Справа № 754/2262/17
Суддя: Степанюк А.Г.
Дата ухвалення: 2017-03-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 754/2262/17 Головуючий у 1-й інстанції: Таран Н.Г. Суддя-доповідач: Степанюк А.Г.
У Х В А Л А

Іменем України

28 березня 2017 року м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Степанюка А.Г.,

суддів - Кузьменка В.В., Шурка О.І.

при секретарі - Ліневській В.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Деснянського районного суду м. Києва від 21 лютого 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Деснянського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві про визнання незаконними або протиправними та скасування постанов, -

ВСТАНОВИЛА:

У лютому 2017 року ОСОБА_2 (далі - Позивач, ОСОБА_2) звернувся до Деснянського районного суду м. Києва з позовом до Деснянського районного відділу державної виконавчої служби м. Києві Головного територіального управління юстиції у м. Києві (далі - Відповідач, Деснянський РВ ДВС м. Києва) про визнання незаконними або протиправними з часу винесення та скасування постанов ВП №39492540 від 22.10.2015 року про стягнення витрат на проведення виконавчих дій та про стягнення виконавчого збору щодо виконавчого листа №2-275, виданого 19.08.2013 року Деснянським районним судом м. Києва.

Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 21.02.2017 року позовну заяву повернуто Позивачу. При цьому суд першої інстанції виходив з того, оскільки даний спір не охоплюється предметною підсудністю місцевого загального суду як адміністративного, він підлягає вирішенню Окружним адміністративним судом м. Києва.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням суду, Позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану ухвалу та направити справу для продовження розгляду. При цьому звертає увагу на порушення судом першої інстанції норм процесуального права. Підкреслює, що стягнення витрат на проведення виконавчих дій та виконавчого збору є формами адміністративної відповідальності особи, у зв'язку з чим даний спір належить розглядати місцевому загальному суду як адміністративному в силу вимог п. 2 ч. 1 ст. 18 КАС України. Крім того, наголошує, що скарги на дії та бездіяльність державного виконавця розглядає суд, який видав виконавчий лист. Крім іншого, зауважує, що всупереч вимог ст. 165 КАС України суд першої інстанції не зазначив у резолютивній частині ухвали про те, який адміністративний суд є належним для розгляду даної справи.

Сторони, будучи належним чином повідомлені про дату, час та місце судового розгляду справи, у судове засідання не прибули, а тому розгляд справи здійснювався у порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а ухвала суду першої інстанції - без змін, виходячи з такого.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» (далі - Закон) рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

З наведеного випливає, що положення Закону визначають підвідомчість спорів щодо оскарження рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення залежно від суду, який видав виконавчий документ.

Водночас, приписи ч. 2 ст. 74 Закону визначають, що рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Тобто, визначаючи поширення юрисдикції адміністративного суду на правовідносини щодо оскарження рішення, дій чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), законодавець відніс до таких рішень:

- постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору;

- постанови приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів.

При цьому, встановивши юрисдикцію суду, який уповноважений розглядати відповідні спори, законодавець указав, що адміністративний суд визначається у порядку, передбаченому законом.

У рішенні від 20.07.2006 року у справі «Сокуренко і Стригун проти України» Європейський суд з прав людини зазначив, що фраза «встановленого законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. У рішенні у справі «Занд проти Австрії» Комісія висловила думку, що термін «судом, встановленим законом» у пункті 1 статті 6 передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з (...) питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів (...)».

Відповідно до ч. 1 ст. 17 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на правовідносини, що виникають у зв'язку з здійсненням суб'єктом владних повноважень владних управлінських функцій, а також у зв'язку з публічним формуванням суб'єкта владних повноважень шляхом виборів або референдуму.

Згідно п. 5 ч. 1 ст. 18 КАС України місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби щодо виконання ними рішень судів у справах, передбачених пунктами 1-4 частини першої цієї статті.

Наведені положення кореспондують приписам ч. 6 ст. 181 КАС України, які закріплюють, що адміністративні справи з приводу рішень, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби щодо виконання ними рішень судів у справах, передбачених пунктами 1-4 частини першої статті 18 цього Кодексу, розглядаються місцевим загальним судом як адміністративним судом, який видав виконавчий лист.

Як вбачається з матеріалів справи та було вірно встановлено судом першої інстанції, оскаржувані постанови про стягнення з боржника витрат на проведення виконавчих дій та про стягнення виконавчого збору винесені державним виконавцем при виконанні виконавчого листа №2-275, виданого 19.08.2013 року Деснянським районним судом м. Києва у цивільній справі.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 18 КАС України окружним адміністративним судам підсудні адміністративні справи однією зі сторін в яких є орган державної влади, інший державний орган, орган влади Автономної Республіки Крим, обласна рада, Київська, Севастопольська міська рада, їх посадова чи службова особа, крім випадків, передбачених цим Кодексом, та крім справ щодо їх рішень, дій чи бездіяльності у справах про адміністративні проступки та справ, які підсудні місцевим загальним судам як адміністративним судам.

Відповідно до п. 6 ч. 3 ст. 108 КАС України позовна заява повертається позивачеві, якщо справа не підсудна цьому адміністративному суду.

З огляду на викладене, а також зважаючи на те, що законодавцем імперативно визначено належність до юрисдикції адміністративного суду справ щодо оскарження, зокрема, постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, колегія суддів вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції про необхідність розгляду і вирішення даної справи Окружним адміністративним судом м. Києва, а відтак наявності правових підстав для повернення позовної заяви.

Посилання Апелянта на те, що оскаржувані постанови ВП №39492540 від 22.10.2015 року є формою адміністративної відповідальності особи, а тому даний спір в силу положень п. 2 ч. 1 ст. 18 КАС України підлягає вирішенню місцевим загальним судом як адміністративним, є, на переконання суду апеляційної інстанції помилковим, оскільки останніми не вирішується питання про притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Твердження ОСОБА_2 про незазначення судом першої інстанції всупереч вимог ст. 165 КАС України у резолютивній частині ухвали того, що даний спір підлягає вирішенню Окружним адміністративним судом м. Києва, суд апеляційної інстанції вважає безпідставним, оскільки таких вимог наведена стаття процесуального закону не містить.

Крім того, судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов'язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов'язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Відповідно до приписів ст. 199 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу суду - без змін.

Згідно ч. 1 ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції при вирішенні питання про залишення позовної заяви без розгляду не було допущено порушення норм процесуального права, у зв'язку з чим вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу - без змін.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 181, 195, 197, 199, 200, 205, 206, 211, 212, 254 КАС України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення, а ухвалу Деснянського районного суду м. Києва від 21 лютого 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Деснянського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві про визнання незаконними або протиправними та скасування постанов - без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення їх копій особам, які беруть участь у справі. Касаційна скарга на судові рішення подається у порядку та строки, визначені ст.ст. 211, 212 КАС України.

Головуючий суддя А.Г. Степанюк

Судді В.В. Кузьменко

О.І. Шурко

Головуючий суддя Степанюк А.Г.

Судді: Шурко О.І.

Кузьменко В. В.