Справа № 311/155/17(2-а/311/14/2017)
Суддя: Юрко І.В.
Дата ухвалення: 2017-03-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

23 березня 2017 рокусправа № 311/155/17(2-а/311/14/2017)
Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Юрко І.В., суддів: Гімона М.М., Чумака С. Ю.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Василівському районі Запорізької області на постанову Василівського районного суду Запорізької області від 13 лютого 2017 року у справі № 311/155/17 за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Василівському районі Запорізької області про визнання протиправними дій та рішення суб'єкта владних повноважень та зобов'язання вчинити дії і прийняти рішення,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач 27.01.2017 року звернувся до Василівського районного суду Запорізької області з позовом до Управління Пенсійного фонду України в Василівському районі Запорізької області, в якому просив:

- визнати протиправними дії та рішення Управління Пенсійного фонду України Василівському районі Запорізької області від 20.01.2017 року №127 про відмову у призначенні йому пенсії за вислугу років відповідно до статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру України» від 05.11.1991 року № 1789-XII (в редакції від 12.07.2001) за наслідком розгляду заяви від 12.01.2017 року.

- зобов'язати УПФУ в Василівському районі Запорізької області провести обчислення, призначити та виплачувати ОСОБА_1, починаючи з 12.01.2017 року, пенсію за вислугу років (із зарахуванням до 20-річного стажу роботи, що дає право на пенсію за вислугу років, половини строку навчання у вищому юридичному навчальному закладі) відповідно до статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 року №1789-XII (в редакції від 12.07.2001 року) у розмірі 90 відсотків суми місячної (чинної) заробітної плати на підставі довідок прокуратури Запорізької області від 04.01.2017 року № 11-4 вих-17, від 11.01.2017 року № 18-09вих-17 та № 18-10вих-17 з урахуванням фактично отримуваних виплат за останні 24 календарні місяці роботи підряд на прокурорсько-слідчих посадах, без урахування одержуваної заробітної плати (доходу), обмежень, відрахувань та оподаткування, з наступним обов'язковим проведенням перерахунку пенсії у зв'язку з підвищенням заробітної плати працівникам органів прокуратури, виходячи з розміру місячного заробітку за відповідною посадою, з якої особа вийшла на пенсію, або за рівнозначною посадою на час звернення за призначенням або перерахунком.

Постановою Василівського районного суду Запорізької області від 13 лютого 2017 року позов задоволено частково.

Визнано протиправними дії та рішення управління Пенсійного фонду України в Василівському районі Запорізької області від 20.01.2017 року №127 про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії за вислугу років відповідно до статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 року №1789-ХІІ (в редакції від 26.07.2001 року) за наслідком розгляду заяви від 12.01.2017 року.

Зобов'язано управління Пенсійного фонду України в Василівському районі Запорізької області провести обчислення, призначити та виплачувати ОСОБА_1 (ІПН № НОМЕР_1), починаючи з 12.01.2017 року, пенсію за вислугу років (із зарахуванням до 20-річного стажу роботи, що дає право на пенсію за вислугу років, половини строку навчання у вищому юридичному навчальному закладі) відповідно до статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 року №1789-ХІІ (в редакції від 26.07.2001) у розмірі 90 відсотків суми місячної (чинної) заробітної плати на підставі довідок прокуратури Запорізької області від 04.01.2017 року № 11-4вих-17, від 11.01.2017 року № 18-09вих-17 та № 18-10вих-17 з урахуванням фактично отримуваних виплат за останні 24 календарні місяці роботи підряд на прокурорсько-слідчих посадах, без урахування одержуваної заробітної плати (доходу), обмежень, відрахувань та оподаткування.

В задоволенні позову в іншій частині відмовлено.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Пунктом 3 частини першої статті 197 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд апеляційної інстанції може розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на основі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які прийняті у порядку скороченого провадження за результатами розгляду справ, передбачених пунктами 1, 2 частини першої статті 183-2.

Постанова Василівського районного суду Запорізької області від 13 лютого 2017 року у справі № 311/155/17 прийнята у порядку скороченого провадження за результатом розгляду справи, передбаченої пунктом 2 частини першої статті 183-2 КАС України, а тому суд апеляційної інстанції вважає за можливе розглянути зазначену справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, встановила наступне.

Позивач - ОСОБА_1 в період з 01.09.1994 року по 30.06.1999 року навчався на стаціонарній формі в Національній юридичній академії України імені Ярослава Мудрого, отримав вищу освіту за спеціальністю «правознавство» та здобув кваліфікацію юриста, що підтверджується дипломом від 30.06.1999 року серія НОМЕР_2 та додатком до нього (а.с. 25-28).

Загальний період навчання ОСОБА_1 у вищому юридичному навчальному закладі становить 4 роки 10 місяців.

З 29.03.1999 року по теперішній час ОСОБА_1 безперервно працював в органах прокуратури Запорізької області на посадах: стажиста на посаді слідчого прокуратури Веселівського району Запорізької області, слідчого прокуратури Веселівського району Запорізької області, прокурора та старшого прокурора відділу нагляду за розслідуванням кримінальних справ слідчими органів прокуратури прокуратури Запорізької області, старшого слідчого прокуратури Орджонікідзевського району м. Запоріжжя Запорізької області, прокурора-криміналіста, начальника відділу криміналістики та начальника організаційно-методичного відділу слідчого управління прокуратури Запорізької області, прокурора Василівського району Запорізької області, прокурора відділу нагляду за додержанням законів при виконанні судових рішень у кримінальних провадженнях та інших заходів примусового характеру прокуратури Запорізької області, що підтверджується відомостями з трудової книжки (а.с. 20-24).

12.01.2017 року ОСОБА_1 звернувся до Управління Пенсійного фонду України в Василівському районі Запорізької області із заявою про призначення йому пенсії за вислугу років відповідно до статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 року.

Пенсійний орган рішенням №127 від 20.01.2017 року відмовив ОСОБА_1 у призначенні пенсії за вислугу років відповідно до Закону України «Про прокуратуру», в якому зазначив, що згідно статті 86 Закону України «Про прокуратуру» прокурори мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку за наявності на день звернення вислуги років з 1 жовтня 2016 року по 30 вересня 2017 року - 23 роки, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 13 років. ОСОБА_1 не має зазначеного вище стажу роботи (а.с.34).

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив із того, що відмова у призначенні пенсії позивачу за вислугою років є неправомірною.

Колегія суддів не може погодитись з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції не повно встановив підстави позову і не вірно застосував нормативно-правові акти, що регулюють спірні правовідносини.

Страховий стаж ОСОБА_1 на час звернення до органа Пенсійного фонду з питання призначення пенсії за вислугу років становить 22 роки 8 місяців 7 днів, вислуга років на прокурорсько-слідчих посадах - 20 років 04 місяці 29 днів, з яких на посаді прокурора 10 років 5 місяців 2 дні.

Позивач звернувся за призначенням пенсії 12.01.2017 року, тобто під час дії Закону України «Про прокуратуру» №1697-VII.

До 15.07.2015 року умови та порядок пенсійного забезпечення прокурорів і слідчих визначалися статтею 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 року №1789-ХІІ, частиною 1 якого передбачалось, що прокурори і слідчі зі стажем роботи не менше 20 років, у тому числі зі стажем роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 10 років, мають право на пенсійне забезпечення за вислугою років незалежно від віку.

Відповідно до ч.5 ст.50-1 цьго Закону до 20-річного стажу роботи, що дає право на пенсію за вислугу років, зараховується час роботи на прокурорських посадах, перелічених у ст.56 цього Закону. До вислуги років, що дає право на пенсію за вислугу років, зараховується половина строку навчання у вищих навчальних закладах.

Закон України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 року №1789-ХІІ, крім пункту 8 частини першої статті 15, частини четвертої статті 16, абзацу першого частини другої статті 46--2, статті 47, частини першої статті 49, частини п'ятої статті 50, частин третьої, четвертої, шостої та одинадцятої статті 50-1, частини третьої статті 51--2, статті 53 щодо класних чинів (їх дія поширюється на осіб, яким присвоєно класні чини до набрання чинності цим Законом), статті 55 щодо посвідчення працівника прокуратури, статті 2 у частині підстав звільнення з посади Генерального прокурора України, втратив чинність, одночасно з набранням чинності Законом України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 року №1697-VІІ.

Оскільки на час звернення позивача за призначенням пенсії за вислугу років саме на підставі статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» №1789-ХІІ (в частині визначення права на пенсію за вислугу років прокурорів і слідчих зі стажем роботи не менше 20 років, у тому числі зі стажем роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 10 років) ця норма права втратила чинність, є цілком обґрунтованим посилання відповідача в апеляційній скарзі на незастосування до даних правовідносин правової норми, яка втратила чинність.

Відповідно до ч.1 ст.86 Закону України «Про прокуратуру» №1697-VII в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, прокурори мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку за наявності на день звернення вислуги років не менше: з 1 жовтня 2016 року по 30 вересня 2017 року - 23 роки, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 13 років.

За приписами ч.8 ст.86 цього Закону право на пенсію за вислугу років мають особи, які безпосередньо перед зверненням за призначенням такої пенсії працюють в органах прокуратури чи в науково-навчальних закладах Генеральної прокуратури України, а також особи, звільнені з прокурорських посад органів прокуратури за станом здоров'я, у зв'язку з ліквідацією чи реорганізацією органу прокуратури, в якому особа обіймає посаду, або у зв'язку із скороченням кількості прокурорів, у зв'язку з обранням їх на виборні посади в органах державної влади чи органах місцевого самоврядування.

Позивач не має вислуги років, яка дає право на пенсійне забезпечення, за цим Законом, тобто 23 років, а відтак, він не має права на призначення пенсії за вислугу років відповідно до Закону України «Про прокуратуру» №1697-VII.

Дані обставини судом першої інстанції не враховано, що призвело до неправильного вирішення справи.

Крім того, колегія суддів зазначає наступне.

З 15.07.2015 року введено в дію новий Закон України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 року №1697-VIII, статтею 86 якого в редакції на день звернення позивача за призначенням пенсії, регулюються питання пенсійного забезпечення працівників прокуратури України.

На час прийняття Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» №213-VIII від 02.03.2015 року та станом на 01.06.2015 року (до 15.07.2015 року) діяв Закон України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 року №1789-ХІІ, статтею 50-1 якого регулювались питання пенсійного забезпечення прокурорів і слідчих органів прокуратури України.

Будь-які зміни до статті 86 Закону №1697 в частині відсутності права працівникам прокуратури України на призначення пенсії за вислугу років законодавцем на сьогоднішній день не внесено та не прийнято.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 09 лютого 1999 року №1-рп/99 у справі щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 58 Конституції України (справа про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів) надання зворотної дії в часі нормативно-правовим актам може бути передбачено шляхом прямої вказівки про це в законі або іншому нормативно-правовому акті.

Отже, положення статті 86 Закону №1697 є чинними і дають право працівникам прокуратури України на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку за наявності на день звернення вислуги років не менше: з 1 жовтня 2016 року по 30 вересня 2017 року - 23 роки, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 13 років.

На момент прийняття Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» №213-VIII від 02.03.2015 року та дії зазначених в ньому Прикінцевих положень чинним був Закон України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 року, який з 15.07.2015 року втратив свою чинність, і з цього дня вступив в дію Закон України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 року №1697-VIII.

Враховуючи те, що Закон України «Про прокуратуру» №1697-VII вступив в силу пізніше, ніж Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» №213, а також те, що цей закон є спеціальним законом, який регулює пенсійне забезпечення працівників прокуратури, колегія суддів не вбачає підстав для застосування положень п.5 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» до даних правовідносин.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів вважає, що оскільки на час звернення позивача за призначенням пенсії за вислугу років ОСОБА_1 не мав достатньої вислуги років, що передбачена статтею 86 Закону України «Про прокуратуру» №1697-VI, а приписи статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» №1789-ХІІ втратили чинність, відповідно, є обґрунтованою відмова органу Пенсійного фонду в призначенні позивачу пенсії за вислугу років, у зв'язку з чим позов задоволенню не підлягає.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що судом першої інстанції не вірно встановлені обставини справи та постанова прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права, що у відповідності до ст.202 КАС України є підставою для скасування рішення першої інстанції з прийняттям нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Відповідно до частини десятої статті 183-2 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі оскарження в апеляційному порядку постанови, прийнятої у скороченому провадженні, судове рішення апеляційної інстанції по такій справі є остаточним і оскарженню не підлягає.

Керуючись статтями 160, 167, 183-2, 184, 195, 197, 198, 202, 205, 207, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Василівському районі Запорізької області на постанову Василівського районного суду Запорізької області від 13 лютого 2017 року у справі № 311/155/17 задовольнити.

Постанову Василівського районного суду Запорізької області від 13 лютого 2017 року у справі № 311/155/17 скасувати.

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Василівському районі Запорізької області про визнання протиправними дій та рішення суб'єкта владних повноважень та зобов'язання вчинити дії і прийняти рішення відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками перегляду набирає законної сили з моменту прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя: І.В. Юрко

Суддя: М.М.Гімон

Суддя: С.Ю. Чумак