Справа № 815/5834/16
Суддя: Запорожан Д.В.
Дата ухвалення: 2017-03-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 березня 2017 р.м.ОдесаСправа № 815/5834/16

Категорія: 8.3 Головуючий в 1 інстанції: Танцюра К.О.

Колегія суддів Одеського апеляційного адміністративного суду, у складі:

головуючого судді Запорожана Д.В.,

судді Романішина В.Л.

судді Шляхтицького О.І.

при секретарі: Вишневській А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за апеляційною скаргою Іллічівської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби в Одеській області на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 9 лютого 2017 року у справі за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Іллічівської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби в Одеській області про скасування рішень,

ВСТАНОВИЛА:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Іллічівської ОСОБА_2 в Одеській області про визнання протиправними висновків акту перевірки та скасування податкових повідомлень-рішень від 20.10.2016р. №, №, вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 07.10.2016р. №Ф- та рішення про застосування штрафних санкцій від 07.10.2016р. №.

Свої позовні вимоги ФОП ОСОБА_1 обґрунтувала незаконністю спірних рішень.

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 9 лютого 2017 року позов задоволено частково. Скасовано спірні рішення, в решті позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі Іллічівська ОСОБА_2 в Одеській області просить скасувати вищенаведену постанову, як таку, що прийнята з помилковим застосуванням норм матеріального та процесуального права і прийняти нову постанову, якою в задоволенні позову відмовити повністю.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість постанови суду в межах апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Приймаючи оскаржену постанову суд першої інстанції виходив з часткової обґрунтованості даного позову та наявності підстав для його часткового задоволення.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

Судом встановлено, що відповідачем було проведено документальну планову виїзну перевірку позивача з питань своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів, виконання вимог валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2013 року по 31.12.2015 року, за результатами якої складено акт перевірки від 07.10.2016р. №1800/15-03-13-01/НОМЕР_1. (а.с.17-23 т.1)

В ході перевірки було встановлено порушення:

-п.51.1 ст.51, ст.119 п.119.2, пп.б п.176.2 ст.176 Податкового кодексу України, внаслідок чого встановлено неподання податкових розрахунків сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого з них податку по формі 1ДФ за І-ІV квартали 2013 року, І-ІV квартали 2014 року, І-ІV 2015 року;

-п.5 ст.8, п.9 ст.8 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010р. №2464-VI, внаслідок чого донараховано єдиний соціальний внесок на загальнообовязкове державне соціальне страхування для фізичних осіб-підприємців у загальній сумі 6235,04грн., в тому числі за 2013 рік у сумі 3048,25грн., за 2014рік у сумі 3186,79грн.;

-п.12 ст.3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» від 06.07.1995р. №265/95, внаслідок чого встановлено порушення установленого порядку ведення обліку товарів за місцем реалізації та зберігання на загальну суму 317307,11грн.

На підставі зазначеного акту перевірки прийнято:

- податкове повідомлення-рішення від 20.10.2016р. №, яким ОСОБА_2 визначено штрафні (фінансові) санкції з податку на доходи фізичних осіб, що сплачуються податковими агентами із доходів платника податку у вигляді заробітної плати у розмірі 510,00грн. (а.с.64 т.1);

- податкове повідомлення-рішення від 20.10.2016р. №, яким позивачу визначено штрафні санкції за порушення законодавства про патентування, норм регулювання обігу готівки та застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг у розмірі 634614,22грн.(а.с.65 т.1);

- рішення від 07.10.2016р. № про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним фіскальним органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску у розмірі 729,61грн.(а.с.15 т.1);

- вимога про сплату боргу (недоїмки) від 07.10.2016р. №Ф- про сплату недоїмки зі слати єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування у розмірі 6235,04грн.(а.с.16 т.1).

У ході перевірки було встановлено, що позивач виплачувала грошові кошти ФОП ОСОБА_3 за оренду приміщення та у порушення п.51.1 ст. 51, ст.119 п.119.2, п.п. б п.176.2 ст.176 Податкового кодексу України ФОП ОСОБА_1 податкові розрахунки сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платника податку, і сум утриманого з них податку по формі 1-ДФ за І-V квартал 2013 року, І-V квартали 2014 року, І-V квартал 2015 року не надані до Білгород - Дністровського відділення Іллічівською ОДПІ ГУ ДФС в Одеській області.

Стаття 51 Податкового кодексу України визначає порядок подання відомостей про суми виплачених доходів платникам податків - фізичним особам. Відповідно до п.51.1 ст.51 Податкового кодексу України платники податків, в тому числі податкові агенти, зобов'язані подавати контролюючим органам у строки, встановлені цим Кодексом для податкового кварталу, податковий розрахунок сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податків

Згідно з п.119.2 ст.119 Податкового кодексу України неподання, подання з порушенням встановлених строків, подання не у повному обсязі, з недостовірними відомостями або з помилками податкової звітності про суми доходів, нарахованих (сплачених) на користь платника податків, суми утриманого з них податку, а також суми отриманої оплати від фізичних осіб за товари (роботи, послуги), якщо такі недостовірні відомості або помилки призвели до зменшення та/або збільшення податкових зобов'язань платника податку та/або до зміни платника податку тягнуть за собою накладення штрафу у розмірі 510 гривень.

Разом з цим, зазначені положення Податкового кодексу України встановлюють зобовязання подавати контролюючим органам податковий розрахунок сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податків - фізичних осіб. При цьому, як свідчать матеріали справи та встановлено у ході перевірки ФОП ОСОБА_1 виплачувала грошові кошти ФОП ОСОБА_3В,, за оренду приміщення відділу магазину ПП «Копил» за адресою село Рускоіванівка, вул. Первомайська 109а загальною площею 52,8 кв.м., на підставі договорів оренди №8 від 14.02.2013р., №9 від 14.02.2014р. та №10 від 14.02.2015р. (а.с.164-166 т.2), тобто у ході господарської операції між фізичними особами підприємцями.

Враховуючи зазначене, та оскільки зазначені кошти були сплачені позивачем на користь фізичної особи підприємця ОСОБА_3, то позивач не є даному випадку податковим агентом і відповідно відповідачем безпідставно встановлено порушення ФОП ОСОБА_1 п.51.1 ст. 51, ст.119 п.119.2, п.п. б п.176.2 ст.176 Податкового кодексу України. У звязку із цим, суд вважає, що прийняте Іллічівської ОДПІ ГУ ДФС в Одеській області податкове повідомлення-рішення від 20.10.2016р. №, яким позивачу визначено штрафні (фінансові) санкції у розмірі 510,00грн. є протиправним та підлягає скасуванню.

Відповідно до п.5 ст.1 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010р. N 2464-VI мінімальний страховий внесок - сума єдиного внеску, що визначається розрахунково як добуток мінімального розміру заробітної плати на розмір внеску, встановлений законом на місяць, за який нараховується заробітна плата (дохід), та підлягає сплаті щомісяця.

Відповідно до положень ст. 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування» платниками єдиного внеску є, зокрема, фізичні особи, які забезпечують себе роботою самостійно, та фізичні особи, які використовують працю інших осіб на умовах трудового договору (контракту).

Відповідно до розділу 2.5.2.- 2.5.3. акту перевірки під час перевірки було встановлено, що відхилення суми чистого оподатковуваного доходу позивача, на який нараховується єдиний внесок у розмірі 34,7% за 2013-2014 роки склало 17968,52 грн., у звязку з чим встановлено порушення позивачем п.5 ст.8, п.9 ст.8 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування» та донараховано єдиний соціальний внесок на загальнообовязкове державне соціальне страхування для фізичних осіб-підприємців у загальній сумі 6235,04грн., у тому числі за 2013 рік у сумі 3048,25грн., за 2014рік у сумі 3186,79грн.

Так, у зазначеному акті перевірки вказано, що сума єдиного внеску, нарахованого з чистого оподатковуваного доходу за даними звітів платника податків ФОП ОСОБА_1 у 2013 році склала 1752,50грн., у 2014 році -1803,72грн., за даними перевірки у 2013 році - 4800,75 грн., у 2014 році - 4990,51грн.

Разом з цим, відповідно до результатів перевірки визначення ФОП ОСОБА_1 суми чистого оподатковуваного доходу за 2013 2014 року згідно розділу 2.1.2 цього ж акту не встановлено порушень та розбіжностей.

Також, перевіряючим та представниками Іллічівської ОДПІ ГУ ДФС в Одеській області не надано відповідних доказів та розрахунків на підтвердження існування у ФОП ОСОБА_1М вказаного порушення.

Згідно довідки Білгород-Дністровського відділення Іллічівської ОДПІ ГУ ДФС в Одеській області від 02.11.2016р. №5314/1304 ФОП ОСОБА_1 за 2013 рік було нараховано єдиного внеску всього 4804,38 та сплачено 4805,00грн. За 2014 звітний рік було нараховано єдиного внеску у розмірі 5071,80грн. та сплачено 5071,80грн. (а.с.26 т.1)

Враховуючи викладене, суд приходить висновку про безпідставність нарахування ФОП ОСОБА_1 суми недоїмки зі сплати єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування у сумі 6235,04грн. та застосування штрафних санкцій за донарахування своєчасно не нарахованого єдиного внеску у сумі 729,61грн. у звязку з чим вимога Іллічівської ОДПІ ГУ ДФС в Одеській області про сплату боргу від 07.10.2016р. №Ф- та рішення про застосування штрафних санкцій № від 07.10.2016р. є неправомірними та підлягають скасуванню.

Також, у ході перевірки відповідачем було встановлено порушення п.12 ст.3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» щодо порядку ведення обліку товарів за місцем реалізації та зберігання на загальну суму 317 307,11грн., у звязку із чим згідно податкового повідомлення рішення № від 20.10.2016р. визначено ФОП ОСОБА_1М, штрафні (фінансові) санкції у сумі 634 614,22грн.

Згідно п.177.10. ст.177 Податкового кодексу України фізичні особи - підприємці зобов'язані вести Книгу обліку доходів і витрат та мати підтверджуючі документи щодо походження товару. Форма Книги обліку доходів і витрат та порядок її ведення визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику. Для реєстрації Книги обліку доходів і витрат фізичні особи - підприємці подають до контролюючого органу за місцем обліку примірник Книги у разі обрання способу ведення Книги у паперовому вигляді. Фізичні особи - підприємці застосовують реєстратори розрахункових операцій відповідно до Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг".

Відповідно до п.12 ст.3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» 06.07.1995р. N 265/95-ВР суб'єкти господарювання, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, а також операції з приймання готівки для подальшого її переказу зобов'язані: вести в порядку, встановленому законодавством, облік товарних запасів на складах та/або за місцем їх реалізації, здійснювати продаж лише тих товарів (послуг), що відображені в такому обліку.

Разом з цим, такого порядку обліку товарних запасів на складах та/або за місцем їх реалізації для субєктів підприємницької діяльності законодавством не встановлено.

Наказом Міндоходів України від 16.09.2013р. №481 затверджена форма Книги обліку доходів і витрат та порядок її ведення, яку зобовязані вести підприємці, які перебувають на загальній системі оподаткування, до яких відноситься і позивач, у якій за підсумком робочого дня, протягом якого отримано дохід, на підставі первинних документів здійснюються записи про отримані доходи та документально підтверджені витрати. Однак, затверджена форма зазначеної книги не забезпечує облік товарних запасів на складах та/або за місцем їх реалізації.

При цьому, частиною 1 ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» встановлено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Частиною 2 статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» встановлено, що первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Таким чином, документами, що є підставою для внесення записів до бухгалтерського обліку є накладні, витратні накладні, товарно-транспортні накладні. Відсутність відповідних первинних документів, які підтверджують рух товарно-матеріальних цінностей є порушенням встановленого порядку ведення бухгалтерського обліку.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем були надані до перевірки та до суду відповідні фіскальні чеки та накладні за 2015 рік на загальну суму 317 307,11грн. з приходу товарів від постачальників ТОВ «Торгова компанія «Мегаполіс-Україна»(), ТОВ «Довбуш Трейд Сервіс» (), ТОВ «Таіс-Дистрибьюшн» (), копії фіскальних чеків за придбаний товар за 2015рік. (а.с.75-122 т.1; 143-254 т.1;), копії книги обліку доходів і витрат (а.с.124-141 т.1), що підтверджує ведення позивачем обліку товарних запасів.

Згідно з ст. 20 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» до суб'єктів господарювання, що здійснюють реалізацію товарів, які не обліковані у встановленому порядку, застосовується фінансова санкція у розмірі подвійної вартості необлікованих товарів, які не обліковані за місцем реалізації та зберігання, за цінами реалізації, але не менше десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Такі вимоги не поширюються на фізичних осіб - підприємців, які є платниками єдиного податку та не зареєстровані платниками податку на додану вартість.

Таким чином, суд вважає помилковим висновок податкового органу про порушення ФОП ОСОБА_1 п.12 ст.3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» та відповідно застосування штрафних (фінансових) санкцій, передбачених ст.20 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» у розмірі 636614,22 грн. За таких обставин, суд вважає, що податкове повідомлення рішення від 20.10.2016р. № прийнято відповідачем необґрунтовано, а тому підлягає скасуванню.

При цьому, суд що позовні вимоги ФОП ОСОБА_1 про визнання протиправними та необґрунтованими висновків в акті документальної планової перевірки від 07.10.2016р. та такими, що не відповідають дійсності, задоволенню не підлягають з огляду на наступне.

Відповідно до ч.2 ст. 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Відповідно до Рішення Конституційного суду України від 25.11.1997р. N 6-зп по справі N 18/1148-97 частину другу статті 55 Конституції України необхідно розуміти так, що кожен, тобто громадянин України, іноземець, особа без громадянства має гарантоване державою право оскаржити в суді загальної юрисдикції рішення, дії чи бездіяльність будь-якого органу державної влади, органу місцевого самоврядування, посадових і службових осіб, якщо громадянин України, іноземець, особа без громадянства вважають, що їх рішення, дія чи бездіяльність порушують або ущемлюють права і свободи громадянина України, іноземця, особи без громадянства чи перешкоджають їх здійсненню, а тому потребують правового захисту в суді.

З викладеної правової позиції Конституційного Суду України випливає, що підставою для звернення до суду з позовом щодо оскарження рішення, дії чи бездіяльності будь-якого органу державної влади, органу місцевого самоврядування, посадових і службових осіб є наявність у позивача переконання в порушенні його прав або свобод чи в існуванні перешкод у здійсненні цих прав.

Вказаний принцип також закріплений у ч.1 ст.6 Кодексу адміністративного судочинства України, який визначає, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Виходячи із положень статті 17 статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України предметом розгляду в порядку адміністративного судочинства є рішення, дії або бездіяльність суб'єкта владних повноважень.

Згідно пп.17.1.7 п.17.1 ст.17 Податкового кодексу України платник податків має право оскаржувати в порядку, встановленому цим Кодексом, рішення, дії (бездіяльність) контролюючих органів (посадових осіб).

Виходячи з наведеного, платниками податків до суду можуть бути оскаржені рішення, дії, бездіяльність суб'єктів владних повноважень, які порушують права, свободи та інтереси. При цьому, задоволенню в адміністративному судочинстві підлягають лише ті позовні вимоги, які відновлюють фактично порушені права, свободи та інтереси особи у сфері публічно-правових відносин.

Таким чином, підставою для звернення особи за захистом до суду з позовом є її суб'єктивне уявлення, особисте переконання в порушенні прав чи свобод, однак обов'язковою умовою здійснення такого захисту судом є об'єктивна наявність відповідного порушення права або законного інтересу на момент звернення до суду.

При цьому, слід зазначити, що неодмінною ознакою порушення права особи є зміна стану суб'єктивних прав та обов'язків, тобто припинення можливості чи неможливість реалізації її законного права та/або виникнення додаткового обов'язку.

З урахуванням викладеного, дії суб'єкта владних повноважень є такими що порушують права і свободи особи в тому разі, якщо вони, по-перше, вчинені з перевищенням визначених законом повноважень, та, по-друге, є юридично значимими, тобто мають безпосередній вплив та стан суб'єктивних прав та обов'язків особи.

Однак, дії контролюючого органу щодо внесення висновків до акту перевірки не відповідають наведеним критеріям, оскільки є лише службовою діяльністю працівників контролюючого органу на виконання своїх посадових обов'язків із збирання доказової інформації щодо дотримання суб'єктом господарювання вимог чинного законодавства. Тому сам по собі висновок не створює для суб'єкта господарювання жодних правових наслідків у вигляді виникнення, зміни або припинення його прав.

Контролюючий орган не позбавлений права викладати в акті (довідці) власні висновки щодо зафіксованих обставин, оцінка акту, в тому числі і оцінка дій посадових осіб щодо викладення у ньому висновків за результатами проведеної перевірки, а також щодо самих висновків перевірки, надається при вирішенні спору щодо оскарження рішення, прийнятого на підставі такого акту, оскільки вчинення дій суб'єктом владних повноважень в частині складення акту перевірки та викладення у ньому висновків перевірки є способом реалізації наданої законом функції суб'єкта владних повноважень.

Отже, враховуючи, що податковим органом фактично реалізована його компетенція на проведення документальної планової виїзної перевірки та оформлення її результатів, оскаржувані висновки вищезазначеного акту не є такими, що порушують права позивача та інтереси шляхом обмежень у реалізації його прав чи безпідставного покладення на нього необґрунтованих обов'язків, а відтак задоволення позовних вимог про визнання протиправними та необґрунтованими висновків в акті документальної планової перевірки від 07.10.2016р. №1800/15-03-13-01/НОМЕР_1 та такими, що не відповідають дійсності, оскільки скасування висновків акту перевірки не призведе до поновлення порушеного права позивача, оскільки не є юридично значимими для позивача.

Отже, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про часткову обґрунтованість даного позову та наявність підстав для його часткового задоволення.

Частиною 1 ст. 200 КАС України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно ухвалив судове рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права. Доводи апеляційної скарги, колегія суддів, вважає не суттєвими та такими, що не спростовують висновків суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206 КАС України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Іллічівської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби в Одеській області залишити без задоволення.

Постанову Одеського окружного адміністративного суду від 9 лютого 2017 року у справі за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Іллічівської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби в Одеській області про визнання протиправними висновків акту перевірки та скасування податкових повідомлень-рішень від 20.10.2016р. №, №, вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 07.10.2016р. №Ф- та рішення про застосування штрафних санкцій від 07.10.2016р. № залишити без змін.

Стягнути з Іллічівської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби в Одеській області () до спеціального фонду Державного бюджету України на рахунок №: 1008, отримувач коштів: УК у м. Одесі/Приморський р-н/22030101, , банк отримувача: ГУДКСУ в Одеській області, МФО: 828011, Код класифікації доходів бюджету 22030101 судовий збір у розмірі 7062 (сім тисяч шістдесят дві) гривні 97 копійок.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня складання її в повному обсязі.

Головуючий /ОСОБА_4/

Судді /ОСОБА_5/

/ОСОБА_6/