Справа № 226/21/17
Суддя: Редько Ж. Є.
Дата ухвалення: 2017-04-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 226/21/17
Провадження № 2-а/226/15/2017
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 березня 2017 року м.Мирноград

Димитровський міський суд Донецької області в складі:

головуючого - судді Редько Ж.Є.,

при секретарі Мітюхіній О.В.,

представника відповідача Самойленка А.В.,

представника третьої особи Юріної Г.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду в м.Мирноград Донецької області справу за адміністративним позовом ОСОБА_3 до управління Пенсійного фонду України в м.Димитрові Донецької області, третя особа управління соціального захисту населення Мирноградської міської ради, про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_3 звернулася до суду з адміністративним позовом до відповідача управління Пенсійного фонду України в м.Димитрові Донецької області (далі за текстом Фонд) про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити певні дії, в обґрунтування якого вказала, що вона з 1997 року є пенсіонером та в серпні 2016 року звернулася до відповідача із заявою про переведення пенсії у зв'язку зі зміною місця проживання, оскільки є внутрішньо переміщеною особою. Однак, з моменту звернення до теперішнього часу відповідачем не була здійснена виплата належної їй пенсії, яка є її єдиним джерелом існування. 20.12.2016 року нею у зв'язку з направленням адвокатського запиту отримано лист від відповідача, згідно якого у відновленні та виплаті пенсії їй було відмовлено на підставі протоколу від 02.11.2016 року № 18, складеного за результатами перевірки комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам при виконкомі Мирноградської міської ради, у зв'язку з непідтвердженням її фактичного місця проживання. Вона не зобов'язана постійно знаходитися за адресою свого переміщення, так як має рідних у м.Донецьку, в якому також залишилася квартира, в якій вона все життя прожила та за якою потрібно доглядати. Вона є людиною похилого віку, а тому потребує підтримки з боку родичів, які не можуть завжди знаходитися поруч та приїжджати до м.Мирнограда. Вона є і залишається громадянкою України, яка отримала право на пенсію з 1997 року. Оскільки Закон України «Про загальнообов»язкове державне пенсійне страхування» не передбачає такої підстави припинення виплати, як прийняття рішення про відмову у призначенні (відновленні) пенсії на підставі протоколу засідання комісії зв'язку з не підтвердженням фактичного місця проживання позивача для припинення раніше призначеної пенсії, позивач просить суд визнати протиправною бездіяльність відповідача у ненарахуванні та невиплаті їй пенсії та зобов'язати відповідача поновити їй нарахування та виплату пенсії з 01.06.2016 року, здійснивши виплату заборгованості за весь час затримки виплати пенсії.

У судове засідання позивач ОСОБА_3 та її представник за договором, адвокат Санамян О.О., не з'явилися. Згідно з наявними заявами, просили розглянути справу за їх відсутності і постановити рішення про повне задоволення позовних вимог.

Представник відповідача управління Пенсійного фонду України в м.Димитрові Донецької області Самойленко А.В. у судовому засіданні позовні вимоги не визнав, в обгрутнування своєї позиції вказала, що позивач ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, вперше звернулась до управління із заявою про виплату пенсії за фактичним місцем проживання в м.Димитрові (нині м.Мирноград) як внутрішньо переміщена особа з тимчасово окупованої території 04.11.2014 року, на підставі якої її електронна пенсійна справа взята на облік з 01.09.2014 року. Згідно запиту управління Пенсійного фонду України в Мар'їнському районі Донецької області електронну пенсійну справу позивача знято з обліку 26.02.2016 року та направлено на адресу запитувача разом із повідомленням про виплату пенсії в Управлінні з 01.09.2014 року по 30.04.2015 року. 15.07.2016 року позивач повторно звернулась до управління як внутрішньо переміщена особа із заявою про переведення пенсії у зв'язку зі зміною місця проживання з АДРЕСА_1 на АДРЕСА_2. Оскільки виплати позивачу в управлінні Пенсійного фонду України в Мар'їнському районі Донецької області проведено по 31.05.2016 року, електронну пенсійну справу в управлінні взято на облік з 01.06.2016 року. Позивачу відмовлено у поновлені пенсії на підставі недостовірності даних щодо факту її проживання відповідно до Порядку призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.06.2016 року № 365 та витягу з протоколу № 18 від 02.11.2016 року засідання комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам при виконкомі Мирноградської міської ради. Вказуючи на те, що управління діяло у відповідності з вимогами законодавства, просив суд у задоволенні позовних вимог відмовити.

Представник третьої особи управління соціального захисту населення Мирногадської міської ради Юріна Г.В. у судовому засіданні висловилася проти позовних вимог, підтримавши позицію відповідача, додавши, що підставою для ухвалення комісією з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам рішення про відмову у відновленні виплати позивачу раніше призначеної пенсії у зв'язку із непроживанням за вказаною нею адресою у м.Мирнограді став акт обстеження матеріально-побутових умов сім'ї від 31.10.2016 року, кладений спеціалістом управління відповідно до Порядку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.06.2016 року № 365.

Заслухавши представників відповідача та третьої особи, дослідивши матеріали справи, пенсійну справу позивача, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, з 25.04.1997 року отримує пенсію за віком.

ОСОБА_3 взята на облік як особа, яка переміщується з тимчасово окупованої території України або району проведення антитерористичної операції, а саме: з Куйбишевського району АДРЕСА_1, в АДРЕСА_2, що підтверджується відповідною довідкою управління соціального захисту населення від 16.08.2016 року № (а.с.7).

Зазначена інформація внесена до Єдиної інформаційної бази внутрішньо переміщених осіб. На час розгляду справи довідка про взяття позивача на облік як внутрішньо переміщеної особи не скасована.

Місто Донецьк включено до затвердженого розпорядженням Кабінету Міністрів України від 02.12.2015 року № 1275-р переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція.

16.08.2016 року позивач звернулася до відповідача з заявою про виплату пенсії, у якій просила запросити її пенсійну справу з управління Пенсійного фонду України в Мар'їнському районі Донецької області, де вона раніше отримувала пенсію за віком.

З оглянутої пенсійної справи позивача вбачається, що позиівч дійсно вдруге звернулася до відповідача з такою заявою. Вперше ОСОБА_3 подала до Фонду заяву про виплату пенсії за фактичним місцем проживання в м.Димитрові як внутрішньо переміщена особа з тимчасово окупованої території 04.11.2014 року, на підставі якої її електронна пенсійна справа була взята на облік з 01.09.2014 року. У наступному позивача було знято з обліку 26.02.2016 року у зв'язку з направленням справи до управління Пенсійного фонду України в Мар'їнському районі Донецької області. 16.08.2016 року позивач повторно звернулась до Фонду як внутрішньо переміщена особа із заявою про виплату пенсії у зв'язку зі зміною місця проживання з АДРЕСА_1 на АДРЕСА_2. Оскільки виплата пенсії позивачу в управлінні Пенсійного фонду України в Мар'їнському районі Донецької області проведено по 31.05.2016 року, електронну пенсійну справу позивача Фондом взято на облік з 01.06.2016 року.

Відсутність ОСОБА_3 за адресою, зазначеною у довідці № , а саме: АДРЕСА_2, встановлена актом обстеження матеріально-побутових умов сім'ї від 31.10.2016 року.

На підставі вказаного акту комісія з призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам при виконавчому комітеті Мирноградської міської ради прийняла рішення, викладене у протоколі засідання № 18 від 02.11.2016 року, про відмову ОСОБА_3 у відновленні пенсії.

Як зазначено у позовній заяві, про причину відмови у відновленні пенсії позивач дізналася від свого представника у грудні 2016 року, яка отримала відповідь управління на адвокатський запит, датовану 09.12.2016 року.

Спірним питанням цієї справи є правомірність Фонду щодо припинення виплати пенсії позивачу з 01.06.2016 року на підставі непідтвердження її місця перебування.

Статтею 3 Конституції України закріплене визнання найвищою соціальною цінністю в України людини, її життя і здоров'я, честі і гідності, недоторканності і безпеки, відповідальність держави перед людиною за свою діяльність та головний обов'язок держави щодо утвердження і забезпечення прав і свобод людини.

Право на соціальний захист віднесено до основоположних прав і свобод. Це право відповідно до ч.2 ст.46 Основного Закону України гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел і забезпечується ч.2 ст.22 Конституції України, відповідно до якої конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. Конституційне право на соціальний захист включає і право громадян на забезпечення їх у старості. Пенсія за віком, за вислугу років та інші її види, що призначаються у зв'язку з трудовою діяльністю, заслужені попередньою працею і є однією з форм соціального захисту.

Питання виплати пенсій врегульовані ст.47 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року № 1058 (далі Закон № 1058), за якою пенсія виплачується щомісяця організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України або перераховується на визначений цією особою банківський рахунок у порядку, передбаченому законодавством.

Закон № 1058 або інший закон з питань пенсійного забезпечення не передбачає будь-яких підстав зупинення або неповнолення виплати вже призначеної пенсії, є тільки підстави припинення виплати відповідно до ст.49 цього Закону, але жоден з таких випадків управлінням не застосований та не доведений. Вказаною нормою Закону також передбачено, що виплата пенсії припиняється або за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду, або за рішенням суду.

Відповідачем рішення про припинення виплати пенсії позивачу з 01.06.2016 року не виносилось.

Статтею 24 Конституції України встановлено, що громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Позивач має статус внутрішньо переміщеної особи, який врегульований Законом України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» від 20.10.2014 року № 1706 (далі Закон № 1706).

Відповідно до ст.7 Закону № 1706 для взятої на облік внутрішньо переміщеної особи реалізація прав, зокрема, на пенсійне забезпечення здійснюється відповідно до законодавства України. Україна вживає всіх можливих заходів, спрямованих на розв'язання проблем, пов'язаних із соціальним захистом, зокрема відновленням усіх соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам.

Згідно положень ст.1 Конвенції, ст.1 Додаткового протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Положеннями ст.14 Конвенції регламентовано, що користування правами та свободами, визнаними в цій Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою.

Таким чином, право позивача на отримання пенсії є безперечним і забезпечення цього права становить суть взятих на себе державою зобов' язань.

До такого висновку суд дійшов і з врахуванням правової позиції Європейського Суду з прав людини, викладеній у справі «Ілашку та інші проти Молдови та Росії», в якій встановив обов'язок держави, навіть за відсутності належного ефективного контролю над частиною власної території, вжити заходів у рамках своєї влади та відповідно до міжнародного права для захисту гарантованих Конвенцією прав заявників.

В даному випадку наявність у позивача статусу внутрішньо переміщеної особи створює для неї на відміну від інших громадян України певні перешкоди в отриманні її пенсії, яка призначена у зв'язку з трудовою діяльністю, та потребує від пенсіонера здійснення додаткових дій, не передбачених законами щодо пенсійного забезпечення, зокрема, ідентифікація особи, надання заяви про поновлення виплати пенсії, яка була припинена органом Пенсійного фонду без прийняття відповідного рішення.

Відмовивши позивачу у поновленні виплати її пенсії, відповідач послався на відсутність її за адресою, зареєстрованою як фактичне місце проживання внутрішньо переміщеної особи.

Реалізація позивачем права на вільний вибір місця проживання в України, гарантованого Законом України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», не може позбавляти її права на отримання призначеної їй пенсії з віком. Згідно з ч.2 ст.2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не може бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Відповідачем у справі не надано відомостей, що позивач отримує пенсію в іншому територіальному органі Пенсійного Фонду україни на території України, зокрема, за місцем свого поточного фактичного проживання.

Отже, відсутність позивача за місцем проживання не може позбавляти її права на отримання її пенсії через впроваджений механізм реєстрації внутрішньо переміщених осіб.

Суд також звертає увагу на те, що відповідно до п.1 ч.1 ст.92 Конституції України права і свободи людини і громадянина, гарантії їх здійснення та основні обов'язки повинні визначатися виключно законом, які приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Верховна Рада України може змінити закон лише виключно законом, а не шляхом прийняття підзаконного правового акта.

В обґрунтування своєї бездіяльності відповідч послався на Порядок призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.06.2016 року № 365, п.13 якого передбачено, що комісія, крім підстав відмови у призначенні (відновленні) соціальної виплати, передбачених законодавством, може відмовити заявникові у призначенні (відновленні) такої виплати в разі його відсутності за фактичним місцем проживання (перебування), зазначеним у заяві про призначення (відновлення) соціальної виплати.

Водночас, зазначена постанова не є законом, а тому як підзаконний нормативно-правовий акт не може змінювати в бік звуження права громадян, які встановлені нормативно-правовими актами вищої юридичної сили.

З огляду на приведене, враховуючи, що пенсія за віком - є виплатою довічною та постійною, суд прийшов до висновку про порушення відповідачем вимог ст.19 Конституції України, ч.1 ст.49 Закону № 1058-VI, оскільки з червня 2016 року позивачу зупинено виплату пенсії без прийняття відповідного рішення і за відсутності законодавчо встановлених підстав, а наданий відповідачем протокол засідання комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам від 02.11.2016 року не є таким рішенням у розумінні ч.1 ст. 49 Закону № 1058-VI.

Відповідно до ст.71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень, обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідачем не наведено жодного порушення з боку позивача, яке б відповідно до чинного законодавства було б підставою для припинення виплати її пенсії. Діючи поза законом, відповідач тим самим свавільно втрутився у право позивача на отримання пенсії, що призвело до його порушення, а тому воно підлягає захисту шляхом задоволення вимог позивача.

Відповідно до ч.2 ст.46 Закону № 1058 нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком.

На підставі Конституції України, законами України ««Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», рішень Європейського суду та Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, керуючись, ст.ст.2, 11, 71, 86, 99, 160-163, 254 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов ОСОБА_3 до управління Пенсійного фонду України в м.Димитрові Донецької області, третя особа управління соціального захисту населення Мирноградської міської ради, про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити певні дії задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність управління Пенсійного фонду України в м.Димитрові Донецької області щодо ненарахування та невиплати пенсії ОСОБА_3.

Зобов'язати управління Пенсійного фонду України в м.Димитрові Донецької області поновити ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, нарахування та виплату пенсії за віком та виплатити заборгованість за період, починаючи з 01 червня 2016 року.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Донецького апеляційного адміністративного суду через Димитровський міський суд Донецької області протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Повний текст рішення виготовлено 03 квітня 2017 року.

Суддя Ж.Є.Редько