Справа № 333/6381/16-а(2-а/333/292/16)
Суддя: Богданенко І.Ю.
Дата ухвалення: 2017-02-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

14 лютого 2017 рокусправа № 333/6381/16-а

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Богданенка І.Ю.,

суддів: Уханенка С.А. Дадим Ю.М. ,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Дніпрі апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України в Комунарському районі м. Запоріжжя

на постанову Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 08 грудня 2016 року

у справі №333/6381/16-а

за позовом ОСОБА_1

до управління Пенсійного фонду України в Комунарському районі м. Запоріжжя

про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинення дії,-

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2016 року ОСОБА_1 звернувся у Комунарський районний суд м. Запоріжжя з позовом до управління Пенсійного фонду України в Комунарському районі м. Запоріжжя про визнання протиправними дій щодо відмови в призначенні пенсії за віком у відповідності до статті 26, частини 2 статті 40 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» із застосуванням показника середньої заробітної плати по Україні за 2013, 2014, 2015 роки; зобов'язання призначити позивачу пенсію за віком з 19 жовтня 2016 року відповідно до частини 2 статті 40 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» із застосуванням показника середньої заробітної плати в Україні з якої сплачено страхові внески за три календарні роки, що передують року звернення з заявою про призначення пенсії за віком (2013-2015 роки) та виплатити різницю між фактично отриманою та призначеною пенсією.

Постановою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 08 грудня 2016 року, прийнятою в порядку скороченого провадження, позовні вимоги задоволено частково.

Визнано протиправними дії щодо відмови в призначенні пенсії за віком у відповідності до статті 26, частини 2 статті 40 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» із застосуванням показника середньої заробітної плати по України за 2013-2015 роки та зобов'язано управління Пенсійного фонду України в Комунарському районі м. Запоріжжя призначити ОСОБА_1 пенсію за віком з 19 жовтня 2016 року відповідно до частини 2 статті 40 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» із застосуванням показника середньої зарплати в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення з заявою за призначенням пенсії за віком (2013-2015 роки), та виплатити різницю між фактично отриманою та призначеною пенсією.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, управління Пенсійного фонду України в Комунарському районі м. Запоріжжя подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати оскаржувану постанову та ухвалити нову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

У письмових запереченнях позивач просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, постанову без змін.

Перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду першої інстанції, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

ОСОБА_1 з січня 2003 року перебував на обліку в управлінні Пенсійного фонду України в Комунарському районі м. Запоріжжя та отримував пенсію за віком на пільгових умовах по Списку №1 із зменшенням пенсійного віку в порядку пункту «а» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Як підтверджується матеріалами справи, 19 жовтня 2016 року ОСОБА_1 звернувся до відповідача з заявою про призначення йому пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» та подав документи.

Управлінням Пенсійного фонду України в Комунарському районі м. Запоріжжя листом від 10 листопада 2016 року №252/А-9 надано відповідь, в якій зазначено, що з січня 2003 року позивачу призначено пенсію за віком на пільгових умовах за списком №1 відповідно до пункту «а» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», з 01 січня 2004 року пенсію перераховано у зв'язку з прийняттям Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування». Оскільки пенсія позивача розраховується у відповідності до вимог Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», підстав для проведення перерахунку пенсії відсутні; розмір пенсії розраховується з урахуванням середньої заробітної плати по народному господарству України за 2007 рік в розмірі 1197,91 грн.

Вважаючи дії відповідача щодо відмови в призначенні пенсії за віком у відповідності до статті 26, частини 2 статті 40 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» із застосуванням показника середньої заробітної плати по Україні за 2013, 2014, 2015 роки неправомірними, позивач звернувся до суду.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», пенсією є щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її інвалідом, або отримують члени її сім'ї у випадках, визначених цим Законом.

Статтею 9 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» визначено види пенсійних виплат і соціальних послуг, зокрема, за рахунок коштів Пенсійного фонду в солідарній системі призначаються наступні пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності внаслідок загального захворювання (у тому числі каліцтва, не пов'язаного з роботою, інвалідності з дитинства); 3) пенсія у зв'язку з втратою годувальника.

При цьому, згідно з частиною 1 статті 10 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв'язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором.

Відповідно до частини 3 статті 2 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» для окремих категорій громадян законами України можуть встановлюватися умови, норми і порядок їх пенсійного забезпечення, відмінні від загальнообов'язкового державного пенсійного страхування і недержавного пенсійного забезпечення.

Згідно зі статтею 2 Закону України «Про пенсійне забезпечення», за цим законом призначалися наступні види державних пенсій: за віком; по інвалідності; в разі втрати годувальника; за вислугу років.

З 01 січня 2004 року набрав чинності Закон України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Згідно з пунктом 2 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах або за вислугу років, які відповідно до законодавства, що діяло раніше, мали право на пенсію на пільгових умовах або за вислугу років, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди.

До запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, пенсії призначаються за нормами цього Закону в разі досягнення пенсійного віку та наявності трудового стажу, передбачених Законом України «Про пенсійне забезпечення». У цьому випадку розміри пенсій визначаються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону.

Право на призначення пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку передбачалося як статтею 100 Закону України «Про пенсійне забезпечення» (для осіб, які мали право на пенсію на пільгових умовах), так і передбачається п.п.3 п.2 Перехідних положень Закону України «Про загальнообов'язкове пенсійне страхування».

Положенням Закону України «Про пенсійне забезпечення» і Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» визначено, що пенсія за віком може призначатись як на загальних, так і на пільгових та спеціальних юридичних підставах. При цьому, під пільговим пенсіонуванням законодавець розуміє можливість вийти на пенсію за віком або в молодшому віці за загальної незмінної тривалості трудового стажу, або за одночасним зниженням вимог до віку і тривалості трудового стажу.

Відповідно до частини 3 статті 45 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду.

При переведенні з одного виду пенсії на інший за бажанням особи може враховуватися заробітна плата (дохід) за періоди страхового стажу, зазначені в частині першій статті 40 цього Закону, із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) попереднього виду пенсії.

Якщо особа після призначення пенсії по інвалідності продовжувала працювати та набула не менш як 24 місяці страхового стажу після призначення (попереднього перерахунку) пенсії незалежно від перерв у роботі, при переведенні вперше з пенсії по інвалідності на пенсію за віком застосовується середня заробітна плата (дохід), визначена частиною другою статті 40 цього Закону для призначення пенсії.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що частиною 3 статті 45 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» регламентовано порядок переведення з одного виду пенсії, призначеного саме за цим Законом, на інший.

Отже, показник середньої заробітної плати при переведенні на інший вид пенсії має бути незмінним, тобто таким, яким він був на час призначення пенсії, передбаченої Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

У випадку із заявою ОСОБА_1 не мало місце призначення іншої пенсії за іншим законом.

Оскільки, положення частини 2 статті 40 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», на які посилається позивач, стосуються осіб, які вперше звернулися за призначенням пенсії за цим Законом, то суд першої інстанції дійшов не правильного висновку про наявність правових підстав для задоволення позову, оскільки позивачу раніше вже була призначена пенсія за віком.

З огляду на те, що позивач скористався своїм правом на призначення пенсії за віком, яка йому неодноразово з 2004 року перераховувалася у визначеному Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» порядку, суд апеляційної інстанції не вбачає правових підстав для зобов'язання відповідача призначити позивачу пенсії за віком за його заявою від 19 жовтня 2016 року у відповідності до статті 26, частини другої статті 40 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

З урахуванням викладеного, суд апеляційної інстанції дійшов висновків про необґрунтованість позовних вимог, що є підставою для відмови у їх задоволенні.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що судом першої інстанції ухвалено рішення при неповному з'ясуванні обставин справи, що призвело до неправильного вирішення справи, з порушенням норм матеріального права, що є підставою для скасування постанови суду з прийняттям нової постанови про відмову у задоволенні позовних вимог.

Керуючись статтями 197, 198, 202, 205, 206 Кодексу адміністративного судочинства України,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України в Комунарському районі м. Запоріжжя - задовольнити.

Постанову Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 08 грудня 2016 року - скасувати.

Відмовити у задоволенні позовних вимог.

Постанова набирає законної сили з моменту постановлення та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя І.Ю. Богданенко

суддя С.А. Уханенко

суддя Ю.М. Дадим