Справа № 296/5074/16-а
Суддя: Бучик А.Ю.
Дата ухвалення: 2017-04-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_____________________________________________
Головуючий у 1-й інстанції: Бондарчука В.В.
Суддя-доповідач:Бучик А.Ю.
УХВАЛА

іменем України

"03" квітня 2017 р. Справа № 296/5074/16-а

Житомирський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Бучик А.Ю.

суддів: Капустинського М.М.

Шевчук С.М.,

за участю секретаря судового засідання Витрикузи В.П.,

представника позивача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу виконавчого комітету Житомирської міської ради на постанову Корольовського районного суду м. Житомира від "07" лютого 2017 р. у справі за позовом ОСОБА_4, ОСОБА_5 до виконавчого комітету Житомирської міської ради про визнання дій протиправними, визнання рішення нечинним ,

ВСТАНОВИВ:

В червні 2016 р. ОСОБА_4 та ОСОБА_5 звернулись до суду з адміністративним позовом про визнання протиправними дій виконавчого комітету Житомирської міської ради щодо включення до фонду житла для тимчасового проживання громадян квартири АДРЕСА_1, визнання нечинним рішення виконавчого комітету Житомирської міської ради №537 від 23.07.2008 року "Про формування фонду житла для тимчасового проживання громадян" в частині включення до фонду житла для тимчасового проживання громадян вказаної квартири.

Постановою Корольовського районного суду м.Житомира від 07 лютого 2017 року поновлено процесуальний строк для звернення до суду як такий, що пропущений з поважних причин. Визнано протиправними дії виконавчого комітету Житомирської міської ради щодо включення до фонду житла для тимчасового проживання громадян квартири АДРЕСА_1 рішенням Житомирської міської ради від 23.07.2008 за №537. Визнано нечинним рішення виконавчого комітету Житомирської міської ради від 23.07.2008 за №537 в частині включення до фонду житла для тимчасового проживання громадян квартири АДРЕСА_1.

В апеляційній скарзі виконавчий комітет Житомирської міської ради посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи та просить скасувати рішення суду першої інстанції із ухваленням нового про відмову в позові. Зазначає, що рішення суб'єкта владних повноважень прийняте на підставі, в межах повноважень та у спосіб, визначені чинним законодавством, а тому є законним.

Апеляційна скарга підлягає задоволенню частково.

Визнаючи протиправними дії та нечинним рішення суб'єкта владних повноважень, суд першої інстанції вважав, що воно порушує права позивачів на житло. При цьому розглянув справу за правилами адміністративного судочинства України.

Колегія суддів не погоджується із вказаним висновком, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що листом виконавчого комітету Житомирської міської ради від 20.01.1995 №3-69 ОСОБА_4 та сім'ї в складі трьох осіб надано дозвіл на тимчасове проживання у кімнаті АДРЕСА_1.

В подальшому рішенням виконавчого комітету Житомирської міської ради №537 від 23.07.2008 року "Про формування фонду житла для тимчасового проживання громадян" вказане приміщення включене до фонду житла для тимчасового проживання громадян для маневрового переселенського житлового фонду міської ради.

Правовою підставою вказаного позову суд першої інстанції зазначає приписи Житлового кодексу України, доповненого статтями 132-1 та 132-2, які визначають порядок, умови надання і користування жилим приміщенням з фондів житла для тимчасового проживання та Постанови Кабінету Міністрів України № 422 від 31.03.2004 року, якою затверджено Порядок формування фондів житла для тимчасового проживання та Порядок надання і користування житловими приміщеннями з фондів житла для тимчасового проживання.

Відповідно ч. 2 ст. 2 КАС України до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Згідно до п.1 ч.1 ст.3 КАС України справа адміністративної юрисдикції (далі - адміністративна справа) - переданий на вирішення адміністративного суду публічно - правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Відповідно ч.2 ст.4 КАС України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно - правові спори, крім спорів, для яких законом встановлений інший порядок судового вирішення.

Згідно п.1 ч.2 ст.17 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Вжитий у цій процесуальній нормі термін «суб'єкт владних повноважень» означає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхню посадову чи службову особу, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень (пункт 7 частини першої статті 3 КАС).

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), відповідно, прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

За наведених обставин спірні правовідносини під призмою вирішення спору щодо порушення житлових прав осіб підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства, оскільки в такому випадку особа звертається до суду за захистом порушеного цивільного права, отже, цей спір не стосується захисту прав, свобод та інтересів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень, а пов'язаний з вирішенням питання щодо права на житло.

Крім того, приписи пункту 1 частини 1 статті 15 ЦПК України прямо встановлюють правило про захист прав, зокрема, що виникають із житлових відносин, у порядку цивільного судочинства.

Слід також звернути увагу і на те, що вказаний позов, предметом якого є перевірка правильності формування волі відповідача стосовно майна у вигляді житлового приміщення, щодо якого виникають правовідносини із його розпорядження, не може бути розглянуто за правилами КАС, а має вирішуватися у порядку цивільної юрисдикції, оскільки виникає спір про право цивільне.

Колегія суддів також зазначає, що відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у справі Zand v. Austria від 12 жовтня 1978 року вказав, що словосполучення «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття «суд, встановлений законом» у частині першій статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з (…) питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів (…)». З огляду на це не вважається «судом, встановленим законом» орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

Беручи до уваги те, що визначальним принципом здійснення правосуддя в адміністративних справах є принцип офіційного з'ясування всіх обставин у справі і обов'язок суб'єкта владних повноважень доказувати правомірність своїх дій чи рішень, на відміну від визначального принципу цивільного судочинства, який полягає у змагальності сторін, суд, який розглянув справу, не віднесену до його юрисдикції, не може вважатися «судом, встановленим законом» у розумінні частини першої статті 6 Конвенції.

Отже, не обговорюючи питання правильності застосування судом норм чинного законодавства, що регулюють питання дотримання житлових прав осіб суб'єктом владних повноважень, колегія суддів вважає, що Корольовський районний суд м.Житомира в контексті статті 6 Конвенції стосовно «суду, встановленого законом» не може таким вважатись у вказаній справі.

Таким чином, висновок суду першої інстанції у справі, що розглядається, не ґрунтується на правильному застосуванні норм процесуального права, тому рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню із ухваленням нового - про закриття провадження у справі.

Керуючись ст.ст. 195, 196, 198, 203, 205, 206, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу виконавчого комітету Житомирської міської ради задовольнити частково.

Постанову Корольовського районного суду м. Житомира від "07" лютого 2017 р. скасувати, провадження в адміністративній справі закрити.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання її в повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя А.Ю.Бучик

судді: М.М. Капустинський

С.М. Шевчук

Повний текст cудового рішення виготовлено "03" квітня 2017 р.

Роздруковано та надіслано:р.л.п.

1- в справу:

2 - позивачам: ОСОБА_4 АДРЕСА_1,10000

3 - ОСОБА_5 АДРЕСА_1,10000

4- відповідачу: Виконавчий комітет Житомирської міської ради майдан С.П. Корольова, 4/2,м.Житомир,10014

5 - представнику позивачів: ОСОБА_3 - АДРЕСА_2 - ,