельні роботи після реєстрації органом державного архітектурно-будівельного контролю декларації про початок виконання будівельних робіт - щодо об'єктів будівництва, що належать до I-III категорій складності.

Частина 1 статті 36 вказаного Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» передбачає, що право на виконання підготовчих робіт (якщо вони не були виконані раніше згідно з повідомленням або зареєстрованою декларацією про початок виконання підготовчих робіт) і будівельних робіт на об'єктах, що належать до I-III категорій складності, підключення об'єкта будівництва до інженерних мереж та споруд надається замовнику та генеральному підряднику чи підряднику (у разі якщо будівельні роботи виконуються без залучення субпідрядників) після реєстрації декларації про початок виконання будівельних робіт.

Відповідно до статті 9 Закону України «Про архітектурну діяльність» будівництво (нове будівництво, реконструкція, реставрація, капітальний ремонт) об'єкта архітектури здійснюється відповідно до затвердженої проектної документації, державних стандартів, норм і правил у порядку, визначеному Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності».

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що відповідачем правомірно винесено постанову про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, оскільки останньою, всупереч зазначеним нормам містобудівного законодавства, виконуються будівельні роботи без реєстрації органом державного архітектурно-будівельного контролю декларації про початок виконання будівельних робіт та за відсутністю проектної документації на будівництво гаражу.

Як вбачається з доводів апеляційної скарги ОСОБА_1 не заперечує факт порушення вказаних норм містобудівного законодавства, але вказує на те, що суд не надав належну оцінку її скрутному фінансовому становищу, яке свідчить про неможливість сплатити штраф у вказаному розмірі.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що ОСОБА_1 була належним чином сповіщена про дату, час та місце розгляду справи про адміністративне правопорушення, що давало її можливість з'явитися до відповідного органу та надати інформацію, яка пом'якшує її провину. Однак, позивач вказаного не зробила, в результаті чого відповідач керувався тими матеріалами справи, які були у нього в наявності.

Є також і не обґрунтованими доводи апеляційної скарги представника позивача - ОСОБА_2, який вказує на те, що позивач не знала про необхідність складання проектної документації.

Стаття 68 Конституції України передбачає, що кожен зобов'язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Незнання законів не звільняє від юридичної відповідальності.

Також, представник позивача вказує на те, що після одержання припису ОСОБА_1 припинила будівництво та виготовила проектну документацію, а спірна постанова була винесена до закінчення строку вказаного у приписі.

Колегія суддів зазначає, що позивач притягнутий до адміністративної відповідальності за порушення вимог містобудівного законодавства, а не за невиконання припису. Виконання вимог припису не звільняє позивача від відповідальності за вчинене адміністративне правопорушення.

Крім того, як вбачається з матеріалів справи прохальна частина апеляційної скарги представника позивача - ОСОБА_2 не відповідає апеляційній скарзі ОСОБА_1

Згідно з ч.6 ст.59 КАС України, законний представник самостійно здійснює процесуальні права та обов'язки сторони чи третьої особи, яку він представляє, діючи в її інтересах.

Враховуючи наведене, доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують і не дають підстав вважати, що судом при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 та її представника ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Постанову Роздільнянського районного суду Одеської області від 27 грудня 2016 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції в Одеській області про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили негайно після її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з моменту виготовлення повного тексту судового рішення.

Доповідач - суддя І.О.Турецька

суддя Л.В. Стас

суддя І.П. Косцова