Справа № 826/901/16
Суддя: Літвінова А.В.
Дата ухвалення: 2017-04-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

місто Київ

03 квітня 2017 року №826/901/16

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Літвінової А.В. розглянув у порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовомОСОБА_1
доапарату Верховної Ради України
простягнення коштів у розмірі 35 650,00 грн.,
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

ОСОБА_1 звернулась до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до апарату Верховної Ради України про стягнення з Апарату Верховної Ради України на користь ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у розмірі тримісячної заробітної плати у сумі 7 330,00 грн. та компенсації за затримку розрахунку при звільненні у сумі 28 320,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач послався на те, що при звільненні відповідачем всупереч приписів частини шостої статті 34 Закону України «Про статус народного депутата України» не виплачена одноразова грошова допомога, що свідчить про допущення відповідачем бездіяльності, яка призводить до порушення охоронюваних законом прав та законних інтересів позивача.

Відповідач проти задоволення позову заперечував з мотивів необґрунтованості та безпідставності останнього. В обґрунтування своєї правової позиції щодо даного спору зазначив, що у зв'язку з відсутністю відповідних бюджетних призначень на виплату одноразової допомоги помічникам-консультантам, Апарат Верховної Ради України, який не є роботодавцем відносно позивача, не мав законних підстав для виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги в розмірі її тримісячної заробітної плати.

Розгляд справи здійснено у порядку письмового провадження на підставі частини четвертої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України.

Розглянувши подані сторонами документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та заперечення, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

Розпорядженням Керівника Апарату Верховної Ради України від 27.02.2013 №2998 переведено ОСОБА_1 на посаду помічника-консультанта народного депутата України ОСОБА_3 на час її депутатських повноважень з поширенням дії Закону України «Про державну службу».

Відповідно до Указу Президента України від 27.08.2014 №690/2014 «Про дострокове припинення повноважень Верховної Ради України та призначення позачергових виборів», достроково припинено повноваження народних депутатів України VII скликання, зокрема, народного депутата України ОСОБА_3

Розпорядженням Керівника Апарату Верховної Ради України від 26.11.2014 №7212 звільнено ОСОБА_1 з посади помічника-консультанта народного депутата України ОСОБА_3 у зв'язку з достроковим припиненням повноважень вказаного народного депутата.

За твердженнями позивача, викладеними у позовній заяві, які не заперечувалось відповідачем під час судового розгляду справи, у грудні 2014 року ОСОБА_1 звернулась до апарату Верховної Ради України із заявою про виплату одноразової грошової допомоги у порядку частини шостої статті 34 Закону України «Про статус народного депутата України».

Станом на час звернення до суду заява не була розглянута та задоволена, у зв'язку з чим ОСОБА_1 звернулася до суду.

Суспільні відносини, які охоплюють діяльність держави щодо створення правових, організаційних, економічних та соціальних умов реалізації громадянами України права на державну службу регулює Закон України «Про державну службу». Він визначає загальні засади діяльності, а також статус державних службовців, які працюють в державних органах та їх апараті.

Разом з тим, статус (права, обов'язки і відповідальність) народного депутата України у Верховній Раді України та за її межами, правові і соціальні гарантії здійснення народним депутатом України своїх депутатських повноважень регламентовані приписами Закону України «Про статус народного депутата України» (тут і надалі у редакції, яка діяла станом на момент виникнення спірних правовідносин).

Частиною першою статті 34 Закону України «Про статус народного депутата України», встановлено, що народний депутат може мати до тридцяти одного помічника - консультанта, правовий статус і умови діяльності яких визначаються цим та іншими законами та прийнятим відповідно до них Положенням про помічника - консультанта народного депутата, яке затверджується Верховною Радою України.

Відповідно до абзацу третього частини третьої статті 34 Закону України «Про статус народного депутата України», на чотирьох помічників - консультантів народного депутата поширюється дія Закону України «Про державну службу», їм присвоюється не вище ніж сьомий ранг держави службовця четвертої категорії, вони прикріплюються для кадрового та фінансового обслуговування до Апарату Верховної Ради України або виконавчих апаратів органів місцевого самоврядування.

У межах судового розгляду справи підтверджено, що позивач до звільнення працював помічником - консультантом народного депутата з поширенням на нього приписів Закону України «Про державну службу», відтак, у силу приписів спеціального нормативно-правового акту - Закону України «Про статус народного депутата України» - був прикріплений до апарату Верховної Ради України для кадрового та фінансового обслуговування.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку про безпідставність доводів відповідача про відсутність у нього обов'язку щодо виплати позивачеві одноразової грошової допомоги при звільненні.

Поряд з цим, надаючи правову оцінку доводам відповідача про відсутність бюджетних призначень на оплату праці як підставу невиплати позивачеві одноразової грошової допомоги при звільненні, суд виходить з такого.

Згідно з пунктом 1 розділу І Положення про Апарат Верховної Ради України, затвердженого Розпорядженням Голови Верховної Ради України від 25.08.2011 №769 (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), Апарат Верховної Ради України (далі - Апарат) є постійно діючим органом, який здійснює правове, наукове, організаційне, документальне, інформаційне, експертно-аналітичне, фінансове і матеріально-технічне забезпечення діяльності Верховної Ради України, її органів та народних депутатів України.

Підпунктом 23 пункту 7 розділу II Положення про Апарат Верховної Ради України передбачено, що до основних напрямів діяльності Апарату належать організація та здійснення роботи з кадрового обслуговування працівників Апарату, народних депутатів України, їх помічників-консультантів.

Відповідно до частини шостої статті 34 Закону України «Про статус народного депутата України», у випадку звільнення помічника-консультанта народного депутата на підставі дострокового припинення повноважень народного депутата відповідно до частини третьої статті 5 цього Закону, помічнику-консультанту народного депутата, який працює за строковим трудовим договором на постійній основі, виплачується одноразова грошова допомога у розмірі його тримісячної заробітної плати за рахунок бюджетних призначень на забезпечення діяльності Верховної Ради України.

У розрізі вищевикладеного, особливу увагу суд звертає на те, що визначена частиною шостою статті 34 Закону України «Про статус народного депутата України» норма є безальтернативною, не передбачає множинного трактування, а її невиконання, у межах спірних правовідносин, розцінюється судом як не дотримання суб'єктом владних повноважень приписів, встановлених статтею 19 Конституції України.

При цьому, суд звертає увагу на те, що посилання відповідача на відсутність бюджетних призначень на оплату праці по головному розпоряднику бюджетних коштів - Апарату Верховної Ради України - не можуть бути правовою підставою невиконання імперативних приписів чинного законодавства, у межах спірних правовідносин, а саме: частини шостої статті 34 Закону України «Про статус народного депутата України».

Розмір зазначеної допомоги визначений частиною шостою статті 34 Закону України «Про статус народного депутата України» та становить три місячних заробітних плати.

На відміну від заробітної плати, розмір якої визначається виходячи із меж загального фонду, який встановлюється постановою Верховної Ради України для оплати праці помічників-консультантів, одноразова грошова допомога виплачується у чітко визначеному Законом розмірі, який не може бути змінений у залежності від наявності чи відсутності бюджетних призначень на забезпечення діяльності Верховної Ради України.

За таких обставин суд приходить до переконання про наявність ознак протиправної бездіяльності з боку відповідача та вважає необхідним зобов'язати Апарат Верховної Ради України нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу у розмірі тримісячної заробітної плати, передбаченому частиною шостою статті 34 Закону України «Про статус народного депутата України».

Дана правова позиція також узгоджується з судовою практикою, викладеною в постанові Київського апеляційного адміністративного суду від 21.05.2015 у справі №826/2065/15 та ухвалі від 29.09.2015 у справі №826/7615/15.

Згідно з наданими суду довідками по зарплаті за період з січня по листопад 2014 року від 09.12.2015 №9-1-15/1569 та від 09.02.2016 №9-1-15/207, заробітна плата за останні три місяці дорівнювала 7 330,75 грн. (2485,00 грн. + 2485,00 грн. + 2360,75 грн.).

За таких обставин позовні вимоги в частині стягнення одноразової грошової допомоги у розмірі тримісячної заробітної плати у сумі 7 330,75 грн. підлягають до задоволення.

Щодо позовних вимог про стягнення компенсації за затримку розрахунку при звільненні у розмірі 28 320 грн. суд зазначає наступне.

Згідно зі статями 116, 117 Кодексу законів про працю України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

В разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Згідно з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у постанові від 21.11.2011 у справі №6-60цс11, встановивши, що працівникові в день звільнення не були сплачені всі належні від підприємства суми, суд на підставі статті 117 Кодексу законів про працю України стягує на його користь середній заробіток за весь період затримки розрахунку, якщо роботодавець не доведе відсутність у цьому своєї вини.

Якщо розмір сум належних працівнику при звільненні був визначений лише за результатами судового розгляду справи, відповідно до положень статті 117 Кодексу законів про працю України, розмір відшкодування за час звільнення необхідно визначити з урахуванням істотності суми заборгованості у порівнянні з середнім заробітком та тієї обставини, що позивач тривалий час не звертався до суду за вирішенням спору про стягнення заборгованості із заробітної плати.

У даному випадку спір щодо розміру належних позивачу сум відсутній, тоді як відповідач посилається на відсутність бюджетного фінансування, а не на заявлення до стягнення неналежних сум, тому підстави для застосування частини другої статті 117 Кодексу законів про працю України відсутні.

Згідно з наданим позивачем розрахунком, позивач просить стягнути середній заробіток за 12 місяців - з грудня 2014 року по грудень 2015 року (дата звернення до суду 21.01.2016), а заявлену суму розраховано з 2 360,00 грн., що є не середнім, а нижчим заробітком позивача, згідно з довідкою по зарплаті за період з січня по листопад 2014 року від 09.12.15 №9-1-15/1569.

Будь-яких заперечень щодо наданих позивачем розрахунків відповідачем не надано.

Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини першої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України.

Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, проаналізувавши матеріали справи та надані сторонами докази, а також усні та письмові доводи представників сторін стосовно заявлених позовних вимог, суд дійшов до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог.

Керуючись статтями 2-7, 69-71, 94, 160-163, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва

П О С Т А Н О В И В:

Позовні вимоги задовольнити.

Стягнути з Апарату Верховної Ради України на користь ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу у розмірі тримісячної заробітної плати у сумі 7 330,00 грн. та середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку в сумі 28 320,00 грн.

Постанова набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України. Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів за правилами, встановленими ст.ст. 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання через суд першої інстанції апеляційної скарги.

Суддя Літвінова А.В.