Справа № 803/1351/16
Суддя: Дмитрук Валентин Васильович
Дата ухвалення: 2017-03-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

803/1351/16

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 березня 2017 року

Справа № 803/1351/16

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого – судді Дмитрука В.В.,

при секретарі судового засідання Гринчук Я.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку адміністративну справу за позовом Луцької об’єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Волинській області до приватного підприємства «Імпортавто» про підтвердження обґрунтованості адміністративного арешту майна платника податків,

ВСТАНОВИВ:

Луцька об'єднана державна податкова інспекція Головного управління ДФС у Волинській області (далі – Луцька ОДПІ, позивач) звернулася з адміністративним позовом до Приватного підприємства «Імпортавто» (далі - ПП «Імпортавто») про підтвердження обґрунтованості адміністративного арешту майна платника податків, застосованого рішенням Луцької ОДПІ від 25 серпня 2016 року.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 23 і 25 серпня 2016 року на підставі наказу Луцької ОДПІ № 921 від 23 серпня 2016 року «Про проведення документальної позапланової виїзної перевірки» і направлення на перевірку № 000664 від 23 серпня 2016 року посадовою особою контролюючого органу здійснювались виїзди за місцезнаходженням ПП «Імпортавто» (м. Луцьк, вул. Єршова, 11/408), однак представник відповідача не допустив податкового інспектора до проведення фактичної перевірки, у зв’язку із чим було складено Акт недопуску до проведення перевірки від 25 серпня 2016 року.

25 серпня 2016 року першим заступником начальника Луцької ОДПІ було прийнято рішення про застосування адміністративного арешту майна платника податків - ПП «Імпортавто» на підставі підпункту 94.2.3 пункту 94.2 статті 94 ПК України у зв’язку із відмовою від допуску посадових осіб контролюючого органу до перевірки.

У зв’язку із наведеним Луцька ОДПІ просила підтвердити обґрунтованість адміністративного арешту майна платника податків.

Представник позивача в судове засідання не прибув, 06.03.2017 року представником Луцької ОДПІ була подана заява про розгляд справи за її відсутності.

Представник відповідача в судове засідання не прибув, письмових заперечень з приводу заявленого адміністративного позову суду не подав, натомість заявив клопотання про відкладення розгляду справи в зв’язку з перебуванням у службовому відрядженні, однак доказів на підтвердження обґрунтованості заявленого клопотання суду не подав.

Відповідно до частини четвертої статті 122 КАС України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Згідно із частиною четвертою статті 128 КАС України у разі неприбуття відповідача, належним чином повідомленого про дату, час і місце судового розгляду, без поважних причин розгляд справи може не відкладатися і справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів.

Частиною першою статті 41 КАС України визначено, що у разі неявки у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності осіб, які беруть участь у справі (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Таким чином, оскільки представники сторін, належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, в судове засідання не прибули, при цьому представником позивача було заявлено письмове клопотання про розгляд справи за її відсутності, представником відповідача доказів поважності неприбуття до суду не подано, а дану справу можливо розглянути і вирішити на підставі наявних у ній доказів, тому суд дійшов висновку, що дану справу можливо розглянути за відсутності сторін, без фіксування судового засідання технічними засобами.

Дослідивши наявні у матеріалах справи письмові докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають до задоволення з наступних підстав.

23.08.2016 року на підставі пп.78.1.4 п.78.1 ст.78 Податкового кодексу України начальником Луцької ОДПІ прийнято наказ №921 про проведення документальної позапланової виїзної перевірки приватного підприємства «Імпортавто» з 23.08.2016 року тривалістю 5 робочих днів, щодо показників задекларованих в поданій звітності з податку на додану вартість за січень-червень 2016 року та з податку на прибуток на І-ІІ квартал 2016 року, а також видано направлення на перевірку від 23.08.2016 року №000664.

23.08.2016 року працівником Луцької ОДПІ було здійснено виїзд за юридичною адресою відповідача: м.Луцьк, вул.Єршова, 11, к.408, однак посадові особи підприємства були відсутні, про що складено акт №100/14-01/38592301 від 23.08.2016 року.

Під час повторного виїзду для проведення перевірки 25.08.2016 року представник ПП «Імпортавто» після ознайомлення з наказом на проведення перевірки та направленням на перевірку повідомив про недопуск до перевірки, мотивуючи тим, що наказ №921 від 23.08.2016 року складено з порушенням вимог Податкового кодексу України, в зв’язку з чим працівником Луцької ОДПІ було складено акт недопуску до проведення перевірки від 25.08.2016 року, з яким ознайомлено представника підприємства.

25 серпня 2016 року першим заступником начальника Луцької ОДПІ було прийнято рішення про застосування адміністративного арешту майна платника податків ПП «Імпортавто» на підставі підпункту 94.2.3 пункту 94.2 статті 94 ПК України у зв’язку із відмовою від допуску посадових осіб контролюючого органу до перевірки.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд враховує, що відповідно до пункту 75.1 статті 75 ПК України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Відповідно до пункту 81.1 статті 81 ПК України посадові особи контролюючого органу мають право приступити до проведення документальної виїзної перевірки, фактичної перевірки за наявності підстав для їх проведення, визначених цим Кодексом, та за умови пред'явлення або надіслання у випадках, визначених цим Кодексом, таких документів: направлення на проведення такої перевірки, копії наказу про проведення перевірки та службового посвідчення осіб, які зазначені в направленні на проведення перевірки.

Пунктом 81.2 статті 81 ПК України передбачено, що у разі відмови платника податків та/або посадових (службових) осіб платника податків (його представників або осіб, які фактично проводять розрахункові операції) у допуску посадових (службових) осіб контролюючого органу до проведення перевірки складається акт, який засвідчує факт відмови.

Відповідно до п. 94.1 ст. 94 Податкового кодексу України адміністративний арешт майна платника податків (далі-арешт майна) є винятковим способом забезпечення виконання платником податків його обов’язків, визначених законом.

Відповідно до підпункту 94.2.3 пункту 94.2 статті 94 Податкового кодексу України арешт майна може бути застосовано, якщо платник податків відмовляється від проведення документальної або фактичної перевірки за наявності законних підстав для її проведення або від допуску посадових осіб контролюючого органу.

Визначення адміністративного арешту як виняткового способу забезпечення виконання обов'язків платника податків, наведене в пункті 94.1 статті 94 ПК України.

Адміністративний арешт майна платника податків відповідно до пункту 94.10 статті 94 ПК України накладається за рішенням керівника органу державної податкової служби, обґрунтованість якого протягом 96 годин має бути перевірена судом.

Адміністративний арешт майна платника податків припиняється у випадках, передбачених пунктом 94.19 статті 94 ПК України, зокрема, у зв'язку з: відсутністю протягом строку, зазначеного у пункті 94.10, рішення суду про визнання арешту обґрунтованим (підпункт 94.19.1); усуненням платником податків причин застосування адміністративного арешту (підпункт 94.19.3).

Відповідно до частини першої статті 1833 КАС України провадження у справах за зверненням органів доходів і зборів при здійсненні ними передбачених законом повноважень здійснюється на підставі подання таких органів щодо підтвердження обґрунтованості адміністративного арешту майна платника податків.

Згідно із частиною восьмою статті 1833 КАС України у разі постановлення судом ухвали про відкриття провадження у справі суд приймає у триденний строк, але не пізніше ніж протягом 96 годин з моменту встановлення обставин, що зумовлюють звернення заявника до суду, постанову по суті заявлених вимог, яка підлягає негайному виконанню.

Відмова у прийнятті подання, зокрема у зв'язку із наявністю між сторонами спору про право, унеможливлює повторне звернення заявника з таким самим поданням. Заявник у цьому випадку має право звернутися з тими самими вимогами до суду в загальному порядку (частина шоста статті 1833 КАС України).

Як встановлено судом, Луцька ОДПІ 26.08.2016 року зверталась до Волинського окружного адміністративного суду з поданням до приватного підприємства «Імпортавто» про підтвердження обґрунтованості адміністративного арешту майна, проте ухвалою від 29.08.2016 року у справі №806/1287/16 зазначене подання було повернуто.

Водночас, ПП «Імпортавто» в судовому порядку оскаржило наказ №921 від 23 серпня 2016 року «Про проведення документальної позапланової виїзної перевірки» , що вказує на наявність спору про право та усуває можливість розгляду питання про підтвердження обґрунтованості адміністративного арешту майна за спеціальною процедурою, передбаченою ст.1833 КАС України.

Отже, позивач обґрунтовано скористався своїм правом звернутися до суду з вимогою про підтвердження обґрунтованості адміністративного арешту майна в загальному порядку, як передбачає частина шоста статті 1833 КАС України й 27.09.2016 року Волинським окружним адміністративним судом у справі №803/1290/16 постановлено рішення, яким підтверджено обґрунтованість умовного адміністративного арешту майна платника податків - приватного підприємства «Імпортавто».

Суд звертає увагу на те, що при прийнятті норми про можливість застосування адміністративного арешту майна платника податків, зокрема, в разі не допуску такою особою працівників податкових органів до проведення перевірки, законодавець виходив з того, що застосування арешту є особливим видом забезпечення повноти та об'єктивності проведення податкової перевірки, оскільки ухилення платника податків від проведення перевірки може вказувати на його бажання приховати певні докази, що вказують на його недобросовісність.

В свою чергу, запровадження судової перевірки обґрунтованості адміністративного арешту майна платника податків вказує на необхідність контролю за діями податкового органу та захист прав платника податків від можливих зловживань з боку податкового органу.

Специфіка виконання податковими органами своїх повноважень та особливості ведення господарської діяльності окремих платників податків викликають необхідність у оперативності застосування адміністративного арешту майна та перевірки його обґрунтованості. Отже, саме з метою оперативної перевірки наявності підстав для застосування адміністративного арешту і гарантування як прав та інтересів платника податків, так і належного здійснення повноважень податковими органами законодавцем передбачено право податкових органів звертатись до суду із поданням про підтвердження обґрунтованості адміністративного арешту майна платника податків. Саме тому стаття 1833 КАС України встановлює особливий, оперативний, порядок розгляду такого подання та імперативно приписує необхідність негайного виконання судового рішення за результатами такого розгляду.

Слід зауважити, що суд при розгляді вказаного подання здійснює функцію контролю за правомірністю дій податкового органу щодо застосування арешту, в той час як розглядаючи позовні вимоги податкового органу щодо підтвердження обґрунтованості адміністративного арешту майна платника податків, суд розглядає публічно-правовий спір в загальному порядку.

Отже, логічним є висновок про існування двох способів перевірки обґрунтованості адміністративного арешту майна платника податків, а саме: в особливому терміновому порядку, передбаченому статтею 1833 КАС України за поданням контролюючого органу та в загальному порядку, визначеному КАС України, на підставі позовної заяви.

Виходячи з наведеного, положення статті 94 ПК України та частини восьмої статті 1833 КАС України щодо необхідності перевірки обґрунтованості адміністративного арешту майна платника податків протягом 96 годин стосуються виключно особливого провадження за поданням податкового органу, в той час як перевірка обґрунтованості адміністративного арешту майна в порядку позовного провадження здійснюється в загальному порядку без обмеження вказаним строком та без можливості негайного виконання рішення суду у разі підтвердження обґрунтованості арешту до набрання рішенням законної сили у встановленому нормами КАС України порядку.

Також суд вважає за необхідне вказати, що постановою Волинського окружного адміністративного суду від 27 вересня 2016 року, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 25 січня 2017 року, в адміністративній справі №803/1290/16 за позовом Приватного підприємства «Імпортавто» до Луцької об’єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Волинській області про визнання протиправним та скасування наказу від 23 серпня 2016 року №921 в задоволенні позову відмовлено повністю, тобто вказаними судовими рішеннями встановлено законність винесеного начальником Луцької ОДПІ наказу №921 від 23.08.2016 року «Про проведення документальної позапланової виїзної перевірки», а відтак, у податкового органу були законні підстави для проведення такої перевірки, відповідно у підприємства були відсутні правові підстави для недопуску до її проведення.

Частиною 1 ст. 72 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Згідно пункту 94.5 статті 94 ПК України арешт майна може бути повним або умовним. Повним арештом майна визнається заборона платнику податків на реалізацію прав розпорядження або користування його майном. У цьому випадку ризик, пов'язаний із втратою функціональних чи споживчих якостей такого майна, покладається на орган, який прийняв рішення про таку заборону. Умовним арештом майна визнається обмеження платника податків щодо реалізації прав власності на таке майно, який полягає в обов'язковому попередньому отриманні дозволу керівника відповідного контролюючого органу на здійснення платником податків будь-якої операції з таким майном. Зазначений дозвіл може бути виданий керівником контролюючого органу, якщо за висновком податкового керуючого здійснення платником податків окремої операції не призведе до збільшення його податкового боргу або до зменшення ймовірності його погашення.

Таким чином, з врахуванням встановлених судом обставин, зокрема, факту недопуску відповідачем посадових осіб контролюючого органу до проведення перевірки, суд приходить висновку, що Луцькою ОДПІ правомірно застосовано умовний адміністративний арешт майна платника податків Приватного підприємства «Імпортавто» на підставі рішення від 25 серпня 2016 року, а тому вимога щодо підтвердження обґрунтованості умовного адміністративного арешту майна платника податків є підставною та підлягає до задоволення.

Керуючись статтями 2, 68-72, 94, 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України та на підставі Податкового кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Підтвердити обґрунтованість умовного адміністративного арешту майна платника податків Приватного підприємства «Імпортавто» (код ЄДРПОУ 39053128) застосованого на підставі рішення Луцької об’єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Волинській області від 25 серпня 2016 року «Про застосування адміністративного арешту майна платника податків».

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого статтею 186 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена до Львівського апеляційного адміністративного суду через Волинський окружний адміністративний суд. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови, повний текст якої буде виготовлено 27 березня 2017 року. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Суддя В.В. Дмитрук