Справа № 826/963/17
Суддя: Аблов Є.В.
Дата ухвалення: 2017-03-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

826/963/17

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

24 березня 2017 року № 826/963/17

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі: головуючого судді Аблова Є.В., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» до Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві про скасування постанови,-

В С Т А Н О В И В:

З позовом до Окружного адміністративного суду міста Києва звернулось публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (надалі – ПАТ «НАК «Нафтогаз України», позивач) до Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві (надалі - Шевченківський РВ ДВС м. Києва ГТУЮ у м. Києві, відповідач) про визнання незаконною та скасування постанови від 05.10.2016 р. ВП №43858674 про накладення штрафу.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що у державного виконавця відсутні підстави для накладення штрафу на відповідача в порядку, визначеному ст.75 Закону України «Про виконавче провадження» у зв’язку із неможливістю виконання рішення суду у добровільному порядку через поважні причини, а отже оскаржувана постанова від 05.10.16 № ВП43858674 є безпідставною, незаконною та підлягає скасуванню.

Зокрема, позивач зазначає, що рішенням суду його зобов’язано вчинити певні дії, а саме виконати п.п.2 та 3 вимоги Державної фінансової інспекції України від 11.06.2012 р. №05-14/444 щодо відшкодування за рахунок винних осіб шкоди в сумі 1 840 606 грн. та коригування в обліку вартості активів на загальну суму 2 510 446,20 грн.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю, просив суд позов задовольнити.

Відповідач явку свого уповноваженого представника у судове засідання не забезпечив, про дату, час та місце судового засідання повідомлений належним чином, письмових заперечень та копії матеріалів, що були або мали бути взяті ним до уваги при прийнятті рішення, з приводу якого подано позов, суду не надав.

Відповідно до приписів частини шостої статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

За таких обставин, з урахуванням вимог статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України, суд прийшов до висновку про розгляд справи в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, судом встановлено наступне.

Державним виконавцем відділу ДВС Шевченківського РУЮ у м. Києві на підставі заяви стягувача винесено постанову від 03.07.2014 р. ВП №43858674 про відкриття виконавчого провадження,.

Пунктом 2 вищезазначеної постанови про відкриття виконавчого провадження боржнику надано строк для добровільного виконання рішення суду, а також пунктом 3 попереджено, що при невиконанні рішення в наданий для самостійного виконання строк, рішення буде виконано у примусовому порядку зі стягненням з боржника виконавчого збору та витрат, пов’язаних з провадженням виконавчим дій.

В подальшому, державним виконавцем направлялись на адресу позивача вимоги від 23.06.2016 р. №178/10 та №194/10 про виконання у добровільному порядку рішення суду.

У зв’язку із невиконанням боржником рішення суду у добровільному порядку, державним виконавцем Шевченківського РВ ДВС м. Києва ГТУЮ у м. Києві на підставі ст. ст. 63 та 75 Закону України «Про виконавче провадження» винесено постанову про накладення штрафу від 05.10.2016 р. ВП №43858674, якою на ПАТ «НАК «Нафтогаз України» накладено штраф у розмірі 5 100,00 грн.

Оцінюючи подані сторонами докази за правилами, встановленими ст. 86 КАС України, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог виходячи з наступного.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 року №606-XIV у редакції, яка діяла на час відкриття виконавчого провадження виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, зазначених у цьому Законі, спрямованих на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які здійснюються на підставах, у спосіб та в межах повноважень, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, виданими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Частиною 1 статті 6 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому повноваження у точній відповідності із законом і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів громадян і юридичних осіб.

Згідно ч. 2 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» визначає, що державний виконавець зобов'язаний здійснювати необхідні заходи, щодо своєчасного і повного виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб і порядок, визначені виконавчим документом.

Відповідно до частини 2 статті 17 цього Закону підлягають виконанню державною виконавчою службою зокрема, такі документи, як виконавчі листи.

Згідно з положеннями статті 25 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби.

Державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження.

У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом. За заявою стягувача державний виконавець одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження може накласти арешт на майно та кошти боржника, про що виноситься відповідна постанова.

Зокрема, як вбачається з матеріалів справи, позивач отримав постанову про відкриття виконавчого провадження від 03.07.2014 р. ВП №43858674 якою ПАТ «НАК «Нафтогаз України» зобов’язано виконати вимогу Державної фінансової інспекції України від 11.06.2012 р. №05-14/444 щодо відшкодування за рахунок винних осіб шкоди в сумі 1 840 606 грн. та відкоригування в обліку вартості активів на загальну суму 2 510 446,20 грн.

В той же час, рішення суду позивачем у добровільному порядку в наданий державним виконавцем строк не виконано.

Окрім того, позивачу також направлялись вимоги державного виконавця від 23.06.2016 р. №178/10 та №194/10 про виконання у добровільному порядку рішення суду.

Проте, позивач лише повідомив відповідача листом від 03.10.2016 р. про неможливість виконати рішення суду в добровільному порядку через відсутність «винних осіб» у рішенні суду.

З цього приводу суд зазначає, що відповідно до частини першої статті 36 Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 року № 606-XIV за наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, державний виконавець за власною ініціативою чи за заявою сторін, а також самі сторони мають право звернутися до суду, який видав виконавчий документ, із заявою про відстрочку або розстрочку виконання, а також про встановлення або зміну способу і порядку виконання.

Провівши системний аналіз зазначених норм права, суд приходить до висновку, що вказаною нормою Закону надано право сторонам виконавчого провадження звертатись до суду, який видав виконавчий лист, із заявою про встановлення або зміну способу і порядку виконання рішення суду.

Проте, будь-яких передбачених законом дій для виконання рішення суду у добровільному порядку з моменту відкриття виконавчого провадження, тобто з 03.07.2014 р., до моменту винесення постанови про накладення штрафу від 05.10.2016 р., тобто майже 2 роки, позивач не вчинив.

Відповідно до ч. 1 ст. 75 Закону України «Про виконавче провадження» №1404-VIII від 02.06.2016 р., який набрав законної сили 05.10.2016 р. у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов'язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.

Провівши системний аналіз вищезазначених норм права, суд приходить до висновку, що державний виконавець наділений правом накладати на боржника штраф тільки у разі невиконання рішення суду у встановлений строк без поважних причин.

Суд зазначає, що відповідно до п. 6 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 13.12.2010 року №3 «Про практику застосування адміністративними судами законодавства у справах із приводу оскарження рішень, дій чи бездіяльності державної виконавчої служби» з відповідними змінами, роз’яснено, що судам необхідно враховувати, що постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору та накладення штрафу належать до видів відповідальності за невиконання рішення самостійно та за невиконання без поважних причин рішення, що зобов'язує боржника вчинити певні дії, та рішення про поновлення на роботі. Виконавчий збір - це санкція відповідальності майнового характеру, що накладається на боржника за невиконання рішення у строк, встановлений для його самостійного виконання. Для застосування виконавчого збору виконавець приймає постанову, яка, у разі її невиконання самостійно, виконується примусово в установленому Законом України «Про виконавче провадження» порядку.

Таким чином, оскільки рішення суду у наданий строк добровільно ПАТ «НАК «Нафтогаз України» не виконано, будь-яких дій, передбачених ст. 36 Закону України «Про виконавче провадження», позивачем не вчинено, відповідачем правомірно винесено постанову про накладення штрафу від 05.10.2016 р. ВП №43858674, якою на боржника накладено штраф у розмірі 300 неоподаткованих мінімумів доходів громадян.

Відповідно до частини першої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб’єкта владних повноважень обов’язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про необґрунтованість позовних вимог і відсутність підстав для їх задоволення.

Беручи до уваги положення ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України відшкодування судового збору позивачу не здійснюється.

Керуючись ст.ст. 94, 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України суд,-

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні позовних вимог публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» відмовити повністю.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подачі до Окружного адміністративного суду міста Києва апеляційної скарги на постанову протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає до Київського апеляційного адміністративного суду.

Якщо апеляційна скарга не була подана у строк, встановлений ст. 186 Кодексу адміністративного судочинства України, постанова набирає законної сили після закінчення цього строку.

Суддя Є.В. Аблов