Справа № 824/1055/16-а
Суддя: Дембіцький Павло Дмитрович
Дата ухвалення: 2017-03-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 березня 2017 р. м. Чернівці Справа № 824/1055/16-а

Чернівецький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Дембіцького П.Д.,

за участю:

секретаря судового засідання Антонюк О.В.,

позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до Солом'янського районного відділу державної виконавчої служби міста ОСОБА_2 територіального управління юстиції у м. Києві, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - Національна академія внутрішніх справ, про скасування постанови та зобовязання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В:

В поданому до суду адміністративному позові ОСОБА_1 (позивач) просить скасувати постанову державного виконавця Солом'янського районного відділу державної виконавчої служби міста ОСОБА_2 територіального управління юстиції у м. Києві ОСОБА_3 про відмову у відкритті виконавчого провадження від 21.11.2016 року та зобов'язати Солом'янський районний відділ державної виконавчої служби міста ОСОБА_2 територіального управління юстиції у м. Києві розглянути заяву про примусове виконання.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що постановою старшого державного виконавця Солом'янського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва від 25.07.2016 року йому було відмолено у відкритті виконавчого провадження. Постановою Чернівецького окружного адміністративного суду від 30.09.2016 року №824/553/16-а скасовано постанову про відмову у відкритті виконавчого провадження.

24.10.2016 року позивач звернувся до Солом'янського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва із заявою про відкриття виконавчого провадження, проте виконавчий документ було повернуто стягувану без прийняття до виконання. Позивач вважає вищевказане рішення протиправним та необґрунтованим.

Відповідач не погоджуючись із позовними вимогами надав суду заперечення в яких зазначив, що 21.11.2016 р. державним виконавцем Амборським А.В. винесено повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання.

Відповідача вказує, що у резолютивній частині виконавчого листа №824/61/16-а від 29.06.2016 року передбачено вчинення кількох дій, а саме: поновлення на попередньо займаній посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. У зазначеному виконавчому документів не визначено, в якій частині необхідно виконати таке рішення. На думку відповідача, виконавчий документ не може містити дві вимоги, у звязку з чим, у даному випадку необхідно було подати два виконавчих документа, в яких була б зазначена вимога про поновлення на роботі та окремо вимога про стягнення заробітку за час вимушеного прогулу.

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив суд задовольнити їх.

Представник відповідача в судове засідання з'явився, надіслав до суду клопотання про розгляд справи без його участі.

Заслухавши пояснення позивача, дослідивши наявні матеріали, всебічно та повно з'ясувавши всі обставини справи, об'єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення для вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що постановою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 07 червня 2016 року у справі №824/61/16-а адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено. Визнано протиправним і скасовано наказ Національної академії внутрішніх справ №178 о/с від 06.11.2015 року, поновлено ОСОБА_1 на попередньо займаній посаді та стягнуто з Національної академії внутрішніх справ на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 11635,48 грн.

29 червня 2016 року Чернівецьким окружним адміністративним судом видано виконавчий лист по адміністративній справі № 824/61/16-а у якій адміністративний позов задоволено. Визнано протиправним і скасовано наказ Національної академії внутрішніх справ №178 о/с від 06.11.2015 року, поновлено ОСОБА_1 на попередньо займаній посаді та стягнуто з Національної академії внутрішніх справ на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 11635,48 грн.

18 липня 2016 року позивачем направлено на адресу Соломянського РВ ДВС міста ОСОБА_2 територіального управління юстиції у м. Києві заяву про відкриття виконавчого провадження щодо примусового виконання рішення суду.

Старшим державним виконавцем Соломянського РВДВС міста ОСОБА_2 територіального управління юстиції у м. Києві ОСОБА_4 25 липня 2016 року відмовлено у відкритті виконавчого провадження щодо примусового виконання виконавчого листа по адміністративній справі №824/61/16-а ВП № 517425.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням, ОСОБА_1 оскаржив до суду.

Постановою Чернівецького окружного адміністративного суду від 30.09.2016 року справа №824/553/16-а визнано протиправною та скасовано постанову старшого державного виконавця Солом'янського РВ ДВС міста ОСОБА_2 територіального управління юстиції у м. Києві про відмову у відкритті виконавчого провадження від 25 липня 2016 року ВП №517425; Зобовязано Солом'янський РВ ДВС міста ОСОБА_2 територіального управління юстиції у м. Києві повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про примусове виконання виконавчого листа, виданого Чернівецьким окружним адміністративним судом 29 червня 2016 року у адміністративній справі № 824/61/16-а.

24.10.2016 року позивач повторно звернувся до Солом'янського РВ ДВС міста ОСОБА_2 територіального управління юстиції у м. Києві із повторною заявою в якій просив: виконати рішення Чернівецького окружного адміністративного суду по справі №824/553/16-а від 30.09.2016 року; прийняти до примусового виконання виконавчий лист по справі №824/61/16-а, який видано Чернівецьким окружним адміністративним судом 29.06.2016 року про скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення з Національної академії внутрішніх справ середнього заробітку за час вимушеного прогулу в сумі 11635,48 грн. (а.с. 10).

Державним виконавцем Солом'янського районного відділу державної виконавчої служби міста ОСОБА_2 територіального управління юстиції у м. Києві ОСОБА_5 розглянуто заяву щодо примусового виконання виконавчого листа №824/61/16-а виданого 29.06.2016 року Чернівецьким окружним адміністративним судом на підставі рішення Вінницького апеляційного адміністративного суду від 07.06.2016 року про визнання протиправним і скасування наказу № 178 о/с від 06.11.2015 року, поновлення ОСОБА_1 на попередньо займаній посаді та стягнення з Національної академії внутрішніх справ на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу в сумі 11635,48 грн.

За результатами розгляду заяви, відповідачем 21.11.2016 року прийнято Повідомлення про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання ВП№52942285, оскільки виконавчий документ не відповідає вимогам передбаченим статтею 4 Закону України "Про виконавче провадження". (а.с. 8).

Повідомлення про повернення виконавчого документа стягувачу від 21.11.2016 року ВП№52942285 направлено позивачу листом від 21.11.2016 року № 472/19. (а.с. 8).

Не погоджуючись із зазначеним рішенням, ОСОБА_1 оскаржив його до суду.

До вказаних спірних правовідносин суд застосовує наступні положення законодавства та робить висновки по суті спору.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини третьої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до статті 1 Закону України від 02.06.2016 року N1404-VIII (Закон N1404-VIII) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 3 Закону N1404-VIII підлягають примусовому виконанню рішення на підставі, в тому числі, виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень.

Відповідно до п. 4 Розділу ІІІ Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 року N 512/5 виконавчий документ повертається без прийняття до виконання у випадках, передбачених частиною четвертою статті 4 Закону, про що орган державної виконавчої служби або приватний виконавець надсилає стягувачу повідомлення протягом трьох робочих днів з дня пред'явлення виконавчого документа.

Відповідно до частини 1 статті 4 Закону N1404-VIII у виконавчому документі зазначаються: 1) назва і дата видачі документа, найменування органу, прізвище, ім'я, по батькові та посада посадової особи, яка його видала; 2) дата прийняття і номер рішення, згідно з яким видано документ; 3) повне найменування (для юридичних осіб) або прізвище, ім'я та, за наявності, по батькові (для фізичних осіб) стягувача та боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або адреса місця проживання чи перебування (для фізичних осіб), дата народження боржника - фізичної особи; 4) ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань стягувача та боржника (для юридичних осіб - за наявності); 5) резолютивна частина рішення, що передбачає заходи примусового виконання рішень; 6) дата набрання рішенням законної сили (крім рішень, що підлягають негайному виконанню); 7) строк пред'явлення рішення до виконання.

Відповідно до частини 2 статті 4 Закону N1404-VIII у разі якщо рішення ухвалено на користь кількох позивачів або проти кількох відповідачів, а також якщо належить передати майно, що перебуває в кількох місцях, чи резолютивною частиною рішення передбачено вчинення кількох дій, у виконавчому документі зазначаються один боржник та один стягувач, а також визначається, в якій частині необхідно виконати таке рішення, або зазначається, що обов'язок чи право стягнення є солідарним.

Частиною четвертою статті 4 Закону N1404-VIII виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред'явлення, якщо: 1) рішення, на підставі якого видано виконавчий документ, не набрало законної сили (крім випадків, коли рішення у встановленому законом порядку допущено до негайного виконання); 2) пропущено встановлений законом строк пред'явлення виконавчого документа до виконання; 3) боржника визнано банкрутом; 4) Національним банком України прийнято рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку-боржника; 5) юридичну особу - боржника припинено; 6) виконавчий документ не відповідає вимогам, передбаченим цією статтею, або якщо стягувач не подав заяву про примусове виконання рішення відповідно до статті 26 цього Закону; 7) виконання рішення не передбачає застосування заходів примусового виконання рішень; 8) стягувач не надав підтвердження сплати авансового внеску, якщо авансування є обов'язковим; 9) виконавчий документ не підлягає виконанню органами державної виконавчої служби, приватним виконавцем; 10) виконавчий документ пред'явлено не за місцем виконання або не за підвідомчістю.

У разі невідповідності виконавчого документа вимогам, передбаченим цією статтею, стягувач має право звернутися до суду чи іншого органу (посадової особи), що видав виконавчий документ, щодо приведення його у відповідність із зазначеними вимогами.

Згідно частини першої статті 259 Кодексу адміністративного судочинства України за кожним судовим рішенням, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, за заявою осіб, на користь яких воно ухвалено, чи прокурора, який здійснював у цій справі представництво інтересів громадян або держави в суді, видається один виконавчий лист.

Однак відповідач не навів жодного посилання в оскаржуваному рішенні про причини, які унеможливлюють виконання рішення суду у межах одного виконавчого провадження.

Підстава, зазначена відповідачем в оскаржуваній постанові, критично оцінюється судом, оскільки не відповідає вимогам закону та порушує законне право позивача на виконання рішення суду, яке набрало законної сили.

Частиною першою та другою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Судом встановлено, що позивач просить суд скасувати постанову державного виконавця Солом'янського районного відділу державної виконавчої служби міста ОСОБА_2 територіального управління юстиції у м. Києві ОСОБА_3 про відмову у відкритті виконавчого провадження від 21.11.2016 року. Проте, як видно з матеріалів справи та не заперечувалось позивачем, така постанова відповідачем не виносилась. Таким чином, у звязку із відсутністю, в даному випадку, порушених прав, свобод та інтересів позивача, суд відмовляє у задоволенні позовних вимог в цій частині.

Водночас, з метою захисту порушених прав позивача, зважаючи на положення статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України, якою надано право суду виходити за межі позовних вимог, суд приходить до висновку про наявність підстав для визнання протиправним та скасування повідомлення державного виконавця Солом'янського районного відділу державної виконавчої служби міста ОСОБА_2 територіального управління юстиції у м. Києві про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання від 21.11.2016 року у ВП № 52942285.

Згідно з пунктом 2 частини 2 статті 162 КАС України у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову про зобов'язання відповідача вчинити певні дії.

Беручи до уваги вказане положення суд вважає за необхідне поряд із скасуванням повідомлення про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання від 21.11.2016 року у ВП № 52942285 також зобов'язати відповідача повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 24.10.2016 року про примусове виконання виконавчого листа виданого Чернівецьким окружним адміністративним судом 29 червня 2016 року по адміністративній справі № 824/61/16-а.

Відповідно до частини 2 статті 11 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.

Частиною 1 статті 2 КАС України визначено, що завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Із змісту вказаних норм вбачається, що адміністративне судочинство спрямоване на захист порушених прав осіб у сфері публічно-правових відносин у випадку, якщо своїми незаконними рішеннями, діями або бездіяльністю суб'єкт владних повноважень порушує такі права, свободи та інтереси осіб. Приблизний перелік способів захисту порушеного права в адміністративному судочинстві встановлено ч. 2 ст. 162 КАС України. При цьому адміністративний суд може застосувати інший спосіб захисту права, який би гарантував захист прав, свобод та інтересів осіб. Критерієм обрання способу захисту порушеного права є те, що він з урахуванням особливостей спірних відносин повинен бути спрямований на реальне відновлення порушених прав позивача.

Згідно частини 2 статті 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Стаття 19 Конституції України визначає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Оцінюючи правомірність дій та рішень відповідача, суд керується критеріями, закріпленими у частині 3 статті 2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури, яких повинні дотримуватися суб'єкти владних повноважень при реалізації дискреційних повноважень.

Відповідно до положень, закріплених статті 11 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Як зазначено ч. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. Згідно з ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Під час судового розгляду справи відповідач, як субєкт владних повноважень, не довів суду правомірність прийнятого рішення - повідомлення про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання від 21.11.2016 року у ВП № 52942285.

Крім того, вирішуючи правомірність прийнятого оскаржуваного рішення, відповідачем у судове засіданні не надано достатньо аргументів та доводів, а також письмових доказів, які свідчать про те, що повідомлення про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання від 21.11.2016 року у ВП № 52942285, прийнято в межах повноважень та у спосіб, передбачений Конституцією та Законами України.

Статтею 86 КАС України визначено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Всупереч наведеному припису норми процесуального права, відповідач при розгляді судом спору не надав належних доказів та не довів правомірність прийняття рішення про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання від 21.11.2016 року у ВП № 52942285, а відтак його не можна визнати обґрунтованим.

Відповідач прийнявши повідомлення про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання від 21.11.2016 року допустив порушення прав, свободи та інтересів позивача, а тому, вказане повідомлення, як протиправне належить до скасування, що забезпечить належний захист порушеного права та відповідає суті заявлених вимог.

У ході судового розгляду справи відповідач, як суб'єкт владних повноважень, не довів правомірність прийнятого повідомлення про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання від 21.11.2016 року у ВП № 52942285.

Враховуючи висновок суду про протиправність дій відповідача, суд приходить до висновку про необхідність зобовязати Солом'янський районний відділ державної виконавчої служби міста ОСОБА_2 територіального управління юстиції у м. Києві повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 24.10.2016 року про примусове виконання виконавчого листа виданого Чернівецьким окружним адміністративним судом 29 червня 2016 року по адміністративній справі №824/61/16-а.

Згідно статті 5 Закону України Про судовий збір позивач був звільнений від сплати судового збору за подання даного позову, судові витрати (судовий збір), відповідно до статті 94 КАС України, стягненню з відповідача не підлягають.

У процесі розгляду справи не виявлено інших фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 19, 43 та 129 Конституції України, ст. ст. 2, 6, 11, 69 - 71, 86, 94, 158, 160 - 163 та 167 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

1. Адміністративний позов задовольнити частково.

2. Визнати протиправною та скасувати повідомлення державного виконавця Солом'янського районного відділу державної виконавчої служби міста ОСОБА_2 територіального управління юстиції у м. Києві про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання від 21.11.2016 року у ВП № 52942285.

3. Зобовязати Солом'янський районний відділ державної виконавчої служби міста ОСОБА_2 територіального управління юстиції у м. Києві повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 24.10.2016 року про примусове виконання виконавчого листа виданого Чернівецьким окружним адміністративним судом 29 червня 2016 року по адміністративній справі №824/61/16-а.

4. В задоволенні інших позовних вимог відмовити.

Порядок оскарження передбачено ст.ст. 185-186 КАС України. Порядок набрання судовим рішенням передбачено статтею 254 КАС України

Суддя П.Д. Дембіцький

Постанова в повному обсязі складена 28 березня 2017 р.