Справа № 820/680/16
Суддя: Бенедик А.П.
Дата ухвалення: 2017-03-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 березня 2017 р. Справа № 820/680/16
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Бенедик А.П.

Суддів: Мельнікової Л.В. , Донець Л.О.

за участю секретаря судового засідання Дорошенко Д.О.

позивача ОСОБА_1

представника Міністерства юстиції України

представника УПФУ в Московському районі м. Харкова

представника третьої особи, Відділу примусового виконання рішень УДВС ГТУЮ у Харківській області

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду у м. Харкові адміністративну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_1, Міністерства юстиції України, Управління Пенсійного фонду України в Московському районі м.Харкова на постанову Харківського окружного адміністративного суду від 14.12.2016 року по справі №820/680/16

за позовом ОСОБА_1

до Міністерства юстиції України, Управління Пенсійного фонду України в Московському районі м.Харкова третя особа Відділ примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області

про зобовязання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, ОСОБА_1, звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом, в якому з урахуванням уточнених позовних вимог просив:

- стягнути з Міністерства юстиції України грошову суму у розмірі 1467039.14 грн.;

- зобовязати Міністерство юстиції України здійснити нарахування та виплату пені за несвоєчасне виконання рішення Європейського суду з прав людини від 24.10.2013 року № 72631/10 Нечепоренко та інші проти України в частині виконання постанови Московського районного суду м.Харкова від 11.05.2011 року по справі 2а-6788/2011, виходячи із розміру 66449,89 грн. за період з 01.11.2011 року по 23.03.2016 року;

- зобовязати Міністерство юстиції України здійснити нарахування та виплату пені за несвоєчасне виконання остаточного рішення Європейського суду з прав людини від 24.10.2013 року №72631/10 Нечепоренко та інші проти України в частині виконання постанови Московського районного суду м.Харкова від 11.05.2011 року по справі 2а-6788/2011, виходячи з розміру 1467039.14 грн. за період з 01.01.2012 року по день виплати цієї заборгованості;

- визнати незаконною бездіяльність Управління Пенсійного фонду України в Московському районі м.Харкова щодо невиконання ним рішення Європейського суду з прав людини від 24.10.2013 року №72631/10 Нечепоренко та інші проти України в частині виконання рішення національного суду - постанови Московського районного суду м.Харкова від 11.05.2011 року по справі 2а-6788/2011;

- зобовязати Управління Пенсійного фонду України в Московському районі м.Харкова видати розпорядження про перерахунок пенсії та розпочати її виплату з 01.11.2016 року у розмірі згідно остаточної постанови Московського районного суду м.Харкова від 11.05.2011 року по справі 2а-6788/2011, виконати саме яку зобовязав Україну своїм остаточним рішенням від 24.10.2013 року Європейський суд з прав людини у справі № 72631/10 Нечепоренко та інші проти України;

- зобовязати Міністерство юстиції України та Управління Пенсійного фонду України в Московському районі м.Харкова у місячний термін з дня набрання цим судовим рішення законної сили подати до суду письмовий звіт про виконання стосовно ОСОБА_1 рішення Європейського суду з прав людини від 24.10.2013 року № 72631/10 Нечепоренко та інші проти України у повному обсязі.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що відповідачами не в повному обсязі було виконано рішення Європейського суду з прав людини № 72631/10 від 24.10.20163 року у справі Нечепоренко та інші проти України в частині виконання рішення національного суду - постанови Московського районного суду м.Харкова від 11.05.2011 року по справі 2а-6788/2011, чим порушено його права.

Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 14.12.2016 року адміністративний позов задоволено частково.

Визнано незаконною бездіяльність Міністерства юстиції України щодо невиконання рішення Європейського суду з прав людини від 24.10.2013 року № 72631/10 Нечепоренко та інші проти України в частині виконання відносно ОСОБА_1 постанови Московського районного суду м.Харкова від 11.05.2011 року по адміністративній справі №2а-6788/2011.

Визнано незаконною бездіяльність Управління Пенсійного фонду України у Московському районі м.Харкова щодо невиконання рішення Європейського суду з прав людини від 24.10.2013 року №72631/10 по справі Нечепоренко та інші проти України в частині виконання рішення, а саме постанови Московського районного суду м. Харкова від 11.05.2011 року по адміністративній справі №2а-6788/2011.

Зобов'язано управління Пенсійного фонду України у Московському районі м.Харкова нарахувати та виплатити ОСОБА_1 пенсію згідно остаточної постанови Московського районного суду м.Харкова від 11.05.2011 року по адміністративній справі №2а-6788/2011.

В іншій частині задоволення позовних вимог відмовлено.

Не погодившись із судовим рішенням, позивачем та відповідачами подано апеляційні скарги.

Позивач в апеляційній скарзі просить постанову Харківського окружного адміністративного суду від 14.12.2016 року в частині задоволення позовних вимог залишити без змін, а в іншій частині скасувати та прийняти нову, якою позов задовольнити в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги вказує, що рішенням суду першої інстанції лише констатовано факт невиконання відповідачами щодо позивача остаточного рішення Європейського суду з прав людини від 24.10.2013 року № 72631/10 Нечепоренко та інші проти України взагалі, так і остаточного рішення Московського районного суду м.Харкова від 11.05.2011 року по справі 2а-6788/2011, що жодним чином не захищає права позивача, що порушені відповідачами.

Міністерство юстиції України в апеляційний скарзі просить скасувати постанову Харківського окружного адміністративного суду від 14.12.2016 року в частині визнання незаконною бездіяльності Міністерства юстиції України щодо невиконання рішення Європейського суду з прав людини від 24.10.2013 року №72631/10 Нечепоренко та інші проти України в частині виконання відносно ОСОБА_1 постанови Московського районного суду м. Харкова від 11.05.2011 року по адміністративній справі №2а-6788/2011 та прийняти нову, якою відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог до Міністерства юстиції України у повному обсязі.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, Міністерство юстиції України вказує, що постанова суду в оскаржуваній частині є необґрунтованою та такою, що прийнята судом з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, що призвело до ухвалення незаконного судового рішення. Зазначає, що Міністерством юстиції України у повному обсязі виконано рішення національного суду, виконати яке своїм рішенням зобовязав Україну Європейський суд з прав людини.

Управління Пенсійного фонду України в Московському районі м.Харкова в апеляційній скарзі просить скасувати постанову Харківського окружного адміністративного суду від 14.12.2016 року в частині задоволення позовних вимог та прийняти нову, якою в задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги посилається на ухвалення оскаржуваної постанови з порушенням вимог ст. 159 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) щодо законності та відповідності нормам матеріального та процесуального права. Зазначає, що постанова Московського районного суду м. Харкова від 11.05.2011 року по адміністративній справі №2а-6788/2011 фактично виконана під час виконання рішення Європейського суду з прав людини від 24.10.2013 року №72631/10 Нечепоренко та інші проти України, а тому заявлені позовні вимоги є необґрунтованими. Крім того, суд першої інстанції, ухвалюючи постанову в порушення вимог ч. 2 ст. 11 КАС України, неправомірно вийшов за межі позовних вимог та за межі наданих йому повноважень, оскільки діючим законодавством не передбачено право суду приймати рішення про зобовязання виконувати інше рішення суду.

Позивач надав письмові заперечення на апеляційні скарги відповідачів, в яких просить залишити їх без задоволення, а його апеляційну скаргу задовольнити в повному обсязі.

Відповідачем, Міністерством юстиції України, надано письмові заперечення на апеляційну скаргу позивача, в яких просить залишити її без задоволення.

Відповідач, Управління Пенсійного фонду України в Московському районі м.Харкова, надав письмові заперечення на апеляційну скаргу позивача, в яких просив відмовити в її задоволенні, а власну скаргу задовольнити.

Позивачем під час розгляду справи у суді апеляційної інстанції надано письмову заяву, в якій він просить постанову суду першої інстанції в частині задоволення позову залишити без змін, а в іншій частині скасувати та прийняти нову, якою позов задовольнити в повному обсязі, а саме: зобовязати Управління Пенсійного фонду України в Московському районі м.Харкова здійснити перерахунок пенсії за період з 01.01.2012 року по 31.03.2017 року з урахуванням вже виплаченої Міністерством юстиції України суми недоплати підвищення до пенсії на коефіцієнт 1,011 за період з 01.01.2012 року по 19.11.2013 року; видати розпорядження про виплату пенсії з 01.04.2017 року довічно згідно остаточної постанови Московського районного суду м.Харкова від 11.05.2011 року по справі № 2-а-6788/2011 з урахуванням ст.67 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» в редакції станом на 28.02.1991 року; зобов'язати управління Пенсійного фонду України у Московському районі м.Харкова надати Міністерству юстиції України у строк до 05.04.2017 року здійснений перерахунок для врахування та здійснення виплати; зобов'язати Міністерство юстиції України здійснити нарахування та виплату пені за несвоєчасне виконання щодо позивача остаточного рішення Європейського суду з прав людини від 24.10.2013 року «Нечепоренко та інші проти України» в частині несвоєчасного виконання постанови Московського районного суду м.Харкова від 11.05.2011 року по справі №2-а-6788/2011, виходячи із розміру 66449,89 грн за період з 01.11.2011 року по 23.03.2016 року; зобов'язати Міністерство юстиції України здійснити виплату недоплаченої пенсії згідно розрахунку управління Пенсійного фонду України у Московському районі м.Харкова; зобов'язати Міністерство юстиції України здійснити нарахування та виплату пені внаслідок несвоєчасного виконання щодо позивача остаточного рішення Європейського суду з прав людини від 24.10.2013 року «Нечепоренко та інші проти України» в частині несвоєчасного виконання постанови Московського районного суду м. Харкова від 11.05.2011 року по справі № 2-а-6788/2011 за період з 01.01.2012 року по день виплати заборгованості, виходячи із розміру заборгованості, наданого управлінням Пенсійного фонду України у Московському районі м.Харкова; зобов'язати управління Пенсійного фонду України у Московському районі м.Харкова в межах судового контролю 05.04.2017 року подати звіт безпосередньо до канцелярії суду про здійснення перерахунку заборгованості з виплати пенсії та початок з 01.04.2017 року виплати пенсії згідно постанови Московського районного суду м. Харкова від 11.05.2011 року по справі №2-а-6788/2011 з наданням копій відповідних розпоряджень; зобов'язати Міністерство юстиції України у строк до 28.04.2017 року виконати у повному обсязі стосовно позивача рішення Європейського суду з прав людини від 24.10.2013 року «Нечепоренко та інші проти України» та постанову Московського районного суду м.Харкова від 11.05.2011 року по справі №2-а 6788/2011, про що подати письмовий звіт безпосередньо до канцелярії суду.

У судовому засіданні суду апеляційної інстанції позивач підтримав вимоги власної апеляційної скарги та просив її задовольнити. Проти задоволення апеляційних скарг відповідачів заперечував та просив відмовити в їх задоволенні.

Представники Міністерства юстиції України та Управління Пенсійного фонду України в Московському районі м.Харкова у судовому засіданні суду апеляційної інстанції підтримали власні апеляційні скарги, а апеляційну скаргу позивача просили залишити без задоволення.

Представник третьої особи у судовому засіданні суду апеляційної інстанції підтримав апеляційні скарги відповідачів та просив їх задовольнити, а апеляційну скаргу позивача просив відхилити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача, представників відповідачів та третьої особи, перевіривши рішення суду та доводи апеляційних скарг, дослідивши письмові докази, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено під час апеляційного перегляду справи, що позивач є інвалідом ІІ групи внаслідок захворювання, отриманого при виконанні обовязків військової служби по ліквідації аварії на ЧАЕС, та перебуває на пенсійному обліку в Управлінні Пенсійного фонду України у Московському районі м. Харкова.

Постановою Московського районного суду м.Харкова від 11.05.2011 року по справі №2-а-6788/2011 частково задоволено адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України у Московському районі м. Харкова про визнання діяльності незаконною та зобовязання вчинити певні дії.

Зобовязано Управління Пенсійного фонду України у Московському районі м. Харкова здійснити підвищення пенсії на 12% з 09.05.2011 року відповідно до постанови КМУ від 13.07.2004 року № 894 Про підвищення розмірів пенсій, призначених відповідно до частини четвертої статті 54 Закону України Про статус і соціальній захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи з виплатою недоотриманих сум.

Зобовязано Управління Пенсійного фонду України у Московському районі м. Харкова здійснити збільшення ОСОБА_1 пенсії у 3,5 рази з 09.05.2011 року відповідно до постанови КМУ від 27.12.2005 року №1293 Про збільшення розмірів пенсій деяким категоріям громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи з виплатою недоотриманих сум пенсії.

Зобовязано Управління Пенсійного фонду України у Московському районі м. Харкова здійснити підвищення розміру пенсії на коефіцієнт 1,011 з 09.05.2011 року відповідно до постанови КМУ від 14.04.2010 року Про підвищення розмірів пенсій деяким категоріям громадян у звязку із зростанням середньомісячної заробітної плати штатного працівника.

В іншій частині вимог відмовлено.

Ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 28.11.2011 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а постанову Московського районного суду м.Харкова від 11.05.2011 р. по справі №2а-6788/10/2027 в оскаржуваній частині залишено без змін.

Згідно остаточного рішення Європейського суду з прав людини у справі Нечепоренко та інші проти України (Case of Necheporenko and others v. Ukraine) 24.10.2013 р.:

1) об'єднано заяви, наведені у Додатку 1 (крім заяви №44587/12) і оголосити їх неприйнятими;

2) вирішено обєднати заяви, наведені у Додатку 2;

3) оголошено прийнятними скарги заявників, наведені у Додатку 1, за п. 1 ст. 6, ст. 13 Конвенції та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції щодо тривалого невиконання рішень, винесених на їхню користь, та щодо відсутності ефективних національних засобів юридичного захисту щодо цих скарг, а решту скарг у заявах оголошує неприйнятною;

4) Європейський суд з прав людини постановив, що було порушення п. 1 ст. 6 Конвенції та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції;

5) Європейський суд з прав людини постановив, що було порушення ст. 13 Конвенції;

6) Європейський суд з прав людини постановив що:

(а) протягом трьох місяців держава-відповідач має виконати рішення національних судів, ухвалені на користь заявників, які залишаються невиконаними, та сплатити 2000 (дві тисячі) євро кожному заявнику або його/її спадкоємцю, за заявами, наведеними у Додатку 2 (за винятком заяви №54124/11), і пану ОСОБА_2 Єрку за заявою №54124/11, ці суми є відшкодуванням матеріальної та моральної шкоди та компенсації судових витрат, і мають бути сплачені разом з будь-якими податками, що можуть нараховуватись, та конвертовані в національну валюту за курсом на день здійснення платежу;

(б) зі спливом зазначеного тримісячного строку і до остаточного розрахунку на ці суми нараховуватиметься простий відсоток (simple interest) у розмірі граничної позичкової ставки Європейського центрального банку, яка діятиме в період несплати, до якої має бути додано три відсоткові пункти.

Як вбачається з Додатку 2 до остаточного рішення Європейського суду з прав людини у справі Нечепоренко та інші проти України запис № 7, ОСОБА_1 було подано заяву 25.04.2012 року (заява №45587/12) на рішення Московського районного суду м. Харкова від 11.05.2011 року.

На виконання зазначеного рішення Європейського суду з прав людини, державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України 21.11.2013 року відкрито виконавче провадження ВП №40885335.

В ході виконання зазначеного рішення суду на користь ОСОБА_1 здійснено: платіжним дорученням Міністерства юстиції України № 1871 від 10.06.2014 перерахування коштів у розмірі 77686,85 грн. як заборгованість за рішенням національного суду - постанови Московського районного суду від 11.05.2011 року; платіжним дорученням Міністерства юстиції України № 1062 від 15.07.2014 перерахування коштів - еквівалент 2000 євро у розмірі 31802,10 грн. (справедлива сатисфакція); платіжним дорученням Міністерства юстиції України № 5376 від 12.09.2014 перерахування коштів у розмірі 1572,89 грн. - пеня за несвоєчасне виконання рішення Європейського суду з прав людини.

Вважаючи, що розрахунок заборгованості виконано невірно, позивач звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Міністерства юстиції України, Пенсійного фонду України. Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 12.08.2015 по справі № 820/5621/15 адміністративний позов задоволено частково; визнано протиправною бездіяльність Міністерства юстиції України щодо невиконання у повному обсязі стосовно ОСОБА_1 постанови Московського районного суду м. Харкова від 11.05.2011 року по адміністративній справі №2-а-6788/2011, виконати яку зобов'язав Україну Європейський суд з прав людини своїм остаточним рішенням по справі №72631/10 "Нечепоренко та інші проти України", щодо не виплати грошової суми у розмірі 16065,99 грн.; зобов'язано Пенсійний фонд України здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_1 згідно до постанови Московського районного суду м. Харкова від 11.05.2011 року по адміністративній справі №2-а-6788/2011, виконати яку зобов'язав Україну Європейський суд з прав людини своїм остаточним рішенням по справі №72631/10 "Нечепоренко та інші проти України" в частині суми у розмірі 16065,99 грн.; в іншій частині позовних вимог відмовлено.

Постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 04.11.2015 року апеляційні скарги ОСОБА_1, Пенсійного фонду України, Міністерства юстиції України задоволено частково.

Постанову Харківського окружного адміністративного суду від 12.08.2015 року по справі №820/5621/15 скасовано та прийнято нову постанову, якою адміністративний позов задоволено частково.

Визнано незаконною бездіяльність Міністерства юстиції України щодо невиконання у повному обсязі стосовно ОСОБА_1 постанови Московського районного суду м.Харкова від 11.05.2011 року по адміністративній справі №2-а-6788/2011, виконати яку зобов'язав Україну Європейський суд з прав людини своїм остаточним рішенням по справі №72631/10 Нечепоренко та інші проти України, а саме: - щодо нарахування та виплати грошової суми у розмірі 16065 (шістнадцяти тисяч шести десяти пяти гривень) 99 копійок як недоплаченої ОСОБА_1 пенсії за період з 09.05.2011 року по 31.10.2011 року; - щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 підвищення пенсії на 12% відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 13.07.2004 року № 894 Про підвищення розмірів пенсій, призначених відповідно до частини четвертої статті 54 Закону України Про статус і соціальній захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи за період з 01.11.2011р. по 31.12.2011р.; - щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 підвищення пенсії в 3,5 рази відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27.12.2005 року № 1293 Про збільшення розмірів пенсії деяким категоріям громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи за період з 01.11.2011р. по 31.12.2011р.; - щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 підвищення розміру пенсії на коефіцієнт 1,011 відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 14.04.2010 року № 308 Про підвищення розмірів пенсій деяким категоріям громадян у звязку із зростанням середньомісячної заробітної плати штатного працівника за період з 01.11.2011р. по 19.11.2013р.

Зобов'язано Міністерство юстиції України вчинити дії по виконанню у повному обсязі стосовно ОСОБА_1 постанови Московського районного суду м. Харкова від 11.05.2011 року по адміністративній справі №2-а-6788/2011, виконати яку зобов'язав Україну Європейський суд з прав людини своїм остаточним рішенням по справі №72631/10 Нечепоренко та інші проти України, а саме: - щодо нарахування та виплати грошової суми у розмірі 16065 (шістнадцяти тисяч шести десяти пяти гривень) 99 копійок як недоплаченої ОСОБА_1 пенсії за період з 09.05.2011 року по 31.10.2011 року; - щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 підвищення пенсії на 12% відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 13.07.2004 року № 894 Про підвищення розмірів пенсій, призначених відповідно до частини четвертої статті 54 Закону України Про статус і соціальній захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи за період з 01.11.2011р. по 31.12.2011р.; - щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 підвищення пенсії в 3,5 рази відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27.12.2005 року № 1293 Про збільшення розмірів пенсії деяким категоріям громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи за період з 01.11.2011р. по 31.12.2011р.; - щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 підвищення розміру пенсії на коефіцієнт 1,011 відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 14.04.2010 року № 308 Про підвищення розмірів пенсій деяким категоріям громадян у звязку із зростанням середньомісячної заробітної плати штатного працівника за період з 01.11.2011р. по 19.11.2013р. Зобовязано Міністерство юстиції України у місячний строк з моменту набрання цим рішенням законної сили подати звіт про виконання даного судового рішення.

В іншій частині позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Матеріалами справи підтверджено, що в ході виконання зазначеного рішення суду на користь ОСОБА_1 здійснено: платіжним дорученням Міністерства юстиції України № 1617 від 21.03.2016 перерахування коштів у розмірі 66449,89 грн. як виконання рішення вищевказаного рішення Європейського суду з прав людини, стягнення заборгованості за рішенням національного суду - постанови Московського районного суду від 11.05.2011 року з урахуванням постанови Харківського апеляційного адміністративного суду від 04.11.2015 року.

Представник Міністерства юстиції України під час розгляду справи зазначив, що оскільки постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 04.11.2015 року по справі №820/5621/15 було чітко визначено періоди, за які слід здійснити нарахування виплат позивачу, то Міністерством у повному обсязі виконано рішення національного суду, виконати яке своїм рішенням зобовязав Україну Європейський суд з прав людини.

Представник Управління Пенсійного фонду України у Московському районі м. Харкова під час розгляду справи зазначив, що оскільки постанови Кабінету Міністрів України від 13.07.2004 року №894 та від 27.12.2005 року №1293 були чинними до 01.01.2012 року, а постанова Кабінету Міністрів України від 14.04.2010 року №308 до 19.11.2013 року, то підстави для подальшого нарахування підвищень до пенсії, встановлених зазначеними постановами Уряду, після втрати ними чинності, відсутні. Тому вважає, що Управлінням Пенсійного фонду України у Московському районі м. Харкова в повному обсязі виконано рішення національного суду - постанова Московського районного суду від 11.05.2011 року з урахуванням постанови Харківського апеляційного адміністративного суду від 04.11.2015 року.

Позивач вважає, що відповідачами не в повному обсязі виконано рішення Європейського суду з прав людини № 72631/10 від 24.10.20163 року у справі Нечепоренко та інші проти України, в частині виконання рішення національного суду - постанови Московського районного суду м.Харкова від 11.05.2011 року по справі 2а-6788/2011, чим порушено його права.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що посилання відповідачів на те, що виконання постанови Московського районного суду м. Харкова від 11.05.2011 року у справі №2а-6788/2011 обмежується періодами, вказаними у постанові Харківського апеляційного адміністративного суду від 04.11.2015 року по справі № 820/5621/15, а також періодами, у яких були чинними Постанови Кабінету Міністрів України, на підставі яких зобовязано здійснити перерахунок пенсії є неправомірним, оскільки у відповідачів були відсутні підстави для довільного тлумачення судових рішень, в т.ч. періодів протягом яких має здійснюватися перерахунок пенсії, а у разі незрозумілості порядку та способу виконання судового рішення мали звернутись до суду із відповідним поданням. В звязку з чим, суд дійшов висновку про обґрунтованість заявлених позовних вимог в частині визнання незаконною бездіяльності Міністерства юстиції України та Управління Пенсійного фонду України у Московському районі м. Харкова щодо невиконання рішення Європейського суду з прав людини від 24.10.2013 року №72631/10 по справі Нечепоренко та інші проти України в частині виконання рішення, а саме постанови Московського районного суду м. Харкова від 11.05.2011 року по адміністративній справі №2а-6788/2011 та зобов'язання Управління Пенсійного фонду України у Московському районі м. Харкова нарахувати та виплатити ОСОБА_1 пенсію згідно остаточної постанови Московського районного суду м. Харкова від 11.05.2011 року по адміністративній справі №2а-6788/2011.

Разом з тим, суд першої інстанції дійшов висновку про передчасність заявлених позовних вимог в частині стягнення з Міністерства юстиції України грошової суми у розмірі 1467039.14 грн.; зобовязання Міністерства юстиції України здійснити нарахування та виплату пені за несвоєчасне виконання рішення Європейського суду з прав людини від 24.10.2013 року № 72631/10 Нечепоренко та інші проти України в частині виконання постанови Московського районного суду м.Харкова від 11.05.2011 року по справі №2а-6788/2011, виходячи із розміру 66449,89 грн. за період з 01.11.2011 року по 23.03.2016 року; зобовязання Міністерства юстиції України здійснити нарахування та виплату пені за несвоєчасне виконання остаточного рішення Європейського суду з прав людини від 24.10.2013 року № 72631/10 Нечепоренко та інші проти України в частині виконання постанови Московського районного суду м.Харкова від 11.05.2011 року по справі 2а-6788/2011, виходячи з розміру 1467039.14 грн. за період з 01.01.2012 року по день виплати цієї заборгованості, оскільки позивачем не оскаржувалася правомірність нарахування пені, а отже на момент розгляду справи відсутній факт порушення прав позивача з боку відповідача, яке може бути встановлено після здійснення відповідної виплати. Також суд дійшов висновку про відсутність необхідності зобов'язувати суб'єктів владних повноважень подавати звіт про виконання даного судового рішення відповідно до положень ст. 267 КАС України, оскільки це є правом суду, а позивачем не наведено доводів та не надано доказів, які свідчать про те, що відповідачі ухилятимуться від виконання рішення суду.

Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції, враховуючи наступне.

Згідно правових висновків Верховного Суду України викладених у постанові від 17.02.2016 р. (справа № 21-0908/2465/2012) вказано, що з 01.01.2012 р. нарахування і виплата пенсії має здійснюватись у розмірі, встановленому Законом України від 22.12.2011 р. № 4282-VІ «Про Державний бюджет України на 2012 рік» та Порядком обчислення пенсій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 23.11.2011 р. №1210 «Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», оскільки за загальним правилом дії норм права у часі, Закон № 4282-VI був прийнятий пізніше Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", на виконання даного Закону Кабінет Міністрів України затвердив Порядок, то саме положення Закону №4282-VI та Порядку підлягають пріоритетному застосуванню до спірних відносин.

В силу ч.2 ст. 161 КАС України, при виборі правової норми, що підлягає застосуванню до спірних правовідносин, суд зобов'язаний враховувати висновки Верховного Суду України, викладені у рішеннях, прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 237 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст. 244-2 КАС України, рішення Верховного Суду України, прийняте за результатами розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначені норми права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність з рішенням Верховного Суду України.

Такий же правовий підхід був закріплений у 2013 році з прийняттям Закону України від 06.12.2012р. № 5515-VI «Про Державний бюджет України на 2013 рік», пунктом 4 Перехідних положень якого, зокрема, встановлено, що у 2013 році норми і положення статей 20,23, 30, 31, 37, 39, 48, 50, 52, 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів Державного бюджету України та бюджету ПФУ на 2013 рік.

Вказана норма Закону неконституційною не визнавалась та її дія не зупинялась.

Також, Законом України від 31.07.2014 р. № 1622-VII «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2014 рік», розділ Прикінцеві положення Закону № 719-VII доповнено пунктом 67, яким, зокрема, встановлено, що норми і положення статей 20, 23, 30, 31, 37, 39, 48, 50, 52, 54 ЗаконуУкраїни "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів Державного бюджету України та бюджету ПФУ на 2014 рік.

Вказана норма Закону неконституційною не визнавалась та її дія не зупинялась.

Таким чином, даним Законом Кабінету Міністрів України надані повноваження встановлювати інші, ніж передбачені статтями 50, 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", розміри державної та додаткової пенсій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Оскільки на цей час був також чинний Порядок, яким визначено механізм обчислення пенсій щодо яких виник спір, то за загальним правилом дії норм права у часі, оскільки Закон № 719-VII в редакції Закону № 1622-VII був прийнятий пізніше Закону № 796-ХІІ, то саме положення Закону № 719-VII та Порядку підлягали пріоритетному застосуванню.

Крім того, пп. 9, 13 п. 4 Закону України «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» № 76-VIII від 28.12.2014 року внесено зміни до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», змінено норми щодо пенсії по інвалідності та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, дозволено порядок та виплату таких пенсій встановлювати Кабінету Міністрів України.

Вказана норма Закону неконституційною не визнавалась та її дія не зупинялась.

Згідно постанови Кабінету Міністрів України «Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» № 1210 від 23.11.2011 р., встановлено розмір мінімальної пенсії по інвалідності в залежності від групи інвалідності та статусу, а також встановлені розміри додаткової пенсії до прожиткового мінімуму в залежності від групи інвалідності та категорії особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи.

На підставі вищевикладеного, приймаючи до уваги положення діючого законодавства та правові висновки Верховного Суду України, колегія суддів дійшла висновку, що з 01.01.2012 року розмір пенсій для учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС визначається постановою Кабінету Міністрів України «Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» № 1210 від 23.11.2011 р.

Як вбачається з наданих Управлінням Пенсійного фонду України у Московському районі м.Харкова під час апеляційного розгляду справи розпоряджень про перерахунок призначеної позивачу пенсії та розрахунку її розміру, на виконання постанови Московського районного суду м.Харкова від 11.05.2011 року пенсія позивачу нараховувалась та виплачувалась в наступному порядку:

- з 09.05.2011 по 31.12.2011: основна пенсія в мінімальному розмірі (8 мін. пенсій за віком, ч. 4 ст. 54 ЗУ № 796-ХІІ) + додаткова пенсія (75% мін. пенсії за віком, ст. 50 ЗУ № 796-ХІІ) + підвищення на 12% (постанова КМУ № 894 від 13.07.2004) + збільшення у 3,5 рази (постанови КМУ № 1293 від 27.12.2005) + підвищення на коефіцієнт 1,011 (постанови КМУ № 308 від 14.04.2010) + підвищення інваліду армії, прирівняному до інвалідів війни 2 групи + щомісячна цільова грошова допомога на прожиття інваліду війни;

- з 01.01.2012 по 19.11.2013: пенсія в розмірі 70% від заробітку (постанова КМУ № 1210 від 23.11.2011) + додаткова пенсія (40% прожиткового мінімуму - пост. КМУ №1210 від 23.11.2011) + підвищення на коефіцієнт 1,011 (постанови КМУ № 308 від 14.04.2010) + підвищення інваліду армії, прирівняному до інвалідів війни 2 групи + щомісячна цільова грошова допомога на прожиття інваліду війни;

- з 19.11.2013 по цей час: пенсія в розмірі 70% від заробітку (постанова КМУ № 1210 від 23.11.2011) + додаткова пенсія (379,6 грн,- ПКМУ №1210 від 23.11.11, ПКМУ №112 від 25.03.14) + підвищення інваліду армії, прирівняному до інвалідів війни 2 групи + щомісячна цільова грошова допомога на прожиття інваліду війни.

Тобто, у період з 01.01.2012 року основна пенсія та додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю виплачувалась позивачу в розмірах, передбачених постановою Кабінету Міністрів України «Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» № 1210 від 23.11.2011 р., яка є чинною.

Колегія суддів зазначає, що підвищення пенсії на 12 % було передбачено постановою Кабінету Міністрів України від 13.07.2004 року № 894 Про підвищення розмірів пенсій, призначених відповідно до частини четвертої статті 54 Закону України Про статус і соціальній захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Вказана постанова втратила чинність 01.01.2012р. згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 23.11.2011 року №1210.

Постанова Кабінету Міністрів України від 27.12.2005 року № 1293, на підставі якої позивачу за рішенням суду збільшено пенсію в 3,5 рази втратила чинність 01.01.2012р. (на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 23.11.2011 року №1210).

Постанова Кабінету Міністрів України від 14.04.2010 року № 308 Про підвищення розмірів пенсій деяким категоріям громадян у звязку із зростанням середньомісячної заробітної плати штатного працівника, відповідно до якої ОСОБА_1 на підставі судового рішення проведено підвищення розміру на коефіцієнт 1,011, втратила чинність 19.11.2013р. (на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 30.10.2013 року №795).

Твердження позивача щодо наявності незаконної бездіяльності відповідачів в частині виконання рішення суду фактично зводиться до незгоди із застосуванням під час розрахунку та проведення з 01.01.2012 року йому пенсії положень постанова КМУ № 1210 від 23.11.2011 року замість Закону України Про статус і соціальній захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, а також непроведення нарахування та виплачувати підвищення пенсії після 01.01.2012 року на 12% відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 13.07.2004 року № 894 Про підвищення розмірів пенсій, призначених відповідно до частини четвертої статті 54 Закону України Про статус і соціальній захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, підвищення пенсії після 01.01.2012 року в 3,5 рази відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27.12.2005 року № 1293 Про збільшення розмірів пенсії деяким категоріям громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи та підвищення розміру пенсії після 19.11.2013 року на коефіцієнт 1,011 відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 14.04.2010 року № 308 Про підвищення розмірів пенсій деяким категоріям громадян у звязку із зростанням середньомісячної заробітної плати штатного працівника.

З даного приводу колегія суддів зазначає, що відповідно до ст.58 Конституції України, Закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Такого висновку дійшов і Харківський апеляційний адміністративний суд у постанові від 04.11.2015 року по справі №820/5621/15, якою було відмовлено в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 в частині нарахування та виплати йому підвищення пенсії після 01.01.2012 року на 12% відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 13.07.2004 року № 894 Про підвищення розмірів пенсій, призначених відповідно до частини четвертої статті 54 Закону України Про статус і соціальній захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, підвищення пенсії після 01.01.2012 року в 3,5 рази відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27.12.2005 року № 1293 Про збільшення розмірів пенсії деяким категоріям громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи; підвищення розміру пенсії після 19.11.2013 року на коефіцієнт 1,011 відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 14.04.2010 року № 308 Про підвищення розмірів пенсій деяким категоріям громадян у звязку із зростанням середньомісячної заробітної плати штатного працівника, враховуючи що зазначені постанови Кабінету Міністрів України втратили чинність із зазначених дат, відповідно. Вказана постанова суду набрала законної сили, доказів її скасування матеріали справи не містять.

Така правова позиція кореспондується з наступним.

Виходячи з позиції Конституційного Суду України наведеній у пункті 2 мотивувальної частини рішення у справі за конституційним зверненням Національного банку України щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 58 Конституції України (справа про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів) від 9 лютого 1999 року № 1-7/99, викладеної стосовно дії загально - правового принципу норми права у часі. Позиція Конституційного Суду України за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним, чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Конституційний Суд України в п.3 мотивувальної частини рішення від 03.10.1997 по справі за №4-зп (справа про набуття чинності Конституцією України) зазначив: Конкретна сфера суспільних відносин не може бути водночас врегульована однопредметними нормативними правовими актами однакової сили, які за змістом суперечать один одному. Звичайною є практика, коли наступний у часі акт містить пряме застереження щодо повного або часткового скасування попереднього. Загальновизнаним є й те, що з прийняттям нового акта, якщо інше не передбачено самим цим актом, автоматично скасовується однопредметний акт, який діяв у часі раніше.

Відповідно до статті 22 Загальної Декларації прав людини, кожна людина як член суспільства має право на соціальне забезпечення, здійснення необхідних для підтримання її гідності, вільного розвитку її особи прав у економічній, соціальній і культурній галузях за допомогою національних зусиль і міжнародного співробітництва та відповідно до структури і ресурсів кожної держави.

Відповідно до ч.2 ст.8 КАС України, суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Колегія суддів наголошує, що Європейський суд з прав людини вже неодноразово зазначав, що законодавчі норми щодо пенсійного забезпечення можуть змінюватися, а відповідне судове рішення не може бути гарантією проти таких змін у майбутньому (зокрема, у рішеннях у справах "ОСОБА_3 та інші проти Італії", "Сухобоков проти Росії").

У рішенні Європейського суду з прав людини за заявою "ОСОБА_4 проти України" №43331/12 від 03 червня 2014 року щодо частин скарг заявниці стосовно невиконання рішення суду від 19 січня 2010 року щодо нарахування та виплати заявниці пенсії у розмірі, встановленому статями 50 та 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" після внесення у 2011 році змін до законодавства, Європейський суд з прав людини констатував, що подальша дія вищезазначеного судового рішення закінчилася, коли у законодавство, яке регулювало пенсійні виплати заявниці, було внесено зміни. Відповідно, обовязок Уряду забезпечити виконання рішення закінчився щонайпізніше 01 листопада 2011 року, коли змінене законодавство було застосовано до пенсії заявниці. Протягом зазначеного періоду заявниця отримувала пенсію згідно з рішенням суду від 19 січня 2010 року, і таким чином для скарги немає підстав.

Цим же рішенням Європейський суд з прав людини підтвердив, що передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Крім того, такі заходи можуть бути обумовлені необхідністю запобігання чи усунення реальних загроз економічній безпеці України, що згідно з частиною першою статті 17 Конституції України є найважливішою функцією держави. Отже, зміна механізму нарахування певних видів соціальних виплат та допомоги є конституційно допустимою до тих меж, за якими ставиться під сумнів сама сутність змісту права на соціальний захист.

На залежність розмірів соціальних виплат від економічних чинників вказав і Конституційний Суд України, зокрема, у рішенні від 26.12.2011 р. N 20-рп/2011 у справі за конституційними поданнями 49 народних депутатів України, 53 народних депутатів України і 56 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) пункту 4 розділу VII Прикінцевих положень Закону України "Про Державний бюджет України на 2011 рік".

У цьому Рішенні вказано, що одним з визначальних елементів у регулюванні суспільних відносин у соціальній сфері є додержання принципу пропорційності між соціальним захистом громадян та фінансовими можливостями держави, а також гарантування права кожного на достатній життєвий рівень (абзац сьомий підпункту 2.1 пункту 2 Рішення). При цьому Конституційним Судом України взято до уваги статтю 22 Загальної декларації прав людини, за якою розміри соціальних виплат і допомоги встановлюються з урахуванням фінансових можливостей держави. Європейський суд з прав людини у рішенні від 09.10.1979 у справі "Ейрі проти Ірландії" констатував, що здійснення соціально-економічних прав людини значною мірою залежить від становища в державах, особливо фінансового. Такі положення поширюються й на питання допустимості зменшення соціальних виплат, про що зазначено в рішенні цього суду у справі "Кйартан Асмундсон проти Ісландії" від 12.10.2004 (абзац шостий підпункту 2.1 пункту 2 Рішення).

Як відзначив Конституційний Суд України, передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства.

Цим Рішенням Конституційного Суду України від 26.12.2011 року визнано таким, що відповідає Конституції України (є конституційним), пункт 4 розділу VІІ Прикінцеві положення Закону України Про Державний бюджет України на 2011 рік від 23 грудня 2010 року № 2857-VІ з наступними змінами.

У іншому рішенні від 25.01.2012 № 3-рп/2012 Конституційний Суд України дійшов висновку, що …однією з ознак України як соціальної держави є забезпечення загальносуспільних потреб у сфері соціального захисту за рахунок коштів Державного бюджету України, виходячи з фінансових можливостей держави, яка зобов'язана справедливо і неупереджено розподіляти суспільне багатство між громадянами і територіальними громадами та прагнути до збалансованості бюджету України. При цьому рівень державних гарантій права на соціальний захист має відповідати Конституції України, а мета і засоби зміни механізму нарахування соціальних виплат та допомоги - принципам пропорційності і справедливості.

Також, в цьому Рішенні вказано, що …суди під час вирішення справ про соціальний захист громадян керуються, зокрема, принципом законності. Цей принцип передбачає застосування судами законів України, а також нормативно-правових актів відповідних органів державної влади, виданих на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, в тому числі нормативно-правових актів Кабінету Міністрів України, виданих у межах його компетенції‚ на основі і на виконання Бюджетного кодексу України, закону про Державний бюджет України на відповідний рік та інших законів України.

З системного аналізу наведених рішень слідує, що при їх прийнятті Конституційний Суд України виходив із додержання принципу пропорційності між соціальним захистом громадян та фінансовими можливостями держави, а також гарантування у межах фінансових можливостей держави права кожного на достатній життєвий рівень.

При цьому, як відзначив Конституційний Суд України, зміна механізму нарахування певних видів соціальних виплат та допомоги є конституційно допустимою до тих меж, за якими ставиться під сумнів сама сутність змісту права на соціальний захист (пункт 2.1 рішення від 26.12.2011 N 20-рп/2011).

З урахуванням встановлених обставин, наведених вище норм матеріального права, правових висновків Європейського Суду з прав людини та Конституційного Суду України, колегія суддів дійшла висновку, що у Управління Пенсійного фонду України у Московському районі м.Харкова були відсутні правові підстави для застосування під час нарахування та виплати позивачу пенсії положень нормативно-правових актів, які втратили чинність.

Відповідно до частини 1 статті 11 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно із вимогами ч. 1 ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд згідно із статтею 86 цього ж Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та обєктивному дослідженні.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову (ч. 2 ст. 71 КАС України).

Колегія суддів зазначає, що позивачем під час розгляду справи не було надано належних та допустимих доказів, які б свідчили про наявність у Управління Пенсійного фонду України у Московському районі м.Харкова встановленого законом обовязку нараховувати та виплачувати позивачу підвищення пенсії після 01.01.2012 року на 12% відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 13.07.2004 року № 894 Про підвищення розмірів пенсій, призначених відповідно до частини четвертої статті 54 Закону України Про статус і соціальній захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, підвищення пенсії після 01.01.2012 року в 3,5 рази відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27.12.2005 року № 1293 Про збільшення розмірів пенсії деяким категоріям громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи та підвищення розміру пенсії після 19.11.2013 року на коефіцієнт 1,011 відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 14.04.2010 року № 308 Про підвищення розмірів пенсій деяким категоріям громадян у звязку із зростанням середньомісячної заробітної плати штатного працівника, оскільки що зазначені постанови Кабінету Міністрів України втратили чинність із зазначених дат відповідно.

Натомість, Управління Пенсійного фонду України у Московському районі м.Харкова, як субєкт владних повноважень, що заперечував проти позову, довело правомірність нарахування та виплати позивачу у спірний період пенсії на виконання постанови Московського районного суду м. Харкова від 11.05.2011 року по адміністративній справі №2а-6788/2011, з урахуванням постанови Харківського апеляційного адміністративного суду від 04.11.2015 року по справі №820/5621/15.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 3 статті 2 КАС України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

З огляду на зазначене, колегія суддів дійшла висновку, що задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов необгрунтованого висновку про наявність в діях управління Пенсійного фонду України у Московському районі м. Харкова незаконної бездіяльності щодо невиконання рішення Європейського суду з прав людини від 24.10.2013 року №72631/10 по справі Нечепоренко та інші проти України в частині виконання рішення, а саме постанови Московського районного суду м.Харкова від 11.05.2011 року по адміністративній справі №2а-6788/2011 та наявність правових підстав для зобовязання Управління Пенсійного фонду України у Московському районі м.Харкова нарахувати та виплатити ОСОБА_1 пенсію згідно остаточної постанови Московського районного суду м.Харкова від 11.05.2011 року по адміністративній справі №2а-6788/2011, та як наслідок - неправомірно задовольнив позовні вимоги в цій частині.

Також, приймаючи до уваги встановлені під час апеляційного розгляду справи обставини, колегією суддів не встановлено незаконної бездіяльності Міністерства юстиції України щодо невиконання рішення Європейського суду з прав людини від 24.10.2013 року № 72631/10 Нечепоренко та інші проти України в частині виконання відносно ОСОБА_1 постанови Московського районного суду м. Харкова від 11.05.2011 року по адміністративній справі №2а-6788/2011, а тому рішення суду в цій частині також підлягає скасуванню із прийняттям нового, про відмову в їх задоволенні.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що, приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції дійшов неправомірного висновку щодо обґрунтованості частини заявлених позовних вимог.

Відповідно до ст. 159 КАС України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно п. 4 ч. 1 ст. 202 КАС України, підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є, серед іншого, порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що постанова суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог є необгрунтованою та підлягає скасуванню з прийняттям нової про відмову в їх задоволенні.

Також колегія суддів зазначає, що оскільки позовні вимоги в частині стягнення з Міністерства юстиції України грошової суми у розмірі 1467039.14 грн.; зобовязання Міністерство юстиції України здійснити нарахування та виплату пені за несвоєчасне виконання рішення Європейського суду з прав людини від 24.10.2013 року № 72631/10 Нечепоренко та інші проти України в частині виконання постанови Московського районного суду м.Харкова від 11.05.2011 року по справі 2а-6788/2011, виходячи із розміру 66449,89 грн. за період з 01.11.2011 року по 23.03.2016 року; зобовязання Міністерство юстиції України здійснити нарахування та виплату пені за несвоєчасне виконання остаточного рішення Європейського суду з прав людини від 24.10.2013 року № 72631/10 Нечепоренко та інші проти України в частині виконання постанови Московського районного суду м.Харкова від 11.05.2011 року по справі №2а-6788/2011, виходячи з розміру 1467039.14 грн. за період з 01.01.2012 року по день виплати цієї заборгованості; зобовязання Управління Пенсійного фонду України в Московському районі м.Харкова видати розпорядження про перерахунок пенсії та розпочати її виплату з 01.11.2016 року у розмірі згідно остаточної постанови Московського районного суду м.Харкова від 11.05.2011 року по справі 2а-6788/2011, виконати саме яку зобовязав Україну своїм остаточним рішенням від 24.10.2013 року Європейський суд з прав людини у справі № 72631/10 Нечепоренко та інші проти України є похідними від позовних вимог про визнання бездіяльності відповідачів протиправною, такі позовні вимоги також не підлягають задоволенню.

Крім того, оскільки положеннями ст. 267 КАС України передбачена можливість зобовязання субєкта владних повноважень подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення лише у справах, де вказане рішення ухвалене не на користь субєкта владних повноважень, то за відсутності правових підстав для задоволення позовних вимог, не підлягають також задоволенню вимоги позивача про зобовязання Міністерство юстиції України та Управління Пенсійного фонду України в Московському районі м.Харкова у місячний термін з дня набрання цим судовим рішення законної сили подати до суду письмовий звіт про виконання стосовно ОСОБА_1 рішення Європейського суду з прав людини від 24.10.2013 року № 72631/10 Нечепоренко та інші проти України у повному обсязі.

Отже, колегія суддів зазначає, що суд першої інстанції прийняв правильне по суті рішення в частині відмови в задоволенні позовних вимог, однак із помилковим застосуванням норм права.

Відповідно до статті 201 КАС України, підставами для зміни постанови або ухвали суду першої інстанції є, зокрема, правильне по суті вирішення справи чи питання, але із помилковим застосуванням норм матеріального чи процесуального права.

Згідно з ч.2 статті 205 КАС України, суд апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги може своєю постановою змінити постанову суду першої інстанції або прийняти нову постанову, якими суд апеляційної інстанції задовольняє або не задовольняє позовні вимоги.

З урахуванням встановлених обставин у справі та допущених судом першої інстанції порушень норм матеріального права, колегія суддів вважає, що постанова Харківського окружного адміністративного суду від 14.12.2016 року по справі №820/680/16 не відповідає вимогам ст.159 КАС України, а тому відповідно до вимог ст. 202, ч.2 ст. 205 КАС України підлягає скасуванню в частині задоволення позовних вимог із прийняттям в цій частині нової постанови про відмову в задоволенні позовних вимог. В іншій частині постанова суду першої інстанції підлягає зміні з підстав та мотивів відмови у задоволенні адміністративного позову.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 201, 202, 205, 207, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційні скарги ОСОБА_1, Міністерства юстиції України, Управління Пенсійного фонду України в Московському районі м.Харкова задовольнити частково.

Постанову Харківського окружного адміністративного суду від 14.12.2016 року по справі №820/680/16 скасувати в частині задоволення адміністративного позову ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України, Управління Пенсійного фонду України в Московському районі м.Харкова третя особа Відділ примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області про зобовязання вчинити певні дії.

Прийняти в цій частині нову постанову, якою відмовити ОСОБА_1 в задоволенні адміністративного позову.

В іншій частині постанову Харківського окружного адміністративного суду від 14.12.2016 року по справі №820/680/16 змінити з підстав та мотивів відмови у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання постанови у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя (підпис)ОСОБА_3
Судді(підпис) (підпис) ОСОБА_5 ОСОБА_6

Повний текст постанови виготовлений 03.04.2017 р.