Справа № 806/2429/13-а
Суддя: Романченко Євген Юрійович
Дата ухвалення: 2017-03-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 березня 2017 року Житомир справа № 806/2429/13-a

категорія 9.5

Житомирський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Романченка Є.Ю.,

розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом Комунального підприємства "Автотранспортне підприємство 0628" Житомирської міської ради до Управління Північного офісу Держаудитслужби, третя особа: ОСОБА_1 про визнання незаконною вимоги від 02.10.2012 р. №06-06-17/7562,

встановив:

Комунальне автотранспортне підприємство 0628 звернулося до суду з позовом, у якому просило визнати незаконною вимогу Державної фінансової інспекції в Житомирській області від 2 жовтня 2012 року за № 06-06-17/7562 "Про усунення виявлених ревізією порушень законодавства з фінансових питань". В обґрунтування заявлених позовних вимог указувало, що пред'явлені у листі від 02.10.2012 № 06-06-17/7562 вимоги є свідченням певних дій суб'єкта владних повноважень та являються невідповідними вимогами законодавства, оскільки не ґрунтуються на належних доказах і спростовуються змістом самого акту ревізії. Акт перевірки, на думку позивача, не містить однозначних висновків, цим актом не встановлено, на підставі первинних документів, будь - яких нестач або збитків. Висновки в акті ревізії являються припущенням, а не доведеним фактом.

У ході судового розгляду назву позивача змінено на Комунальне підприємство "Автотранспортне підприємство 0628" Житомирської міської ради. Первинного відповідача - Державну фінансову інспекцію в Житомирській області, на підставі ст. 55 Кодексу адміністративного судочинства України, замінено правонаступником - Управлінням Північного офісу Держаудитслужби.

Представник позивача у судове засідання не прибув, про час і місце судового розгляду повідомлений належним чином. Про причини неявки до суду не повідомив.

Представник відповідача з'явився до суду, позов не визнав і просив відмовити у його задоволенні, з мотивів наведених у письмових запереченнях проти позову. Подав заяву про розгляд справи в письмовому провадженні, без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Третя особа до суду не прибув, про час та місце судового розгляду повідомлявся.

Зважаючи на відсутність перешкоди для розгляду справи у судовому засіданні та приймаючи до уваги відсутність потреби заслухати свідка чи експерта, суд вважає за можливе розглянути справу у письмовому провадженні, на підставі наявних у ній доказів, без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до ст. 41 та ч. 6 ст. 128 КАС України.

Дослідивши матеріали справи, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що в задоволенні позовних вимог необхідно відмовити, з наступних підстав.

У відповідності до частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі ч. 1 ст. 6 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

У пункті 8 частини 1 статті 3 КАС України визначено, що позивач - особа, на захист прав, свобод та інтересів якої подано адміністративний позов до адміністративного суду, а також суб'єкт владних повноважень, на виконання повноважень якого подана позовна заява до адміністративного суду.

Адміністративне судочинство спрямоване на захист саме порушених прав осіб у сфері публічно-правових відносин, тобто для задоволення позову адміністративний суд повинен установити, що в зв'язку з прийняттям рішенням чи вчиненням дій (допущення бездіяльності) суб'єктом владних повноважень порушуються права, свободи чи охоронювані законом інтереси позивача.

З огляду на зазначене, вирішуючи спір, суд повинен пересвідчитись у належності особі, яка звернулась за судовим захистом, відповідного права або охоронюваного законом інтересу (чи є така особа належним позивачем у справі - наявність права на позов у матеріальному розумінні), а також встановити, чи є відповідне право або інтерес порушеним (встановити факт порушення). Тобто порушення або оспорювання прав та інтересів особи, яка звертається до суду за їх захистом, є обов'язковими.

Отже, підставами для визнання протиправними дій чи скасування рішення суб'єкта владних повноважень є невідповідність його вимогам чинного законодавства та/або визначеній законом компетенції органу, який вчинив ці дії чи прийняв рішення. При цьому обов'язковою умовою оскарження дій, рішень є також наявність факту порушення прав чи охоронюваних законом інтересів позивача у справі.

Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті, і є підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові.

Відтак, при зверненні до суду позивачу необхідно обирати такий спосіб захисту, який міг би відновити його становище та захистити порушене, на його думку, право. Застосування конкретного способу захисту права залежить як від змісту суб'єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

Указаний висновок відповідає такому принципу права як правосуддя, який за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац 10 пункту 9 Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003).

Статтею 13 "Право на ефективний засіб юридичного захисту" Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод установлено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.

Отож, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

З'ясовуючи при вирішенні даної справи характер спірних правовідносин (предмет та підставу позову), характер порушеного права позивача та можливість його захисту в обраний ним спосіб, суд ураховує таке.

Матеріалами справи підтверджено, що Державною фінансовою інспекцією в Житомирській області з 27.08.2012 по 14.09.2012, відповідно до постанови Корольовського районного суду м. Житомира від 16.08.2012 та на підставі направлення на проведення позапланової документальної ревізії від 23.08.2012 №632, проведено позапланову документальну ревізію фінансово-господарської діяльності Комунального автотранспортного підприємства 0628 за період з 01.08.2011 по 31.05.2012, про що складено акт від 14.09.2012 №06-06-09/083.

02 жовтня 2012 року Державною фінансовою інспекцією в Житомирській області сформовано вимогу № 06-06-17/7562 про усунення виявлених ревізією в Комунальному автотранспортному підприємстві 0628 порушень законодавства з фінансових питань. У цій вимозі контролюючий орган, з метою повного усунення виявлених порушень, попередження їх виникнення в подальшому, керуючись п. 7 ст. 10 Закону України "Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні", вимагав у Начальника Комунального автотранспортного підприємства 0628:

1. Опрацювати матеріали ревізії та вжити заходів щодо усунення виявлених порушень, розглянути питання щодо притягнення до відповідальності винних осіб.

2. Відобразити в обліку дебіторську заборгованість перед Підприємством в сумі 133218,04 грн. Провести претензійно - позовну роботу щодо відшкодування завданих підприємству збитків на вищевказану суму.

Інформацію про вжиті заходи та виконання цих вимог в термін до 02.11.2012 надіслати на адресу Держфінінспекції в Житомирській області разом з копіями завірених розпорядчих та інших документів.

При цьому пункт 2 вимоги обґрунтовано тим, що в ході ревізії встановлено, що в порушення п.п. 1, 5, 8 ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", п.п. 1.2, 2.1, 2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 № 88 на КАТП 0628 проведено списання паливно - мастильних матеріалів, на підставі заправочних листів, змінних декадних рапортів машиніста, що складались та надавались до бухгалтерії Підприємства на протязі серпня - листопада 2011 року та січня 2012 року колишнім начальником полігону Підприємства ОСОБА_1 на бульдозери КАТП 0628 марок Б-10М та Т-130, які у зв'язку з технічними несправностями на полігоні ТПВ у вищезазначений період не працювали, в результаті чого Комунальному автотранспортному підприємству 0628 завдано матеріальної шкоди (збитків) на загальну суму 133218,04 грн (з ПДВ).

У відповідності до п. 1 Положення про Державну фінансову інспекцію України, затвердженого Указом Президента України від 23 квітня 2011 року N 499/2011, який на момент виникнення спірних правовідносин визначав статус і повноваження Держфінінспекції, надалі - Положення, Державна фінансова інспекція України (Держфінінспекція України) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів України (далі - Міністр), входить до системи органів виконавчої влади і забезпечує реалізацію державної політики у сфері державного фінансового контролю.

За змістом п. 3 Положення основними завданнями Держфінінспекції України були реалізація державної політики у сфері державного фінансового контролю, а також внесення пропозицій щодо її формування.

В силу приписів частини 1 статті 2 Закону України "Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні" від 26.01.1993 № 2939-XIІ (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, далі - Закон № 2939-XIІ), головним завданням державної контрольно-ревізійної служби є здійснення державного фінансового контролю за використанням і збереженням державних фінансових ресурсів, необоротних та інших активів, правильністю визначення потреби в бюджетних коштах та взяття зобов'язань, ефективним використанням коштів і майна, станом і достовірністю бухгалтерського обліку і фінансової звітності в міністерствах та інших органах виконавчої влади, в державних фондах, у бюджетних установах і у суб'єктів господарювання державного сектору економіки, а також на підприємствах і в організаціях, які отримують (отримували в періоді, який перевіряється) кошти з бюджетів усіх рівнів та державних фондів або використовують (використовували у періоді, який перевіряється) державне чи комунальне майно (далі - підконтрольні установи), виконанням місцевих бюджетів, розроблення пропозицій щодо усунення виявлених недоліків і порушень та запобігання їм у подальшому.

Підпунктом 4 пункту 4 Положення визначено, що Держфінінспекція України відповідно до покладених на неї завдань вживає в установленому порядку заходів до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства та притягнення до відповідальності винних осіб, а саме: вимагає від керівників та інших службових осіб підконтрольних установ усунення виявлених порушень законодавства; звертається до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів; проводить аналіз стану додержання фінансової дисципліни та про його результати повідомляє органи виконавчої влади, інші державні органи та органи місцевого самоврядування; готує і подає до відповідних державних органів пропозиції щодо усунення та запобігання причинам і умовам, які призвели до допущення недоліків і порушень; здійснює контроль за виконанням вимог і пропозицій, поданих Держфінінспекцією України та її територіальними органами міністерствам, іншим центральним органам виконавчої влади та органам місцевого самоврядування за результатами державного фінансового контролю, та інформує про це Кабінет Міністрів України і Мінфін України; застосовує заходи впливу за порушення бюджетного законодавства, накладає стягнення, санкції до осіб, винних у порушенні законодавства; передає правоохоронним органам матеріали ревізій у разі встановлення порушень законодавства, що передбачають кримінальну відповідальність або містять ознаки корупційних діянь; інформує правоохоронні органи про факти інших виявлених порушень законодавства.

Згідно зі п. 7, 10 ст. 10 Закону № 2939-XIІ, яка кореспондується із пунктом 6 Положення, органу державного фінансового контролю надається право: пред'являти керівникам та іншим службовим особам підконтрольних установ, що ревізуються, вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства з питань збереження і використання державної власності та фінансів, вилучати в судовому порядку до бюджету виявлені ревізіями приховані і занижені валютні та інші платежі, ставити перед відповідними органами питання про припинення бюджетного фінансування і кредитування, якщо отримані підприємствами, установами та організаціями кошти і позички використовуються з порушенням чинного законодавства; звертатися до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог щодо усунення виявлених ревізією порушень законодавства з питань збереження і використання активів.

Також підпунктом 21 пункту 6 Положення передбачено, що Держфінінспекція України для виконання покладених на неї завдань має право в установленому порядку при виявленні збитків, завданих державі чи об'єкту контролю, визначати їх розмір згідно з методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ч. 2 ст. 15 Закону № 2939-XIІ, законні вимоги службових осіб державної контрольно-ревізійної служби є обов'язковими для виконання службовими особами об'єктів, що ревізуються.

Із аналізу наведених норм випливає висновок, що органу державного фінансового контролю надано можливість здійснювати контроль за використанням коштів державного і місцевого бюджету та у разі виявлення порушень законодавства пред'являти обов'язкові до виконання вимоги щодо усунення таких правопорушень. При виявленні збитків, завданих державі чи об'єкту контролю, орган державного фінансового контролю має право визначати їх розмір згідно з методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України, та звернутися до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів. Вимога органу державного фінансового контролю спрямована на корегування роботи підконтрольної організації та приведення її у відповідність із вимогами законодавства і у цій частині є обов'язковою до виконання.

Разом з цим, що стосується відшкодування виявлених збитків, завданих державі чи об'єкту контролю, то про їх наявність може бути зазначено у вимозі, але вони не можуть бути примусово стягнуті шляхом вимоги. Такі збитки відшкодовуються у добровільному порядку або шляхом звернення до суду з відповідним позовом.

В той же час, у порядку адміністративного судочинства може бути оскаржене лише таке рішення, яке породжує безпосередньо права чи обов'язки для позивача.

Оскаржувана в даній справі вимога вказує на виявлені збитки та їх розмір.

Однак, збитки чи інші суми, які підлягають стягненню, відшкодовуються у судовому порядку за позовом органу державного фінансового контролю чи господарюючого суб'єкта, правильність їх обчислення та обґрунтованість вимог перевіряє суд, який розглядає цей позов, а не адміністративний позов підконтрольної установи про визнання вимоги протиправною (незаконною).

Таким чином, саме по собі оскарження вимоги відповідача від 02.10.2012 № 06-06-17/7562 у спорі щодо наявності збитків Підприємства в розмірі, виявленому під час позапланової ревізії, не є ефективним захистом прав позивача.

Отже, аналізуючи вищенаведене, можна дійти висновку, що позивач під час звернення до суду обрав неправильний спосіб захисту порушеного права.

Наведене узгоджується із правовою позицією Верховного Суду України щодо розгляду справ такої категорії (оскарження вимог Державної фінансової інспекції, які вказують на виявлені збитки, їхній розмір та їх стягнення), неодноразово викладеною у постановах від 24 березня, 09 червня, 11 та 17 листопада 2015 року, 23 лютого 2016 року (справи №№ 21-100а15, 2а/2570/614/2012, 0870/250/12, 804/12906/13-а та 818/1857/14 відповідно).

Висновки цих постанов Верховного Суду України, згідно зі приписами ст. 244-2 КАС України, щодо застосування зазначених норм матеріального права є обов'язковими для застосування до спірних правовідносин, що є предметом цього позову.

Беручи до уваги викладене, суд вважає, що підстави для задоволення позову Комунального підприємства "Автотранспортне підприємство 0628" Житомирської міської ради відсутні.

Зважаючи на висновок суду про відмову в задоволенні позову в повному обсязі, а також ураховуючи положення ст. 94 КАС України, судові витрати стягненню не підлягають.

Керуючись статтями 86, 94, 158 - 163, 167, 186, 254 Кодексу адміністративного судочинства України,

постановив:

У задоволенні позову Комунального підприємства "Автотранспортне підприємство 0628" Житомирської міської ради відмовити.

Постанова суду першої інстанції, якщо інше не встановлено Кодексом адміністративного судочинства України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано.

Апеляційна скарга подається до Житомирського апеляційного адміністративного суду через Житомирський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Є.Ю. Романченко