Справа № 816/117/16
Суддя: Бухтіярова І.О.
Дата ухвалення: 2017-03-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"29" березня 2017 р. м. Київ К/800/18037/16

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі Бухтіярової І.О., Маринчак Н.Є., Приходько І.В.,
за участю секретаря судового засідання Корецького І.Л.,

представника відповідача ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу ОСОБА_5

на постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 14.06.2016

у справі № 816/117/16

за позовом ОСОБА_5 (далі - позивач, ОСОБА_5

до Державної податкової інспекції у м. Полтаві Головного управління ДФС у Полтавській області (далі - відповідач, ДПІ у м Полтаві)

про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

ВСТАНОВИЛА:

Позивач звернувся у лютому 2016 року до суду з адміністративним позовом до ДПІ у м. Полтаві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 18.06.2015 № 57-17 та від 24.06.2015 № 179-17.

Постановою Полтавського окружного адміністративного суду від 05.04.2016 адміністративний позов задоволено.

Постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 14.06.2016 постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 05.04.2016 скасовано та прийнято нову постанову, якою у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду апеляційної інстанції, позивач подав касаційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі п рішення суду першої інстанції. Вважає, що рішення суду апеляційної інстанції прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Відповідач у своїх запереченнях на касаційну скаргу позивача просить залишити її без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін, як законне та обґрунтоване.

Відповідно до частини першої статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому засіданні та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши та обговоривши доводи касаційної скарги, матеріали справи, перевіривши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, суд касаційної інстанції дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з такого.

Судами попередніх інстанцій встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_5 у спірний період з 01.01.2015 по 31.05.2015, 31.12.2015 (період, за який спірними рішеннями донараховано відповідачем податок з власників транспортних засобів) був власником транспортних засобів, а саме:

марки LAND ROVER моделі RANGE ROVER, тип - легковий універсал - В, з об'ємом двигуна 4999, реєстраційний номер НОМЕР_1, 2011 року випуску, дата реєстрації 14.02.2012, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3;

марки MERCEDES-BENZ моделі S 500 4 MATIС, тип - легковий cедан - В, з об'ємом двигуна 4663, реєстраційний номер НОМЕР_2, 2013 року випуску, дата реєстрації 09.12.2014, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_4

Згідно з пп. 267.6.2 п. 267 ст. 267 Податкового кодексу України (далі - ПК України) ДПІ у м. Полтаві винесено податкові повідомлення-рішення за формою «Ф»:

№ 57-17 від 18.06.2015, яким позивачу визначено суму податкового зобов'язання за платежем «транспортний податок з фізичних осіб 18011000» на суму 25 000,00 грн.;

№ 179-17 від 26.06.2015, яким позивачу визначено суму податкового зобов'язання за платежем «транспортний податок з фізичних осіб 18011000» на суму 8333,33 грн.

Вирішуючи спір по суті та задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов висновку, що контролюючий орган уповноважений нараховувати та стягувати транспортний податок в розмірі 25 000,00 грн. починаючи з 01.01.2016, а тому позивач позбавлений обов'язку сплачувати транспортний податок за 2015 рік. Суд зазначає, що відповідно принципу стабільності, на якому ґрунтується податкове законодавство, рішення 47 позачергової сесії 6 скликання Полтавської міської ради від 30.01.2015 «Про місцеві податки і збори», з метою його застосування у 2015 році, мало бути прийняте не пізніше 15.07.201, а тому застосування відповідачем вказаного рішення не відповідає положенням ст. 58 Конституції України та ст. 12 ПК України.

В свою чергу, суд апеляційної інстанції, скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи у задоволенні адміністративного позову, дійшов висновку, що відповідачем податкові повідомлення-рішення прийнято обґрунтовано, оскільки обов'язок щодо сплати транспортного податку виник з дати набрання чинності Законом, яким внесено зміни до ПК України, тобто з 01.01.2015.

Суд касаційної інстанції не погоджується з таким висновком суду апеляційної інстанції. При цьому колегія суддів касаційної інстанції виходить з наступного.

Підпунктом 267.1.1 п. 267.1 ст. 267 ПК України визначено, що платниками транспортного податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які мають зареєстровані в Україні згідно з чинним законодавством власні легкові автомобілі, що відповідно до пп. 267.2.1 п. 267.2 цієї статті є об'єктами оподаткування (в редакції Закону України від 28.12.2014 № 71-VIII «Про внесення змін до ПК України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи», що набрав чинності 01.01.2015).

Підпунктом 267.2.1 п. 267.2. ст. 267 ПК України встановлено, що об'єктом оподаткування є легкові автомобілі, які використовувалися до 5 років і мають об'єм циліндрів двигуна понад 3000 куб. см.

За приписами пп. 267.3.1 п. 267.3 ст. 267 ПК України базою оподаткування є легковий автомобіль, що є об'єктом оподаткування відповідно до пп. 267.2.1 п. 267.2 цієї статті.

Відповідно до п. 267.4 ст. 267 ПК України ставка податку встановлюється з розрахунку на календарний рік у розмірі 25 000,00 грн. за кожен легковий автомобіль, що є об'єктом оподаткування відповідно до пп. 267.2.1 п. 267.2 цієї статті.

Підпунктом 267.5.1 п. 267.5 ст. 267 ПК України визначено, що базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року.

Згідно з пп. 267.6.2. п. 267.6 ст. 267 ПК України податкове/податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум податку та відповідні платіжні реквізити надсилаються (вручаються) платнику податку контролюючим органом за місцем його реєстрації до 1 липня року базового податкового (звітного) періоду (року).

За приписами пп. 267.6.3 п. 267.6 ст. 267 ПК України органи внутрішніх справ зобов'язані до 1 квітня 2015 року подати контролюючим органам за місцем реєстрації об'єкта оподаткування відомості, необхідні для розрахунку податку.

З 1 квітня 2015 року органи внутрішніх справ зобов'язані щомісячно, у 10-денний строк після закінчення календарного місяця подавати контролюючим органам відомості, необхідні для розрахунку податку, за місцем реєстрації об'єкта оподаткування станом на перше число відповідного місяця.

Форма подачі інформації встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної податкової політики.

Пунктом 4 Прикінцевих положень Закону України від 28.12.2014 № 71-VIII «Про внесення змін до ПК України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» рекомендовано органам місцевого самоврядування: у місячний термін з дня опублікування цього Закону переглянути рішення щодо встановлення на 2015 рік податку на майно (в частині податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки) для об'єктів житлової нерухомості, а також прийняти та оприлюднити рішення щодо встановлення у 2015 році податку на майно (в частині податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки) для об'єктів нежитлової нерухомості, податку на майно (в частині транспортного податку) та акцизного податку з реалізації суб'єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів. Установлено, що в 2015 році до рішень місцевих рад про встановлення місцевих податків на 2015 рік не застосовуються вимоги, встановлені Законом України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності».

Судом першої інстанції встановлено, що рішення 47 позачергової сесії 6 скликання Полтавської міської ради від 30.01.2015 «Про місцеві податки і збори», яким встановлений розмір транспортного податку у 2015 році, офіційно оприлюднене Полтавською міською радою у газеті «Полтавський вісник» № 6 від 06.02.2015.

Пунктом 3.4 розділу ІІІ додатка № 1 до рішення 47 сесії Полтавської міської ради 6 скликання від 30.01.2015 року «Положення про податок на майно» встановлено ставку податку з розрахунку на календарний рік у розмірі 25 000,00 грн. за кожен легковий автомобіль, що є об'єктом оподаткування відповідно до пп. 267.2.1 п. 267.2 ст. 267 ПК України.

Статтею 25 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» передбачено, що сільські, селищні, міські ради правомочні розглядати і вирішувати питання, віднесені Конституцією України, цим та іншими законами до їх відання.

Відповідно до ч. 1 ст. 69 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» органи місцевого самоврядування відповідно до ПК України встановлюють місцеві податки і збори. Місцеві податки і збори зараховуються до відповідних місцевих бюджетів у порядку, встановленому Бюджетним кодексом України з урахуванням особливостей, визначених ПК України.

Згідно з п. 24 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» виключно на пленарних засіданнях відповідної місцевої ради вирішуються питання встановлення місцевих податків і зборів відповідно до ПК України.

За приписами ст. 8 ПК України в Україні встановлюються загальнодержавні та місцеві податки та збори. До місцевих належать податки та збори, що встановлені відповідно до переліку і в межах граничних розмірів ставок, визначених цим Кодексом, рішеннями сільських, селищних і міських рад у межах їх повноважень, і є обов'язковими до сплати на території відповідних територіальних громад.

Відповідно до пп. 10.1.1 п. 10.1 ст. 10 ПК України до місцевих податків належить, зокрема, податок на майно.

У свою чергу, відповідно до ст. 265 ПК України податок на майно складається з: податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки; транспортного податку; плати за землю.

Місцеві ради обов'язково установлюють єдиний податок та податок на майно (в частині транспортного податку та плати за землю) (п. 10.2 ст. 10 ПК України).

Місцеві ради в межах повноважень, визначених цим Кодексом, вирішують питання відповідно до вимог цього Кодексу щодо встановлення податку на майно (в частині податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки) та встановлення збору за місця для паркування транспортних засобів, туристичного збору (п. 10.3 ст. 10 ПК).

Статтею 12 ПК України визначені, зокрема, повноваження сільських, селищних, міських рад щодо податків та зборів.

Пунктом 12.3. ст. 12 ПК України передбачено, що сільські, селищні, міські ради в межах своїх повноважень приймають рішення про встановлення місцевих податків та зборів.

Встановлення місцевих податків та зборів здійснюється у порядку, визначеному цим Кодексом (пп. 12.3.1 п. 12.3 ст. 12 ПК України).

Відповідно до пп. 12.3.4 п. 12.3 ст. 12 ПК України рішення про встановлення місцевих податків та зборів офіційно оприлюднюється відповідним органом місцевого самоврядування до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосовування встановлюваних місцевих податків та зборів або змін (плановий період). В іншому разі норми відповідних рішень застосовуються не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим періодом.

Відповідно до п. 12.5 ст. 12 ПК України офіційно оприлюднене рішення про встановлення місцевих податків та зборів є нормативно-правовим актом з питань оподаткування місцевими податками та зборами, який набирає чинності з урахуванням строків, передбачених пп. 12.3.4 цієї статті.

Законодавцем при прийнятті Закону України від 28.12.2014 № 71-VIII «Про внесення змін до ПК України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи», яким фактично запроваджено транспортний податок, одночасно не було внесено зміни до пп. 12.3.4 п. 12.3, п. 12.5 ст. 12 ПК України та не встановлено виключення для транспортного податку в частині введення його в дію в іншому порядку, ніж як у тому що визначений ст. 12 ПК України і в такому разі також поширюється на встановлений транспортний податок. Таким чином, порядок введення та застосування транспортного податку має відбуватися в порядку визначеному законом.

Суд першої інстанції погодився із твердженням відповідача про право держави втручатися у мирне володіння майном особи, зокрема, шляхом введення в дію нового податку, а також з тим, що Законом України від 28.12.2014 № 71-VIII «Про внесення змін до ПК України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи», який набрав чинності з 01.01.2015 рекомендовано, крім іншого, органам місцевого самоврядування: у місячний термін з дня опублікування цього Закону ... прийняти та оприлюднити рішення щодо встановлення у 2015 році ... податку на майно (в частині транспортного податку).

В той же час, суд першої інстанції вірно звертає увагу на те, що таке втручання можливе лише у порядку та на підставі закону. Крім того, законодавець, приймаючи вказаний закон, фактично створив умови, які не сприяють юридичній визначеності. Оскільки, з однієї сторони прийнятий нормативний акт, який вказує про необхідність прийняття рішень щодо встановлення саме у 2015 році транспортного податку, хоча сам нормативний акт, який це встановив, набрав чинності також у цей же бюджетний період - 2015 рік, та з іншої сторони законодавець залишив в силі діючу норму закону, згідно якої діє особливий, визначений законом порядок в частині застосування встановленого місцевого податку, а саме пп. 12.3.4 п. 12.3, п. 12.5 ст. 12 ПК України, згідно якого рішення про встановлення місцевих податків та зборів офіційно оприлюднюється відповідним органом місцевого самоврядування до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосовування встановлюваних місцевих податків та зборів або змін (плановий період). В іншому разі норми відповідних рішень застосовуються не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим періодом.

Оскільки, в даному випадку, законом визначений порядок такого втручання, а саме обов'язкове та офіційне оприлюднення відповідним органом місцевого самоврядування до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосовування встановлюваного місцевого податку, а Рішення 47 позачергової сесії 6 скликання Полтавської міської ради від 30.01.2015 «Про місцеві податки і збори», яким встановлений розмір транспортного податку у 2015 році, офіційно оприлюднене Полтавською міською радою у газеті «Полтавський вісник» № 6 від 06.02.2015, то суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що обов'язок сплати виникає не раніше, ніж з наступного бюджетного року, тобто з 2016 року.

Зазначені норми узгоджуються з принципом стабільності, на якому ґрунтується податкове законодавство, що закріплений у пп. 4.1.9 п. 4.1 ст. 4 ПК України. Відповідно до цього принципу зміни до будь-яких елементів податків та зборів не можуть вноситися пізніш як за шість місяців до початку нового бюджетного періоду, в якому будуть діяти нові правила та ставки. Податки та збори, їх ставки, а також податкові пільги не можуть змінюватися протягом бюджетного року.

Суд першої інстанції вірно звернув увагу на те, що ПК України прямо передбачено як обов'язок місцевих рад встановлювати податок на майно, в тому числі і транспортний податок, так і порядок встановлення місцевих податків та зборів рішеннями органів місцевого самоврядування.

Тобто, для застосування рішення про встановлення місцевих податків у 2015 році, таке рішення мало бути прийнято та оприлюднене до 15 липня 2014 року.

Таким чином, колегія суддів касаційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції, що податкові повідомлення-рішення № 57-17 від 18.06.2015 та № 179-17 від 26.06.2015, якими позивачу визначено у 2015 році податкове зобов'язання із транспортного податку, не ґрунтуються на вимогах ПК України, зокрема, пп. 12.3.4 п. 12.3, п. 12.5 ст. 12, та не узгоджуються із вимогами принципу верховенства права.

З огляду на викладене, колегія суддів Вищого адміністративного суду України погоджується з висновками суду першої інстанції щодо наявності правових підстав для задоволення позовних вимог.

Мотивація та докази, наведені у касаційній скарзі, не дають адміністративному суду касаційної інстанції підстав для постановлення висновків, які б спростовували правову позицію суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 226 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції скасовує судове рішення суду апеляційної інстанції та залишає в силі рішення суду першої інстанції, яке ухвалено відповідно до закону і скасоване або змінене помилково.

Зважаючи на викладене, постанова суду апеляційної інстанції підлягає скасуванню, а помилково скасована постанова суду першої інстанції - залишенню в силі.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

За таких обставин, у зв'язку з задоволенням касаційної скарги, судова колегія дійшла висновку про необхідність відшкодування позивачу за рахунок бюджетних асигнувань відповідача витрати по сплаті судового збору за подачу касаційної скарги у розмірі 661,46 гривень.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 94, 160, 167, 210-231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 - задовольнити.

Постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 14.06.2016 у справі № 816/117/16 - скасувати.

Постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 05.04.2016 у справі № 816/117/16 - залишити в силі.

Присудити ОСОБА_5 за рахунок бюджетних асигнувань Державної податкової інспекції у м. Полтаві Головного управління ДФС у Полтавській області витрати по сплаті судового збору за подачу касаційної скарги в розмірі 661,46 грн.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення. Заява про перегляд судового рішення в адміністративній справі Верховним Судом України може бути подана з підстав, в порядку та у строки, встановлені статтями 236-238 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя: І.О. Бухтіярова
Судді: Н.Є. Маринчак
І.В. Приходько