Справа № 815/660/17
Суддя: Танцюра К.О.
Дата ухвалення: 2017-03-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/660/17
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 березня 2017 року Одеський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Танцюри К.О.,

за участю секретаря Потурнак А.М.,

за участю сторін:

від позивача - ОСОБА_1 (довіреність від 19.12.2016р.),

від відповідача - Ващіліна Н.С.(довіреність від 17.01.2017р. №288),

третя особа - ОСОБА_2.,

від третьої особи - ОСОБА_3.(ордер серії ОД №168637 від 02.03.2017р., витяг з договору про надання правової допомоги від 02.03.2017р.),

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Одесі справу за адміністративним позовом ОСОБА_4 до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області, третя особа ОСОБА_2, про визнання протиправним та скасування рішення,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області, третя особа ОСОБА_2, про визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області від 13.07.2016р., згідно з яким громадянка Італійської Республіки ОСОБА_5 набула громадянства України.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_4 зазначав, що, він є громадянином Італійської Республіки та звернувся по правову допомогу у м. Одесі у справі щодо міжнародного викрадення своєї малолітньої доньки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянки Італійської Республіки, яка була неправомірно вивезена з країни постійного проживання (Мальта) до України матір'ю ОСОБА_2. По факту міжнародного викрадення дитини були відкриті відповідні провадження на Мальті (поліцейська заява № 10/2/3945/2016 від 16.10.2016 р.) і в Україні у порядку застосування Конвенції про цивільно-правові аспекти міжнародного викрадення дітей від 25.10.1980р. (перебуває у провадженні Департаменту міжнародного права Міністерства юстиції України). Разом з тим, позивач зазначав, що йому стало відомо про те, що у листопаді 2016 року ОСОБА_2. звернулась до Суворовського районного суду м. Одеси з позовними вимогами про стягнення аліментів, визначення місця проживання малолітньої дитини. До позову була додана довідка №359180 від 13.07.2016р. Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області, відповідно до якої донька позивача, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, згідно з рішенням ГУ ДМСУ в Одеській області від 13.07.2016р. набула громадянства України на підставі ч.1 ст.7 Закону України «Про громадянство». Позивач не погоджується з оскаржуваним рішення відповідача, зазначивши, що малолітня дитина ОСОБА_5 від народження є громадянкою Італійської Республіка, заява про її відмову від італійського громадянства ніколи не складалася та, на думку позивача, під час оформлення оскаржуваного рішення матір'ю дитини відповідачу були надані неповні та недостовірні відомості, а рішення, на думку позивача, грубо порушує публічній порядок та права батька дитини. Також, позивач вважає, що відповідач при прийнятті оскаржуваного рішення безпідставно застосував ч.1 ст.7 Закону України «Про громадянство України», оскільки фактичні обставини для застосування даної норми Закону були відсутні та інформація зазначена у довідці № 359180 про те, що ОСОБА_5 є уродженкою м. Валлетта, Мальта не відповідає дійсності, оскільки дитина народилася в м.Забар, Мальта, що підтверджується її паспортом НОМЕР_1 та посвідченням особи НОМЕР_2. Позивачем звважає, що рішення ГУДМСУ в Одеській області від 13.07.2016р. прийнято без врахування всіх обставин та підлягає визнанню протиправним і скасуванню.

Представник позивача у судовому засіданні підтримав позовні вимоги ОСОБА_4 та просив їх задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача заперечувала проти задоволення позовних вимог у повному обсязі з підстав, викладених у письмових запереченнях на адміністративний позов, зазначивши, що відповідно до ч.1 ст.7 Закону України «Про громадянство України» особа, батьки або один з батьків якої на момент її народження були громадянами України, є громадянином України та відповідно до ч.8 ст.7 зазначеного Закону особа, яка має право на набуття громадянства України за народженням, є громадянином України з моменту народження. В основу набуття громадянства України за народженням відповідно до статті 7 Закону України «Про громадянство України» покладено як принцип крові (народження від громадян України) так і принцип права ґрунту (народження на території України) та місце народження особи відповідно ст. 7 зазначеного Закону не впливає на можливість набуття нею громадянства України, особа набуває громадянство України незалежно від того, народилась вона на території України чи за її межами. Також, представник відповідача зазначала, що немає значення в якій країні зареєстровано народження особи (в Україні чи за її межами) і органами влади якої держави зареєстровано народження дитини. Представник відповідача також зазначала, що у випадку, коли лише один з батьків особи є громадянином України, статус другого з батьків (іноземець чи особа без громадянства) немає впливу на можливість набуття особою громадянства України та особа набуває громадянство України незалежно від того, чи перебувають батьки особи у шлюбі в момент народження дитини. Разом з тим, представником відповідача зазначено, що закон не встановлює будь-яких обмежень у набутті громадянства України дітьми, один з батьків яких є громадянином України, у випадках, коли дитина народилась за кордоном. Представник відповідача зазначала, що 19.04.2016р. ОСОБА_2 звернулась до ГУ ДМС України в Одеській області з заявою про оформлення набуття громадянства України за народженням ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 та надала весь пакет документів визначений п.17 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президента України від 27.03.2001р. №215 (у редакції Указу Президента України від 27.06.2006р. №588/2006). За таких обставин та оскільки, як зазначала представник відповідача згода другого з батьків, що є іноземцем на оформлення набуття особою громадянства України за народженням чинним законодавством не передбачена, на думку відповідача оскаржене рішення про оформлення набуття громадянства ОСОБА_5 прийнято відповідно до норм чинного законодавства.

Третя особа та її представники заперечували проти задоволення позовних вимог у повному обсязі, зазначивши що згідно ч.1 ст.7 Закону України "Про громадянство України" дитина визнається виключно громадянином України, а не іноземцем, як вважає позивач, у зв'язку з чим, застосування в даному випадку положень набуття громадянства для іноземців, які зазначені в позовній заяві - є безпідставним і таким, що суперечить пункту 1 частини 1 статті 2 Закону України "Про громадянство України". Крім того, третьою особою зазначено, що позбавлення громадянства України прямо заборонено статтею 25 Конституції України та аналогічна правова позиція щодо неможливості позбавлення громадянства України закріплена і у п.3 ч. 1 ст. 2 Закону України "Про громадянство України".

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до виписки із запису №1196 від 2012 року в актах цивільного стану, з Книги записів про народження й усиновлення дітей, що зберігається у Відділі записів цивільного стану у м. Валетті, Мальта, ІНФОРМАЦІЯ_1 у батьків ОСОБА_4 та ОСОБА_2 народилася донька ОСОБА_5, місце народження Заббар, Мальта (а.с.12-13).

Батько ОСОБА_5 ОСОБА_4 відповідно до паспорту НОМЕР_3, виданого 01.07.2010р., та посвідчення особи НОМЕР_4 є громадянином Республіки Італії (а.с.14-17)

Мати ОСОБА_5 ОСОБА_2 відповідно до паспорту НОМЕР_5, який видано 20.03.1997р. Суворовським РВ ОМУ УМВС України в Одеській області, є громадянкою України (а.с.18).

Як свідчать матеріали справи, ОСОБА_5 за згодою батьків було отримано громадянство Республіки Італії, про що їй 26.04.2012р. видано паспорт громадянина Республіки Італія НОМЕР_6, який згодом було замінено на паспорт громадянина Республіки Італія НОМЕР_1, з терміном дії з 17.03.2015р по 16.05.2010р. (а.с.8,79).

19.04.2016р. до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеської області звернулась ОСОБА_2 із заявою про оформлення набуття особою громадянства України за народженням її доньки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.(а.с.71)

Як вбачається з довідки Головного управління Державної міграційної служби України в Одеської області №359180 від 13.07.2016р. про реєстрацію особи громадянином України, згідно з рішенням ГУ ДМСУ в Одеській області від 13.07.2016р. ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 набула громадянства України на підставі ч.1 ст.7 Закону України «Про громадянство України». У зазначеній довідці №359180 від 13.07.2016р. зазначено, що відповідно до законодавства України зазначена особа є громадянином України з 05.03.2012р.(а.с.95)

Статтею 4 Конституції України встановлено, що в Україні існує єдине громадянство. Підстави набуття і припинення громадянства України визначаються законом.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); добросовісно; розсудливо.

Згідно з ч.1 ст.7 Закону України «Про громадянство України» від 18.01.2001р.

№2235-III особа, батьки або один з батьків якої на момент її народження були громадянами України, є громадянином України.

Порядком провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президента України від 27.03.2001р. №215 (у редакції Указу Президента України від 27.06.2006р. №588/2006) , відповідно до Закону України "Про громадянство України", визначено перелік документів, які подаються для встановлення, оформлення та перевірки належності до громадянства України, прийняття до громадянства України, оформлення набуття громадянства України, припинення громадянства України, скасування рішень про оформлення набуття громадянства України, а також процедуру подання цих документів та провадження за ними, виконання прийнятих рішень з питань громадянства України.

Відповідно до пункту 129 зазначеного Порядку передбачено, що до затвердження зразків свідоцтва про належність до громадянства України і виготовлення бланків цих документів факт прийняття щодо неповнолітньої дитини рішення про встановлення належності до громадянства України, прийняття до громадянства України або оформлення набуття громадянства України підтверджує довідка про реєстрацію особи громадянином України.

Статтею 14 Закону України «Про громадянство України» визначено, що дитина, яка є особою без громадянства, один з батьків якої є громадянином України, а другий є іноземцем, реєструється громадянином України за клопотанням того з батьків, який є громадянином України.

Згідно із п.69 Порядку №215 для оформлення набуття громадянства України дитиною, яка є іноземцем, один із батьків якої є громадянином України, а другий - іноземцем (частина четверта статті 14 Закону), один із батьків дитини, який є громадянином України, подає документи, передбачені підпунктами "а" - "д", "є" пункту 66 цього Порядку, а також копію документа, який підтверджує перебування одного з батьків дитини у громадянстві іншої держави (держав).

Так, підпунктами "а" - "д" п.66 Порядку №215 передбачено надання одним з батьків наступних документів: заяви про оформлення набуття дитиною громадянства України у зв'язку з перебуванням у громадянстві України її батьків чи одного з них; дві фотокартки (розміром 35 х 45 мм) дитини, якщо їй виповнилося 7 років; копії свідоцтва про народження дитини; декларації про те, що дитина є іноземцем або особою без громадянства; копії паспорта громадянина України або іншого передбаченого статтею 5 Закону документа, що підтверджує перебування одного з батьків дитини у громадянстві України.

Як вбачається з п.11 заяви про оформлення набуття особою громадянства України за народженням, яка подавалась ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_5 до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області, разом із заявою були надані такі копії документів: свідоцтво про народження, паспорт матері, паспорт батька та квитанція.(а.с.71-72) При цьому, копія паспорту батька у матеріалах доданих до заяви та наданих відповідачем до суду відсутня.

Під час з'ясування офіційних обставин справи судом встановлено, що ОСОБА_2, звернувшись із заявою про оформлення набуття особою громадянства України за народженням доньки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, не повідомила та не надала відповідні документи до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеської області щодо перебування ОСОБА_5 у громадянстві Республіки Італія на момент подачі вказаної заяви.

Разом з тим, ОСОБА_2, не подано до компетентного органу зобов'язання припинити дитиною іноземне громадянство за формою №16, затвердженою Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 16.08.2012р. №715, який зареєстровано у Міністерстві юстиції України 07.09.2012р. за №1549/21861, або декларацію про відмову дитини, яка не досягла шістнадцятирічного віку від іноземного громадянства за формою №46, затвердженою Наказом №715.

Враховуючи викладене та керуючись принципом єдиного громадянства України, суд вважає, що рішення Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області від 13.07.2016р. прийнято з порушенням встановленої процедури, а тому є протиправним і підлягає скасуванню.

Частиною 1 ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Згідно ст. 86 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

За таких обставин, суд вважає, що адміністративний позов ОСОБА_4 підлягає задоволенню.

Згідно п.1 ст.94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно п.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір» від 8 липня 2011 року N3674-VI за подання до адміністративного суду адміністративного позову немайнового характеру, який поданий фізичною особою встановлена ставка судового збору у розмірі 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб

Як вбачається з квитанції №36059 від 02.02.2017р. позивачем сплачено судовий збір за подання адміністративного позову немайнового характеру у розмірі 640,00грн.

Враховуючи те, що суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_4 у повному обсязі, суд приходить до висновку про необхідність стягнути з Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_4 судовий збір у сумі 640,00грн.

Керуючись ст.94, 158 - 163, 167 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов ОСОБА_4 - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області від 13.07.2016р. про оформлення набуття громадянства України ОСОБА_5.

Стягнути з Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_4 судовий збір у сумі 640,00грн., сплачений за квитанцією №36059 від 02.02.2017р.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Одеського апеляційного адміністративного суду через Одеський окружний адміністративний суд шляхом подання апеляційної скарги. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Повний текст постанови виготовлено 24.03.2017р.

Суддя К.О. Танцюра

.