Справа № 806/5218/15
Суддя: Іваненко Я.Л.
Дата ухвалення: 2017-03-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 березня 2017 року м. Київ К/800/15578/16

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в складі:

головуючого - судді суддів:Іваненко Я.Л., Заїки М.М., Мойсюка М.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_4 до Корольовського відділу державної виконавчої служби Житомирського міського управління юстиції, треті особи - Комунальне підприємство «Агентство з управління майном» Житомирської міської ради, Комунальне підприємство «Виробниче житлове ремонтно-експлуатаційне підприємство № 16» Житомирської міської ради про визнання дій неправомірними за касаційною скаргою ОСОБА_4 на постанову Житомирського окружного адміністративного суду від 29 березня 2016 року та ухвалу Житомирського апеляційного адміністративного суду від 17 травня 2016 року,

в с т а н о в и л а :

У листопаді 2015 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому, з урахуванням уточнень, просив визнати неправомірними дії Корольовського відділу державної виконавчої служби Житомирського міського управління юстиції щодо виконання рішення Господарського суду Житомирської області від 26 червня 2016 року у справі № 906/645/15 в частині вимог до нього та кооперативу «Ритм» по виготовленню радіоелектронної апаратури щодо звільнення приміщення.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що в судовому рішенні, що виконується не зазначено, яке саме приміщення в п'ятиповерховій будівлі необхідно звільнити, до того ж, у виконавчому листі не вірно зазначено назву юридичної особи, яка є боржником.

Постановою Житомирського окружного адміністративного суду від 29 березня 2016 року, залишеною без змін ухвалою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 17 травня 2016 року, у задоволенні позовних вимог відмовлено.

У касаційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову. В обгрунтування доводів касаційної скарги зазначає, що суди попередніх інстанцій дійшли помилкових висновків про правомірність дій відділу державної виконавчої служби під час виконання рішення щодо звільнення кооперативом «Ритм» приміщення площею 123,7 кв.м за адресою: АДРЕСА_1, оскільки не врахували, що вказаним приміщенням користується позивач на підставі договору оренди.

Перевіривши за матеріалами справи доводи касаційної скарги та правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі у межах доводів касаційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що рішенням Господарського суду Житомирської області від 26 червня 2015 року у справі № 906/645/15 зобов'язано кооператив «Ритм» по виготовленню радіоелектронної апаратури звільнити приміщення, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та передати його за актом комунальному підприємству «Агентство з управління майном» Житомирської міської ради та балансоутримувачу - комунальному підприємству «Виробниче житлове ремонтно-експлуатаційне підприємство № 16». На примусове виконання вказаного рішення видано наказ Господарського суду Житомирської області № 906/645/15 від 16 липня 2015 року.

27 липня 2015 року державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження на підставі наказу Господарського суду Житомирської області № 906/645/15 від 16 липня 2015 року. Постанова про відкриття виконавчого провадження надіслана сторонам виконавчого провадження, з наданням кооперативу «Ритм» по виготовленню радіоелектронної апаратури строку для самостійного виконання рішення.

Однак, у термін, наданий для самостійного його виконання, боржник рішення суду не виконав.

28 вересня 2015 року державний виконавець Корольовського відділу державної виконавчої служби Житомирського міського управління юстиції вручив кооперативу «Ритм» по виготовленню радіоелектронної апаратури вимогу № 19721 про надання переліку техніки, яка ремонтувалася чи ремонтується, переліку рухомого майна, яке перебуває на балансі та у власності підприємства боржника, з метою, у разі необхідності, належного збереження майна боржника та інших осіб та вимогу № 19723 про проведення 09 жовтня 2015 року об 11 год. 00 хв. виконавчих дій щодо звільнення приміщення площею 123,7 кв.м за адресою: АДРЕСА_1.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що виконуючи наказ від 16 липня 2015 року у справі № 906/645/15, відповідач діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 2 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень; до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень.

При цьому, обов'язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб'єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених права чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Статтею 6 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено право на судовий захист і передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Тому завданням адміністративного судочинства є захист саме порушених прав особи у публічно-правових відносинах, причому захист прав, свобод та інтересів є похідним, тобто передбачає наявність установленого судом факту їх порушення.

З урахуванням наведених норм, правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів.

Згідно частини 1 статті 7 Закону України «Про виконавче провадження» (чинного на час виникнення спірних правовідносин) учасниками виконавчого провадження є державний виконавець, сторони, представники сторін, прокурор, експерти, спеціалісти, перекладачі, суб'єкти оціночної діяльності - суб'єкти господарювання.

Згідно частин 1, 2 статті 8 Закону України «Про виконавче провадження» сторонами у виконавчому провадженні є стягувач і боржник. Стягувачем є фізична або юридична особа, на користь чи в інтересах якої видано виконавчий документ. Боржником є фізична або юридична особа, визначена виконавчим документом.

Відповідно до статті 12 цього Закону правом оскаржувати рішення, дії або бездіяльність державного виконавця з питань виконавчого провадження наділені сторони та інші учасники виконавчого провадження.

За таких обставин, коли наказ Господарського суду Житомирської області від 16 липня 2015 року у справі № 906/645/15 породжує настання відповідних юридичних наслідків для боржника, яким позивач у вказаному виконавчому провадженні не є, колегія суддів Вищого адміністративного суду України погоджується з висновками судів попередніх інстанцій, що дії державного виконавця при виконанні зазначеного наказу не вплинули безпосередньо на права, свободи чи інтереси позивача та не створили особисто для нього ніяких наслідків.

Доводи та мотиви, викладені у касаційній скарзі про незаконність судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій, порушення судами норм матеріального та процесуального права, безпідставні, не ґрунтуються на законі та фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди з висновками судів, а тому правового значення не мають та правильності висновків судів першої та апеляційної інстанцій не спростовують.

Відповідно до вимог частини 1 статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

За правилами статті 224 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Тому колегія суддів, перевіривши у межах касаційної скарги правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, дійшла висновку, що касаційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а судові рішення - без змін.

Керуючись статтями 220, 222, 223, 224, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення, а постанову Житомирського окружного адміністративного суду від 29 березня 2016 року та ухвалу Житомирського апеляційного адміністративного суду від 17 травня 2016 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, оскарженню не підлягає.

Головуючий: Я.Л. Іваненко

Судді: М.М. Заїка

М.І. Мойсюк