Справа № 4036/11/2170
Суддя: Бездрабко О.І.
Дата ухвалення: 2011-09-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ХЕРСОНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
____________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" вересня 2011 р. Справа № 2-а-4036/11/2170
Херсонський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Бездрабка О.І.,

при секретарі - Рефлер Ю.В.,

за участю:

представника позивача - ОСОБА_1,

представника відповідача - ОСОБА_2,

представника третьої особи - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом Публічного акціонерного товариство "Енергопостачальна компанія "Херсонобленерго" до управління праці та соціального захисту населення Білозерської районної державної адміністрації, третя особа: Державна інспекція з контролю за цінами в Херсонській області про стягнення заборгованості,

встановив:

Публічне акціонерне товариство "Енергопостачальна компанія "Херсонобленерго" (далі - позивач, ПАТ "ЕК "Херсонобленерго", Товариство) звернулось до суду із адміністративним позовом, у якому просить стягнути з управління праці та соціального захисту населення Білозерської районної державної адміністрації Херсонської області, (далі - відповідач, УПСЗН Білозерської РДА) заборгованість за невідшкодування пільг з оплати за спожиту електроенергію в сумі 7070,71 грн. за період з січня 2010 року по березень 2011 року.

Свої вимоги мотивує тим, що відповідач відмовив у відшкодуванні витрат, пов'язаних із наданням пільг з оплати електроенергії без норм споживання особам, на яких поширюється дія Закону України "Про міліцію", посилаючись на постанову Кабінету Міністрів України № 879 від 01.08.1996 року "Про встановлення норм користування житлово-комунальними послугами громадянами, які мають пільги щодо їх оплати", якою встановлені норми споживання електричної енергії, в межах яких надаються передбачені чинним законодавством пільги на оплату житлово-комунальних послуг. Вважає таку відмову неправомірною, оскільки положення Закону, які обмежують надання пільг в рамках норм споживання, визнані неконституційними, у звязку з чим, Товариство звернулося з позовом до суду про стягнення коштів.

Представник позивача у судовому засіданні підтримала позовні вимоги, просила їх задовольнити, вказавши на те, що дії відповідача по відмові у відшкодуванні витрат з надання пільг на оплату послуг з надання електроенергії громадянам згідно Закону України "Про міліцію" не відповідають вимогам діючого законодавства. На виконання припису Державної інспекції з контролю за цінами в Херсонській області проведено перерахунок за спожиту електроенергію з урахуванням 50 % знижки без застосування норм, визначених Постановою Кабінету Міністрів України від 01.08.1996 р. № 879, та відповідачу надано форму "2-пільга" відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 29.01.2003 р. № 117. З посиланням на ч.6 ст.48, пп."б" п.4 ч.1 ст.89, ч.1 ст.97, ст.102 Бюджетного кодексу України, Закон України "Про Державний бюджет України на 2010 рік", Положення про Єдиний державний автоматизований реєстр осіб, які мають право на пільги, Порядок фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів і виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету, зазначає, що відповідач повинен був відшкодувати витрати з надання пільг на оплату послуг з надання електроенергії громадянам згідно Закону України "Про міліцію". Просить задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Представник відповідача заперечувала проти задоволення позовних вимог, вказавши на те, що встановлені постановою Кабінету Міністрів України № 879 від 01.08.1996 року "Про встановлення норм користування житлово-комунальними послугами громадянами, які мають пільги щодо їх оплати" норми споживання електроенергії поширюються на всіх, без виключення, громадян, які мають право на пільги і цей нормативний акт на даний час залишається чинним. При цьому представник відповідача вказує, що компенсує Товариству витрати з надання 50 % знижки за спожиту пільговими категоріями громадян електроенергію у повному обсязі згідно згаданої постанови Кабінету Міністрів України № 879 від 01.08.1996 року, в межах норм споживання. З посиланням на норми ст.95 Конституції України, Бюджетного кодексу, Закону України "Про Державний бюджет України на 2010 рік", постанови Кабінету Міністрів України від 04.03.2002 року № 256 "Про затвердження Порядку фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету" та від 26.01.2003 року № 117 "Про єдиний державний автоматизований реєстр осіб, які мають право на пільги", представник відповідача робить висновок про правомірність здійснення управлінням відшкодування витрат із застосуванням передбаченої ст.22 Закону України "Про міліцію" в межах встановлених постановою Кабінету Міністрів України № 879 від 01.08.1996 року норм споживання електроенергії.

Крім того, представник відповідача вказує, що при вирішенні цього питання управлінням застосовувались листи Головного управління праці та соціального захисту населення Херсонської обласної державної адміністрації від 11.05.2011 року №315-16/1764-5/5, Міністерства праці та соціальної політики України від 26.10.2010 року № 464/5/77-10 та Міністерства фінансів України від 27.07.2010 року № 31-19010-18-5/19192, у яких робиться аналогічний висновок щодо обовязку органів праці та соціального захисту населення відшкодовувати організаціям-надавачам послуг витрати за надані пільги виключно в межах норм споживання. У розрахунках субвенцій з Державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг та житлових субсидій населенню на оплату житлово-комунальних послуг враховуються кошти на надання пільг в оплаті за спожиті житлово-комунальні послуги з урахуванням норм пільгового споживання. Проведення перерахунку наданих пільг в оплаті за спожиту електроенергію без урахування норм пільгового споживання потребуватиме додаткових бюджетних коштів, які не передбачені в Державному бюджетах України на 2010, 2011 роки. Враховуючи наведене, просить відмовити в задоволенні позову.

Представник третьої особи підтримала позовні вимоги, вказавши на те, що з 09.02.2011 року по 22.02.2011 року Державною інспекцією з контролю за цінами в Херсонській області було проведено позапланову перевірку ПАТ "ЕК "Херсонобленерго" щодо правильності застосування тарифів на електроенергію по споживачам, які користуються пільгами з оплати таких послуг відповідно до ст.22 Закону України "Про міліцію", за результатами якої складений акт перевірки від 22.02.2011 року № 17. Під час перевірки встановлено, що протягом 2010 року позивачем проводилось нарахування за спожиту електроенергію зазначеній категорії громадян з урахуванням 50 % знижки, але в межах норм споживання, встановлених постановою Кабінету Міністрів України від 26.07.1996 № 839 "Про додаткові заходи щодо соціального захисту населення в умовах реформування системи платежів за житлово-комунальні послуги". Проведення такого розрахунку в порушення статті 22 Закону України "Про міліцію" призвело до завищення щомісячної плати за електроенергію. На підставі акту перевірки Державною інспекцією з контролю за цінами в Херсонській області винесено припис від 25.02.2011 року № 17, яким позивача зобовязано в місячний термін усунути порушення норм законодавства у вигляді завищення щомісячної плати за спожиту електроенергію шляхом приведення її розміру у відповідність із ст.22 Закону України "Про міліцію".

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши наявні у справі докази, суд приходить до наступного.

Судом встановлено, що 06.04.2011 року ПАТ "ЕК "Херсонобленерго" звернулось до управління праці та соціального захисту населення Білозерської районної державної адміністрації Херсонської області із листом № 01/521-10 з метою врегулювання спірного питання, яке стосується відшкодування останнім витрат, пов'язаних із наданням пільг по оплаті електроенергії.

Так, в зазначеному листі позивач просив УПСЗН Білозерської РДА, як розпорядника коштів місцевого бюджету, погодити розмір коштів, які не відшкодовані з січня 2010 року по березень 2011 року енергопостачальній організації за надані пільги працівникам міліції звільненим зі служби за віком, хворобою або вислугою років, в загальній сумі 7070,71 грн.

Відповідач відмовив компанії у відшкодуванні витрат, пов'язаних з наданням пільг з оплати електричної енергії без норм споживання особами, на яких поширюється дія Закону України "Про міліцію".

При вирішенні даної справи суд виходить з наступного.

Конституцією України закріплені такі основні принципи, як: проголошення України соціальною державою (стаття 1 Конституції України), а людини - її найвищою соціальною цінністю (стаття 3), принцип верховенства права (стаття 8), виключна роль правоохоронних органів та військових формувань у забезпеченні державної безпеки і захисті державного кордону України (стаття 17), рівність людей у своїй гідності та право на повагу до гідності (статті 21, 28), право громадян на соціальний захист, на рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму (стаття 46), на достатній життєвий рівень для себе і своєї сім'ї (стаття 48 Конституції України), тощо.

Згідно цих конституційних принципів Україна як соціальна держава взяла на себе зобов'язання щодо соціального захисту громадянина, забезпечення права кожного на достатній життєвий рівень для себе і своєї сім'ї тощо.

Служба в міліції передбачає ряд специфічних вимог, які дістали своє відображення у законодавстві. Норми, що регулюють суспільні відносини у цих сферах, враховують екстремальні умови праці, пов'язані з постійним ризиком для життя і здоров'я, жорсткі вимоги до дисципліни, професійної придатності, фахових, фізичних, вольових та інших якостей. Це повинно компенсуватись наявністю підвищених гарантій соціальної захищеності, тобто комплексу організаційно-правових та економічних заходів, спрямованих на забезпечення добробуту саме цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення.

Частина п'ята статті 17 Конституції України покладає на державу обов'язки щодо соціального захисту не тільки таких громадян, а й членів їхніх сімей (рішення Конституційного Суду України від 6 липня 1999 року № 8-рп/99 за конституційними поданнями Міністерства внутрішніх справ України і Міністерства фінансів України щодо офіційного тлумачення положень частини шостої статті 22 Закону України "Про міліцію" та частини сьомої статті 22 Закону України "Про пожежну безпеку").

У відповідності із ч.1 ст.22 Закону України "Про міліцію", держава гарантує працівникам міліції соціальний захист.

Частиною 4 статті 22 Закону України "Про міліцію" було передбачено, що працівникам міліції та членам їх сімей надається 50-процентна знижка по оплаті жилої площі, комунальних послуг, а також палива.

В той же час, постановою Кабінету Міністрів України № 879 від 01.08.1996 року "Про встановлення норм користування житлово-комунальними послугами громадянами, які мають пільги щодо їх оплати", з метою упорядкування оплати житлово-комунальних послуг громадянами, які мають відповідні пільги, встановлено, що громадянам, які відповідно до законодавства мають пільги щодо оплати житлово-комунальних послуг, з 1 серпня 1996 р. зазначені пільги надаються в межах таких норм:

а) споживання електричної енергії на комунально-побутові потреби:

у сільських і міських населених пунктах (крім будинків, які обладнано електричними плитами і електроопалювальними установками) - у розмірі 75 кВт.год на сім'ю з однієї-двох осіб на місяць, у тому числі, якщо обидва члени сім'ї мають право на знижку і додатково 15 кВт.год на кожного іншого члена сім'ї, а також осіб, які не належать до членів сім'ї пільговика, але зареєстровані і проживають у зазначеному житловому приміщенні (будинку) і мають право на знижку плати, але не більш як 150 кВт.год на місяць;

у сільських і міських населених пунктах у будинках, які обладнано стаціонарними електричними плитами, - у розмірі 100 кВт.год на сім'ю з однієї-двох осіб на місяць, у тому числі, якщо обидва члени сім'ї мають право на знижку і додатково 25 кВт.год на кожного іншого члена сім'ї, а також осіб, які не належать до членів сім'ї пільговика, але зареєстровані і проживають у зазначеному житловому приміщенні (будинку) і мають право на знижку плати, але не більш як 200 кВт.год на місяць;

у сільських і міських населених пунктах у будинках, обладнаних електроопалювальними установками, - 28 кВт.год на 1 кв. метр опалюваної площі на місяць в опалювальний період з розрахунку 21 кв. метр опалюваної площі на кожну особу, яка постійно проживає у житловому приміщенні (будинку) і має право на знижку плати, та додатково 10,5 кв. метра на сім'ю, але не більше загального розміру опалюваної площі

Підпунктом "а" підпункту 1 пункту 68 розділу II Закону України "Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 28.12.2007 р. N 107-VI, до статті 22 Закону України "Про міліцію" внесені зміни, а саме частина 4 цієї статті доповнена словами "в межах норм, встановлених законодавством".

Однак, Рішенням Конституційного суду України від 22 травня 2008 року № 10рп/2008 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є не конституційними), внесені Законом України про Державний бюджет України на 2008 рік зміни до вказаної статті, в частині, що стосується встановлення меж норм споживання.

Згідно частини 2 статті 152 Конституції України, закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

Отже, на момент виникнення спірних відносин стаття 22 Закону України "Про міліцію" передбачає надання пільг працівникам міліції та членам їх сімей у вигляді 50-процентної знижки по оплаті жилої площі, комунальних послуг, а також палива без обмеження норм споживання.

Цією ж статтею передбачено, що за працівниками міліції, звільненими зі служби за віком, хворобою або вислугою років, зберігається право на пільги за цим Законом.

Таким чином, на момент виникнення спірних відносин стаття 22 Закону України "Про міліцію" передбачає надання пільг працівникам міліції та членам їх сімей у вигляді 50-процентної знижки по оплаті жилої площі, комунальних послуг, а також палива без обмеження норм споживання. Дане право працівників міліції та членів їх сімей як складова спеціального правового статусу цих осіб не може бути обмеженим.

Навпаки, позбавлення чи обмеження пенсіонера з числа працівників міліції або членів його сім'ї права на житлово-комунальні пільги, якими вони користувались протягом усього періоду перебування на службі в міліції, у разі його звільнення за віком, через хворобу чи за вислугою років означало б не лише суттєве обмеження прав особи, звуження їх змісту та обсягу, а й дискримінацію непрацездатних, приниження людини, зневажання її честі й гідності, повагу до яких закріплено на конституційному рівні.

На думку суду, ні позивач, ні відповідач не мають жодного права на обмеження обсягу пільг, що передбачені Законами України.

Крім того, відповідно до п.4 ч.1 ст.8 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого у разі невідповідності нормативно-правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу.

Положення постанови Кабінету Міністрів України від 26.07.1996 № 839 "Про додаткові заходи щодо соціального захисту населення в умовах реформування системи платежів за житлово-комунальні послуги", на яку посилається відповідач як на підтвердження правомірності своїх дій, суперечать Конституції України та положенням Законів України "Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії", "Про міліцію", а тому не підлягають застосуванню при вирішенні справи.

Таким чином, суд вважає обґрунтованим посилання позивача на те, що з 22.05.2008 року, (з дня ухвалення Конституційним Судом України відповідного рішення), ПАТ "ЕК "Херсонобленерго", як електропостачальна організація, зобов'язана надавати зазначеній категорії громадян електроенергію по пільговому тарифу, зокрема 50 % знижку по оплаті спожитої електроенергії на весь її обсяг.

Статтею 9 Закону України "Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії" від 05 жовтня 2000 року №2017-ІІІ (Закон № 2017) визначено, що державні соціальні нормативи у сфері житлово-комунального обслуговування встановлюються з метою визначення державних гарантій щодо надання житлово-комунальних послуг та розмірів плати за житло і житлово-комунальні послуги, які забезпечують реалізацію конституційного права громадянина на житло. До їх числа належать, зокрема, нормативи користування житлово-комунальними послугами щодо яких держава надає пільги.

Відповідно до ст.39 Закону України "Про Державний бюджет України на 2010 рік" надання пільг таких категорій споживачів здійснюється за рахунок субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетом.

Згідно із п.п."б" п.4 ч.1 ст.89 Бюджетного кодексу України до видатків, що здійснюються з районних бюджетів та бюджетів міст республіканського значення, Автономної Республіки Крим і обласного значення та враховуються при визначенні обсягу міжбюджетних трансфертів, належать видатки на державні програми соціального захисту, у тому числі додаткові виплати населенню на покриття витрат з оплати житлово-комунальних послуг (житлові субсидії населенню), пільги окремим категоріям громадян

Для фінансування зазначених видатків місцевих бюджетів на підставі ст.102 Бюджетного кодексу України надається субвенція Державним бюджетом України, у порядку визначеному Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ст.38 Закону України "Про державний бюджет України на 2010 рік" за рахунок субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг та житлових субсидій населенню на оплату електроенергії, природного газу, послуг тепло-, водопостачання і водовідведення, квартирної плати (утримання будинків і споруд та прибудинкових територій), вивезення побутового сміття та рідких нечистот надаються житлові субсидії населенню та пільги, зокрема, особам, на яких поширюється чинність Закону України працівникам міліції, особам начальницького складу податкової міліції, рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої системи, державної пожежної охорони; пенсіонерам з числа слідчих прокуратури; дітям (до досягнення повноліття) працівників міліції, осіб начальницького складу податкової міліції, рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої системи, державної пожежної охорони, загиблих або померлих у зв'язку з виконанням службових обов'язків, непрацездатним членам сімей, які перебували на їх утриманні.

Згідно з пунктами 2 і 3 Порядку фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету (далі - Порядок), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 04.03.2002 року № 256, фінансування видатків місцевих бюджетів за державними програмами соціального захисту населення провадиться за рахунок субвенцій, передбачених державним бюджетом на відповідний рік, у межах обсягів, затверджених у обласних бюджетах, бюджетах Автономної Республіки Крим, бюджетах міст Києва та Севастополя, міст республіканського підпорядкування Автономної Республіки Крим і обласного значення та у районних бюджетах на зазначені цілі; головними розпорядниками коштів місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення є керівники головних управлінь, управлінь, відділів та інших самостійних структурних підрозділів місцевих держадміністрацій, виконавчих органів рад, до компетенції яких належать питання праці та соціального захисту населення.

Пунктом 5 Порядку передбачено, що головні розпорядники коштів місцевих бюджетів щомісяця готують інформацію про фактично нараховані суми та акти звіряння розрахунків за надані послуги з підприємствами - надавачами відповідних послуг і надсилають їх фінансовим органам райдержадміністрацій, виконкомів міських рад (міст республіканського Автономної Республіки Крим і обласного значення) у строки, встановлені цим же пунктом.

Районні управління праці і соціального захисту населення діють на підставі Типового положення про Головне управління праці та соціального захисту населення обласної, Київської міської, управління праці та соціального захисту населення Севастопольської міської і про управління праці та соціального захисту населення районної, районної у мм. Києві та Севастополі державної адміністрації, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30 травня 2007 р. № 790 (далі Положення), згідно із п.п.3, 4 якого саме таке управління організовує забезпечення на відповідній території реалізації державної політики у сфері соціально-трудових відносин, соціального захисту та соціального обслуговування населення , а також ведення обліку осіб, що мають право на пільги за соціальною ознакою.

Управління відповідно до покладених на нього завдань, зокрема: проводить роботу з надання державної соціальної допомоги і підтримки малозабезпеченим громадянам, у тому числі інвалідам; здійснює контроль за правильністю і своєчасністю призначення та виплати допомоги, компенсацій та інших соціальних виплат, виконанням інших заходів соціального захисту населення; координує і контролює роботу підрозділів з нарахування і виплати допомоги, компенсацій та інших соціальних виплат; подає пропозиції місцевим органам виконавчої влади та органам місцевого самоврядування під час формування проектів відповідних місцевих бюджетів щодо передбачення у складі видатків на фінансування місцевих програм соціального захисту та соціального забезпечення відповідних коштів на компенсацію витрат суб'єктів, що надають соціальні послуги; організовує контроль в межах своєї компетенції за наданням установлених пільг інвалідам, ветеранам війни та праці, одиноким непрацездатним громадянам, дітям-сиротам, одиноким матерям, сім'ям загиблих військовослужбовців, багатодітним сім'ям та іншим категоріям громадян, координує роботу підприємств, установ та організацій з цих питань, розробляє та подає відповідні пропозиції; організовує, координує та контролює надання населенню субсидій для відшкодування витрат на оплату житлово-комунальних послуг, придбання скрапленого газу, твердого та рідкого пічного побутового палива; забезпечує в установленому порядку ведення Єдиного державного автоматизованого реєстру осіб, які мають право на пільги.

Відповідно до п.13 Положення, управління є юридичною особою, має самостійний баланс, реєстраційні рахунки в органах Державного казначейства, печатку із зображенням Державного Герба України і своїм найменуванням..

Виходячи з наведених норм, відповідач - УПСЗН Білозерської РДА, як головний розпорядник коштів, є уповноваженою особою щодо відшкодування позивачу витрат пов'язаних із наданням пільг з оплати електроенергії без норм споживання особами, на яких поширюється дія закону "Про міліцію".

Згідно п.п.10, 11 Положення про Єдиний державний автоматизований реєстр осіб, які мають право на пільги, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 січня 2003 р. № 117, підприємства та організації, що надають послуги, щомісяця до 25 числа подають уповноваженому органу на паперових та електронних носіях розрахунки щодо вартості послуг, наданих пільговикам у минулому місяці, згідно з формою "2-пільга".

Уповноважений орган щомісяця:

1) звіряє інформацію, що міститься в Реєстрі, з інформацією, яка надходить від підприємств та організацій, що надають послуги, і у разі виявлення розбіжностей щодо загальної кількості пільговиків або розміру пільг, що надаються конкретному пільговику, не провадить розрахунків, що стосуються виявлених розбіжностей, до уточнення цієї інформації;

2) після проведення розрахунків з підприємствами та організаціями, що надають послуги, складає:

реєстр погашення заборгованості перед підприємствами та організаціями, що надають послуги, згідно з формою "5-пільга" та реєстр розрахунків згідно з формою "7-пільга";

акти звіряння розрахунків за надані пільговикам послуги згідно з формою "3-пільга";

3) до 15 числа подає:

фінансовим органам районних, районних у містах Києві та Севастополі держадміністрацій, виконавчих органів міських рад акти звіряння розрахунків згідно з формою "3-пільга".

З матеріалів справи вбачається, що з 09.02.2011 року по 22.02.2011 року Державною інспекцією з контролю за цінами в Херсонській області було проведено позапланову перевірку ПАТ "ЕК "Херсонобленерго" щодо правильності застосування тарифів на електроенергію по споживачам, які користуються пільгами з оплати таких послуг відповідно до ст.22 Закону України "Про міліцію", за результатами якої складений акт перевірки від 22.02.2011 року № 17.

Цим актом встановлено, що протягом 2010 року позивачем проводилось нарахування за спожиту електроенергію зазначеній категорії громадян з урахуванням 50 % знижки, але в межах норм споживання, встановлених постановою Кабінету Міністрів України від 26.07.1996 № 839 "Про додаткові заходи щодо соціального захисту населення в умовах реформування системи платежів за житлово-комунальні послуги". Проведення такого розрахунку в порушення статті 22 Закону України "Про міліцію" призвело до завищення щомісячної плати за електроенергію.

На підставі акту перевірки Державною інспекцією з контролю за цінами в Херсонській області винесено припис від 25.02.2011 року № 17, яким позивача зобовязано в місячний термін усунути порушення норм законодавства у вигляді завищення щомісячної плати за спожиту електроенергію шляхом приведення її розміру у відповідність із ст.22 Закону України "Про міліцію".

У звязку з наведеним позивачем було проведено перерахунки розмірів оплати за спожиту електроенергію по всім споживачам, які користуються пільгою, встановленою ст.22 Закону України "Про міліцію", з урахуванням 50 % знижки і без застосування приписів постановою Кабінету Міністрів України від 26.07.1996 № 839, тобто без обмеження норм споживання.

Внаслідок перерахунку утворилась різниця між сумою фактично наданих пільг та оплатою відповідачем їх відшкодування.

При цьому позивачем складено і подано відповідачу розрахунки витрат на відшкодування збитків, повязаних з наданням пільг за формою №2-пільга за періоди з січня 2010 року по лютий 2011 року та за березень 2011 року, до яких також включені витрати на надання пільг за попередні місяці, обчислені з урахуванням здійсненого перерахунку, відповідно до яких позивачу належало відшкодувати 5717,04 грн. перерахунку та 1353,67 грн. пільг за березень 2011 року, а всього 7070,71 грн.

Крім того, 06.04.2011 року ПАТ "ЕК "Херсонобленерго" звернулось до управління праці та соціального захисту населення Білозерської районної державної адміністрації Херсонської області із листом № 01/521-10 з метою врегулювання спірного питання, яке стосується відшкодування останнім витрат, пов'язаних із наданням пільг по оплаті електроенергії.

Так, в зазначеному листі позивач просив УПСЗН Білозерської РДА, як розпорядника коштів місцевого бюджету, погодити розмір коштів, які не відшкодовані з січня 2010 року по березень 2011 року енергопостачальній організації за надані пільги працівникам міліції звільненим зі служби за віком, хворобою або вислугою років, на загальну суму 7070,71 грн.

Відповідач відмовив компанії у відшкодуванні витрат, пов'язаних з наданням пільг з оплати електричної енергії без норм споживання особами, на яких поширюється дія Закону України "Про міліцію".

Статтею 95 Конституції України передбачено, що виключно Законом України "Про Державний бюджет України" визначаються будь-які видатки держави на загальносуспільні потреби, цільове спрямування цих видатків.

Відповідно до пункту 5 статті 51 Бюджетного кодексу розпорядники бюджетних коштів беруть бюджетні зобов'язання та проводять видатки тільки в межах бюджетних асигнувань, встановлених кошторисами.

Згідно пункту 2.1 наказу Державного казначейства України №136 від 09 серпня 2004 року та статті 51 Бюджетного кодексу України, розпорядники бюджетних коштів мають право брати бюджетні зобовязання в межах бюджетних асигнувань, установлених кошторисом поточного бюджетного року.

Показники Державного бюджету на 2010 рік в частині виплат, які встановлені статтею 22 Закону України Про міліцію розраховано, виходячи з положень Постанови №879, і передбачають призначення для взяття зобовязань щодо перерахунку пільг.

Проте, суд вважає, що розпорядники бюджетних коштів з врахуванням вимог бюджетного законодавства, у випадку виникнення обставин, які потребують додаткових видатків з бюджету, можуть звернутися з пропозицією про збільшення бюджетних асигнувань чи врахувати їх у кошторис наступного бюджетного року, подавши завчасно пропозиції щодо включення видатків за минулі роки при формуванні бюджету на наступний рік.

Так, за змістом статті 102 Бюджетного кодексу України видатки місцевих бюджетів, передбачені у пункті "б" пункту 4 частини першої статті 89 цього кодексу, фінансуються за рахунок субвенцій з Державного бюджету України в порядку визначеному Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 6 Порядку фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 4 березня 2002 року за № 256 (Порядок) передбачені дії, які необхідно здійснити головним розпорядником коштів місцевих бюджетів у разі виникнення додаткових зобовязань.

Так, у разі виникнення додаткових зобов'язань головні розпорядники коштів місцевих бюджетів надсилають щомісяця до 18 числа фінансовим органам райдержадміністрацій, виконкомів міських рад (міст республіканського Автономної Республіки Крим і обласного значення) уточнену інформацію про фактично нараховані у поточному місяці суми. Зазначені фінансові органи готують уточнені реєстри нарахованих у поточному місяці сум та подають їх до 20 числа фінансовим органам обласних, управлінням Державного казначейства в областях.

Більш того, пунктом 2 Постанови Кабінету Міністрів України № 256 поміж іншого установлено, що головні розпорядники коштів місцевих бюджетів здійснюють розрахунки з постачальниками послуг на підставі отриманих від них щомісячних звітів щодо послуг, наданих отримувачам, які мають право на відповідні пільги.

Виходячи з наведених норм, суд вважає, що відповідач - УПСЗН Білозерської РДА, як головний розпорядник коштів, протиправно відмовило позивачу у відшкодуванні витрат пов'язаних із наданням пільг з оплати електроенергії без норм споживання особами на яких поширюється дія закону "Про міліцію".

При цьому суд також враховує, що позивач в силу положень норм цивільного законодавства та згідно свого Статуту є господарюючим субєктом, основною метою діяльності якого є одержання прибутку внаслідок свої господарської діяльності.

Відповідно до ст.ст.5, 6 Господарського кодексу України, правовий господарський порядок в Україні формується на основі оптимального поєднання ринкового саморегулювання економічних відносин суб'єктів господарювання та державного регулювання макроекономічних процесів, виходячи з конституційної вимоги відповідальності держави перед людиною за свою діяльність та визначення України як суверенної і незалежної, демократичної, соціальної, правової держави.

Забороняється незаконне втручання органів державної влади та органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб у господарські відносини.

З наведеного суд робить висновок про неможливість покладення на позивача як субєкта господарювання, обовязку реалізовувати функції держави у вигляді соціального захисту окремих категорій громадян (в тому числі і шляхом надання пільг з оплати наданих послуг), без належного на те відшкодування з боку уповноважених на виконання таких функцій державних органів.

Згідно ст.71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України, орган державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Згідно ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових осіб, інших субєктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Відповідно до вимог ст.162 КАС України, у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову про визнання протиправними рішення суб'єкта владних повноважень чи окремих його положень, дій чи бездіяльності і про скасування або визнання нечинним рішення чи окремих його положень, про поворот виконання цього рішення чи окремих його положень із зазначенням способу його здійснення. Суд може прийняти іншу постанову, яка б гарантувала дотримання і захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Надавши правову оцінку всім обставинам справи, які знайшли своє підтвердження в ході судового засідання і доведені наявними матеріалами справи, суд з метою захисту прав та інтересів позивача, вважає, що позов слід задовольнити частково, змінивши спосіб захисту порушених прав позивача.

Відповідно до ч.2 ст.11 КАС України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.

Згідно із Положенням про Міністерство праці та соціальної політики України, Міністерство праці відповідно до покладених завдань, здійснює в межах своїх повноважень контроль за додержанням законодавства щодо надання пільг, у тому числі забезпечує через систему підпорядкованих йому органів реалізацію прав громадян на соціальний захист шляхом своєчасного та адресного надання соціальної допомоги. Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 04.03.2002 року № 256, управління праці та соціального захисту населення, як головні розпорядники коштів місцевих бюджетів, ведуть облік осіб, які мають право на пільги за соціальною ознакою, здійснюють розрахунки з постачальниками послуг на підставі отриманих від них щомісячних звітів щодо послуг, наданих пільговим категоріям громадян.

Тобто, відповідач не є власником коштів, що виділяються із державного бюджету на відшкодування послуг, наданих на пільгових умовах, а відповідно до пункту 5 цієї Постанови він щомісяця готує інформацію про фактично нараховані суми та акти звіряння розрахунків за надані послуги з підприємствами - надавачами відповідних послуг і надсилає їх фінансовим органам райдержадміністрацій, виконкомів міських рад (міст республіканського Автономної Республіки Крим і обласного значення). За таких обставин, порушене право позивача може бути поновлене лише шляхом вчинення відповідачем певних дій, а не стягненням з останнього конкретної суми грошових коштів.

Згідно ч.1 ст.94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету.

На підставі викладеного сплачений позивачем судовий збір у сумі 71 грн., який підтверджується платіжними дорученнями № 8937 від 26.07.2011 р. та № 8958 від 28.07.2011 р., підлягає стягненню на користь останнього з Державного бюджету.

Керуючись ст.ст.8, 9, 12, 19, 71, 158-163, 167 КАС України, суд -

постановив:

Позов задовольнити частково.

Зобов'язати управління праці та соціального захисту населення Білозерської районної державної адміністрації Херсонської області вчинити дії щодо відшкодування Публічному акціонерному товариству "Енергопостачальна компанія "Херсонобленерго" витрат з надання пільг на оплату послуг з надання електоенергії громадянам, які мають право на пільги згідно Закону України "Про міліцію", в розмірі 7070 (сім тисяч сімдесят) грн. 71 коп.

Стягнути з Державного бюджету України на користь Публічного акціонерного товариства "Енергопостачальна компанія "Херсонобленерго" судові витрати у сумі 71 (сімдесят одна) грн.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Одеського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до ст.160 КАС України чи прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Повний текст постанови виготовлений та підписаний 29 вересня 2011 р.

Суддя Бездрабко О.І.

кат. 5.8.2