Справа № 804/6721/16
Суддя: Юрко І.В.
Дата ухвалення: 2017-03-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

"23" березня 2017 р.Справа № 804/6721/16
Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Юрко І.В., суддів: Гімона М.М., Чумака С. Ю.,

за участю: секретаря судового засідання: Федосєєвої Ю.В.,

за участі представника позивача Бажана В.П.,

представника відповідача Тулянцевой В.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Дніпроазот» на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 16 листопада 2016 року у справі № 804/6721/16 за позовом Публічного акціонерного товариства «Дніпроазот» до Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області про скасування постанови про накладення штрафу від 07.09.2016 року №365/4.4-3/162, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач 10.10.2016 року звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області, в якому просив скасувати постанову Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області від 07.09.2016 року № 365/4.4-3/162 про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами.

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 16 листопада 2016 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено повністю.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просив постанову суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Представник позивача в судовому засіданні апеляційної інстанції вимоги апеляційної скарги підтримав, просив їх задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні проти вимог апеляційної скарги заперечував, просив залишити їх без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Відповідно до частини першої статті 195 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції може вийти за межі доводів апеляційної скарги в разі встановлення під час апеляційного провадження порушень, допущених судом першої інстанції, які призвели до неправильного вирішення справи. Колегія суддів, заслухавши доповідь судді - доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, встановила наступне.

Головним управлінням Держпраці у Дніпропетровській області в період з 01.08.2016 року по 19.08.2016 року проведено планову перевірку Публічного акціонерного товариства «Дніпроазот» з питань додержання законодавства про працю та загальнообов'язкове державне соціальне страхування, результати якої оформлені актом № 365/4.4-3 від 19.08.2016 року (а.с.19-45).

Висновками акту перевірки контролюючим органом встановлено порушення ПАТ «Дніпроазот» вимог: ч.4 ст.115 КЗпП України, ст.21 Закону України «Про відпустки», заробітна плата працівникам ПАТ «Дніпроазот» за весь час щорічної відпустки виплачується в строки виплати заробітної плати, а не за три дні до початку відпустки; ч.1 ст.116, ч.1 ст.117 КЗпП України встановлено випадки проведення остаточного розрахунку не в день звільнення.

На підставі вказаного акта перевірки Головним управлінням Держпраці у Дніпропетровській області 07.09.2016 року прийнято постанову №365/4.4-3/162 про накладення штрафу на позивача в розмірі 1450,00 грн. (а.с. 142-143).

Не погодившись з таким рішенням, позивач оскаржив його до суду.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову в задоволенні позову з огляду на наступне.

З акту перевірки вбачається, що заробітна плата працівникам ПАТ «Дніпроазот» за весь час щорічної відпустки виплачується в строки виплати заробітної плати, а не за три дні до початку відпустки, як передбачено нормами ч.4 ст.115 КЗпП України, ст.21 Закону України «Про відпустки».

Так, працівнику ОСОБА_3 було надано частину щорічної відпустки з 04.06.2016 року по 13.06.2016 року (наказ № 3786 від 20.05.2016 року) - оплата за час відпустки проведена 22.06.2016 року; ОСОБА_4 було надано частину щорічної відпустки з 14.06.2016 року по 29.06.2016 року (наказ № 3814 від 24.05.2016 року) - оплата за час відпустки проведена 22.06.2016 року та 07.07.2016 року (пропорційно); ОСОБА_5 було надано частину щорічної відпустки з 13.06.2016 року по 27.06.2016 року (наказ №3957 від 27.05.2016 року) - оплата за час відпустки проведена 22.06.2016 року та 07.07.2016 року (пропорційно); ОСОБА_6 було надано щорічну відпустку з 04.07.2016 року по 27.07.2016 року (наказ №4380 від 14.06.2016 року) - оплата за час відпустки проведена 22.07.2016 року та 05.08.2016 року (пропорційно).

Посилання апелянта на ту обставину, що працівники підприємства могли брали не заплановані відпустки, а тому був потрібен час на обрахування заробітної плати щорічної відпустки, колегією суддів до уваги не приймається, оскільки з наведених віще випадків вбачається, що накази про відпустки працівників приймались заздалегідь до початку відпусток (за 15 днів, за 21 день, за 17 днів, за 16 днів відповідно), а оплата відпусток вказаним особам здійснена із затриманням на 21 день, 11 днів, 12 днів, 21 день відповідно.

Вказані обставини апелянтом не спростовані.

Представник апелянта (позивача) в судовому засіданні апеляційної інстанції зазначив, що виплачуючи заробітну плату вказаним особам за весь час щорічної відпустки в строки виплати заробітної плати, а не за три дні початку відпустки, підприємство діяло в інтересах працівників та у повній відповідності до домовленостей між трудовим колективом та адміністрацією.

Колегія суддів не приймає до уваги таке посилання, оскільки відповідно до статей 1, 5 Закону України «Про колективні договори і угоди» від 01.07.1993 року № 3356-XII колективний договір, угода укладаються на основі чинного законодавства, прийнятих сторонами зобов'язань з метою регулювання виробничих, трудових і соціально-економічних відносин і узгодження інтересів працівників та роботодавців. Умови колективних договорів і угод, укладених відповідно до чинного законодавства, є обов'язковими для підприємств, на які вони поширюються, та сторін, які їх уклали. Умови колективних договорів або угод, що погіршують порівняно з чинним законодавством становище працівників, є недійсними, і забороняється включати їх до договорів і угод.

Вказаними нормами встановлено обов'язкову відповідність колективних договорів, угод нормам діючого законодавства, в тому числі й трудового, а відтак умови договорів повинні відповідати Кодексу законів України про працю.

Відповідно до ч.4 ст.115 КЗпП України та ст.21 Закону України «Про відпустки» встановлено обов'язок, а не право підприємства здійснювати оплату за час відпустки в строк саме не пізніше ніж за три дні до початку відпустки.

Крім того, в ході перевірки виявлено порушення позивачем вимог ч.1 ст.116 КЗпП України, яке виразилося в тому, що при звільненні 20.07.2016 року з роботи ОСОБА_7 остаточний розрахунок проведено з ним не в день звільнення, а 21.07.2016 року - тобто на наступний день після звільнення; при звільненні з роботи ОСОБА_8 13.07.2016 року, остаточний розрахунок з ним проведено 14.07.2016 року; при звільненні 13.07.2016 року ОСОБА_9 остаточний розрахунок проведено з ним 14.07.2016 року.

Згідно ч.1 ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, проводиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок.

З матеріалів справи вбачається, що платіжним дорученням №778 від 14.07.2016 на суму 3517,76 грн., яке одержано банком 14.07.2016 року о 16:03:00 та платіжним дорученням №778 від 21.07.2016 року на суму 13736,02 грн., яке одержано банком 21.07.2016 року о 14:51:00, позивач надав доручення ПАТ «ПриватБанк» здійснити перерахунок грошових коштів на карткові рахунки звільнених працівників ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9.

Відповідно до п.2.19 «Інструкції про безготівкові розрахунки в України в національній валюті», затвердженої Постановою Національного банку України від 21.01.2004 року №22, розрахункові документи, що надійшли до банку протягом операційного часу, банк виконує в день їх надходження.

Розрахункові документи, що надійшли після операційного часу, банк виконує наступного операційного дня.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що позивачем із запізненням на один день були подані платіжні доручення до банку на переказ коштів, що підлягали виплаті ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 в день їх звільнення, з чим погоджується колегія суддів.

Зазначені вище обставини апелянтом не спростовані.

Натомість платіжні доручення №778 від 14.07.2016 року на суму 3517,76 грн. та №778 від 21.07.2016 року на суму 13736,02 грн., отримані ПАТ «ПриватБанк» 14.07.2016 року та 21.07.2016 року відповідно, свідчать про неможливість перерахування банком зазначених сум на карткові рахунки звільнених осіб в день їх звільнення, а саме: 13.07.2016 року та 20.07.2016 року через невчасне їх направлення позивачем до банку.

Посилання апелянта на порушення контролюючим органом процедури розгляду справи про накладення штрафу за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, колегією суддів до уваги не приймаються з огляду на наступне.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що повідомлення про призначення розгляду справи на 07.09.2016 рок о 13:00 отримано позивачем 01.09.2016 року, про що свідчить штамп вхідної кореспонденції на копії повідомлення №4168-14/04 від 26.08.2016 року (а.с.78, 53).

Таким чином, відповідачем у відповідності до вимог п.6 Порядку накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2013 року № 509, своєчасно повідомлено позивача про дату та час розгляду справи.

Відповідно до п.7 зазначеного Порядку, справа розглядається за участю представника суб'єкта господарювання або роботодавця, щодо якого її порушено. Справу може бути розглянуто без участі такого представника у разі, коли його поінформовано відповідно до пункту 6 цього Порядку і від нього не надійшло обгрунтоване клопотання про відкладення її розгляду.

Відтак суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що при винесенні оскарженої постанови від 07.09.2016 року № 365/4.4-3/162 про накладення штрафу на ПАТ «Дніпроазот», відповідач діяв на підставі, у спосіб та в межах повноважень, встановлених чинним законодавством, а тому позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, з чим погоджується колегія суддів.

Крім того, представник відповідача в судовому засіданні апеляційної інстанції зазначив, що 07.12.2016 року ПАТ «Дніпроазот» в повному обсязі сплатив штраф, визначений постановою № 365/4.4-3/162 від 07.09.2016 року.

Представник апелянта в судовому засіданні вказану обставину підтвердив.

Посилання представника апелянта в судовому засіданні на те, що ПАТ «Дніпроазот» не порушував законодавства щодо своєчасності виплати заробітної плати за відпустки та при проведенні розрахунків зі звільненими працівниками, та вказана обставина підтверджується постановою апеляційного суду Дніпропетровської області від 23.01.2017 року у справі №33/774/5/17, колегією суддів до уваги не приймається з огляду на наступне.

Як вбачається з вказаної постанови (витяг з реєстру судових рішень), апеляційним судом Дніпропетровської області було скасовано постанову Баглійського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 05.10.2016 року, про притягнення ОСОБИ до адмінвідповідальності за ч.1 ст.41 КУаАП з підстав порушення судом першої інстанції при розгляді адмінсправи процесуального законодавства. Оцінку інших доводів апелянта суд апеляційної інстанції не здійснював (а.с.134-137).

Відповідно до частини першої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Головним управлінням Держпраці у Дніпропетровській області доведено правомірність постанови від 07.09.2016 року № 365/4.4-3/162 про накладення штрафу.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні адміністративного позову.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи та постанова прийнята з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування постанови суду відсутні.

Згідно частини першої статті 200 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 160, 167, 184, 195, 198, 200, 205, 206, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Дніпроазот» на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 16 листопада 2016 року у справі № 804/6721/16 залишити без задоволення.

Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 16 листопада 2016 року у справі № 804/6721/16 залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції за наслідками перегляду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня складення ухвали в повному обсязі.

В повному обсязі ухвалу складено 27 березня 2017 року.

Головуючий суддя: І.В. Юрко

Суддя: М.М.Гімон

Суддя: С.Ю. Чумак