Справа № 816/140/17
Суддя: С.С. Бойко
Дата ухвалення: 2017-03-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

30 березня 2017 рокум. ПолтаваСправа №816/140/17

Полтавський окружний адміністративний суд у складі судді Бойка С.С., розглянувши у письмовому провадженні справу за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий Дім "Дитяче та спеціальне харчування" до Головного управління ДФС у Полтавській області про скасування податкового повідомлення-рішення,

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Торговий Дім "Дитяче та спеціальне харчування" (надалі - ТОВ "ТД "Дитяче та спеціальне харчування") звернулось до суду з позовом до Головного управління ДФС у Полтавській області (надалі також відповідач) про скасування податкового повідомлення-рішення від 27.10.2016 №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання за платежем: "Податок на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг), 14010100" загалом у розмірі 197826,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що доводи відповідача про порушення ТОВ "ТД "Дитяче та спеціальне харчування" вимог податкового законодавства у зв'язку з визнанням безтоварними господарських операцій з Приватним підприємством "Орім" щодо придбання маркетингових послуг не відповідають фактичним обставинам справи, а право позивача на податковий кредит підтверджене належним чином складеними податковими накладними та первинними документами бухгалтерського обліку, що надавались на перевірку та залучені до матеріалів справи.

Відповідач позов не визнав. У наданих до суду письмових запереченнях просив відмовити у задоволенні позовних вимог ТОВ "ТД "Дитяче та спеціальне харчування" повністю. Посилався на відомості, викладені у акті Головного управління ДФС у Полтавській області від 13.10.2016 №449/16-31-14-06/34865327 "Про результати документальної позапланової невиїзної перевірки ТОВ "ТД "Дитяче та спеціальне харчування", , з питань дотримання вимог податкового законодавства по взаємовідносинам з ПП "Орім" (код 39355541) за період лютий та березень 2015 року".

Представники сторін надали до суду клопотання про розгляд справи без їх участі.

Згідно з частиною четвертою статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі особи, які беруть участь у справі, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Зважаючи на неявку в судове засідання жодної з осіб, які беруть участь у справі, відповідно до приписів частини першої статті 41 Кодексу адміністративного судочинства України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, суд перейшов до розгляду справи у порядку письмового провадження.

Дослідивши матеріали адміністративної справи, зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, оцінивши докази, що мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі факти та відповідні до них правовідносини.

ТОВ "ТД "Дитяче та спеціальне харчування" у встановленому законодавством порядку зареєстроване як юридична особа, , з 26.03.2007 перебуває на обліку в якості платника податків в Хорольському відділенні Лубенської ОДПІ та є платником податку на додану вартість /а.с. 108-109/.

Основним видом діяльності позивача за КВЕД-2010 є оптова торгівля молочними продуктами, яйцями, харчовими оліями та жирами /а.с. 109 - зворот/.

Фахівцем Головного управління ДФС у Полтавській області проведено документальну позапланову невиїзну перевірку ТОВ "ТД "Дитяче та спеціальне харчування" з питань дотримання вимог податкового законодавства по взаємовідносинам з ПП "Орім" за лютий та березень 2015 року.

Правомірність підстав та порядку проведення перевірки позивачем не оскаржено.

За результатами перевірки складено акт від 13.10.2016 №449/16-31-14-06/34865327 (далі по тексту - Акт перевірки), в якому вказано на порушення платником податків вимог пунктів 198.1, 198.2, 198.3, 198.4 статті 198 Податкового кодексу України, в результаті чого вказано на заниження ТОВ "ТД "Дитяче та спеціальне харчування" податку на додану вартість загалом в розмірі 131884,00 грн (в т.ч., за лютий 2015 року - 108977,00 грн, за березень 2015 року - 22907,00 грн) /а.с. 76-100/.

На підставі даного висновку Акта перевірки відповідачем 27.10.2016 сформовано податкове повідомлення-рішення №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання за платежем: "Податок на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг), 14010100" загалом у розмірі 197826,00 грн (в т.ч., основний платіж - 131884,00 грн, штрафні (фінансові) санкції - 65942,00 грн) /а.с. 111-113/.

За наслідками адміністративного узгодження дане податкове повідомлення-рішення рішенням ДФС України від 22.12.2016 №27695/16/99-99-11-01-01-25 залишено без змін, а скарга платника податків - без задоволення /а.с. 115-125/.

Не погоджуючись із зазначеним вище податковим повідомленням-рішенням, позивач оскаржив його до суду.

Надаючи правову оцінку спірному рішенню суб'єкта владних повноважень та відповідним доводам сторін, суд виходить з такого.

Спірні відносини стосуються права позивача на податковий кредит.

Так, перевіркою ТОВ "ТД "Дитяче та спеціальне харчування" встановлено, що підприємством на підставі виписаних Приватним підприємством "Орім" () податкових накладних до складу податкового кредиту у лютому та березні 2015 року віднесено вартість маркетингових послуг на суму ПДВ загалом у розмірі 131883,34 грн.

Як зазначено відповідачем у Акті перевірки, договір про надання маркетингових послуг від 01.08.2014 №180, додатки до нього та акти виконаних послуг складені у м. Дніпропетровськ, тоді, як юридична адреса ПП "Орім" згідно з реєстраційними документами: 08133, Київська область, м. Вишневе, вул. Святоюріївська, буд. 11. До перевірки не надано документи, що підтверджували б факт відрядження посадових осіб позивача до м. Вишневе чи м. Дніпропетровськ.

Крім того, ревізором зауважено, що звіти про надані послуги містять лише перелік магазинів та залишку продукції у кількісному (табличному) вигляді на паперовому носії, відсутня будь-яка інформація щодо підтвердження виконання даного дослідження; звіти про опитування та проведення маркетингового дослідження мають вигляд таблиць/діаграм у відсотковому відношенні до поставлених питань та варіантів відповідей на них. Відсутня конкретна інформація, що підтверджує факт проведення опитування, дослідження.

До перевірки не надано інформації щодо відображення операцій з придбання маркетингових послуг у бухгалтерському обліку та фінансовій звітності.

За умовами договору від 01.01.2015 №180 про надання маркетингових послуг та додатку №1 до договору про надання маркетингових послуг від 01.01.2015 №180 вартість проведення досліджень є фіксованою та залежить від кількості поставлених запитань, опитаних респондентів та проведених фокус-груп, тощо. Проте, у наданих актах здачі-приймання робіт (наданих послуг) відсутня будь-яка кількісна та якісна інформація щодо кількості фактично поставлених запитань, опитаних респондентів та проведених фокус-груп. До перевірки не надано анкет, на підставі яких були складені вищевказані звіти про проведені маркетингові дослідження, згідно з якими фактично і були зроблені висновки звітів про проведене маркетингове дослідження. З урахуванням наведеного, відповідач дійшов висновку про неможливість підтвердження відповідності вартості маркетингових досліджень, що була сплачена позивачем, їх реальній вартості.

До того ж, за твердженням ревізора, у ході проведення перевірки не надано доказів щодо обґрунтованого впливу отриманих послуг на господарську діяльність позивача, зокрема, на розширення ринку збуту та збільшення реалізації товарів.

На переконання контролюючого органу, підтвердженням зв'язку витрат на маркетингові послуги з господарською діяльністю суб'єкта господарювання є наказ по підприємству, в якому потрібно обґрунтувати необхідність проведення таких маркетингових досліджень, зазначивши період їх проведення, територію, назву виду продукції, категорію потенціальних споживачів, очікуваний результат тощо. Для здійснення маркетингової діяльності підприємства повинно: проводити комплексні дослідження ринку; здійснювати аналіз ринку; сегментувати ринок; розробляти маркетинговий комплекс тощо. Разом з цим, у позивача відсутній наказ на проведення дослідження з обґрунтуванням необхідності проведення маркетингових досліджень.

Окрім того, відповідачем враховано податкову інформацію ДПІ у Києво-Святошинському районі ГУДФС у Київській області від 24.07.2015 №464/10-13-22-02/39355541 щодо ПП "Орім" за період з 01.02.2015 по 30.06.2015, за змістом якої аналізом фінансово-господарської діяльності ПП "Орім" встановлено ознаки ризикового ведення господарської діяльності шляхом здійснення постачання сумнівного податкового транзиту.

За таких обставин відповідач дійшов висновку, що спірні господарські операції з надання маркетингових послуг не мали реального характеру з огляду на незначний штат працівників, незнаходження за податковою адресою, відсутність майна, транспортних засобів, необхідних для здійснення відповідного виду господарської діяльності у контрагента.

Оцінюючи наведені доводи контролюючого органу у сукупності із фактичними обставинами справи, суд виходить з такого.

До матеріалів справи позивачем долучено копію договору від 01.09.2014 №180 про надання маркетингових послуг, за умовами якого ПП "Орім" (виконавець) зобовязувався надати замовнику послуги, а ТОВ "ТД "Дитяче та спеціальне харчування" (замовник) - прийняти такі послуги та оплатити їх вартість /а.с. 13-14/. Перелік та види послуг, що мають бути надані виконавцем, а також строк (період) їх надання у кожному окремому випадку визначаються у додатку№1 до даного договору, що являється його невідємною частиною /пункт 1.2 договору/.

За змістом додатку №1 до договору від 01.09.2014 №180 передбачено надання таких маркетингових послуг: визначення обсягів продаж товарів в торговій мережі; визначення залишків продукції в магазинах; визначення відносної динаміки продажів продукції постачальника в торговій мережі; визначення середньоденних продажів продукції постачальника через один торговий заклад; проведення кількісного маркетингового дослідження у форматі польового анкетування; проведення телефонного опитування респондентів; проведення моніторингу з визначення кількості товарних позицій у розмірі торговельної мережі; проведення фокус-груп; вивчення результатів маркетингового дослідження та надання звіту; надання інформації щодо роздрібних цін у роздрібних торгових точках; дослідження відношення споживачів до реклами різних товарних груп; дослідження факторів вибору торговельних закладів для придбання різних груп товарів; дослідження відношення споживачів до назв торгових марок; дослідження відношення споживачів до упаковки товару; онлайн опитування споживачів /а.с. 15/.

За твердженням позивача, на виконання умов зазначеного договору сторони погодили та ПП "Орім" упродовж лютого - березня 2015 року надало ТОВ "ТД "Дитяче та спеціальне харчування" маркетингові послуги загальною вартістю 791300,00 грн (в т.ч. ПДВ - 131883,34 грн).

На підтвердження наведених доводів позивачем до матеріалів справи надано копії: додатків до договору про надання маркетингових послуг /а.с. 31, 33/, звітів про надані послуги (проведені маркетингові дослідження) /а.с. 36-74/, актів здачі-прийняття робіт (наданих послуг) /а.с. 30, 32/, платіжних доручень /а.с. 17-27/.

Дослідивши в судовому засіданні перелічені вище копії документів, суд дійшов таких висновків.

За змістом абзацу "а" пункту 198.1 статті 198 Податкового кодексу України (тут та надалі у редакції, чинній на момент виникнення спірних відносин) право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання послуг.

Датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг /пункт 198.2 статті 198 Податкового кодексу України/.

Згідно з пунктом 198.3 статті 198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг (у разі здійснення контрольованих операцій - не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу) та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

При цьому відповідно до пункту 198.6 статті 198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Таким чином, податковий кредит для цілей визначення обєкта оподаткування податком на додану вартість має бути підтверджений належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.

Водночас за відсутності факту придбання товарів чи послуг або в разі, якщо придбані товари чи послуги не призначені для використання у господарській діяльності платника податку, відповідні суми не можуть включатися до складу податкового кредиту з податку на додану вартість навіть за наявності формально складених, але недостовірних документів або сплати грошових коштів.

Згідно з частиною другою статті 3 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" бухгалтерський облік є обов'язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Частиною першою статті 9 вказаного Закону передбачено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Статтею 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" визначено, що господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства.

Таким чином, юридичний аспект вчинених господарських дій або подій не входять до складу поняття "господарська операція" (бухгалтерський чи економічний ефект).

Згідно з вимогами статті 4 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" одним із принципів бухгалтерського обліку є превалювання сутності над формою - операції обліковуються відповідно до їх сутності, а не лише виходячи з юридичної форми.

Отже, будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції.

Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством.

Інформація, що міститься в документах первинного обліку, в силу норми частини другої статті 3 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", є підставою для податкового обліку лише за умови, що вона відповідає дійсності.

А тому, первинні документи, перш за все, мають розкривати зміст господарської операції, а сама господарська операція повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

З огляду на викладене, суд зазначає, що надані позивачем, на підтвердження факту отримання від ПП "Орім" маркетингових послуг, копії актів здачі-прийняття робіт (наданих послуг) не містять конкретно визначених змісту та обсягу господарської операції, що не дає можливості повязати такі документи з конкретною господарською операцією.

У долучених до матеріалів справи документах не визначено собівартість виконаних маркетингових послуг, що виключає будь-яку можливість визначити, яким чином формувалась вартість таких послуг виконавцем. Відсутність наведених відомостей, у свою чергу, унеможливлює визначення розміру витрат, понесених ПП "Орім" у звязку з ймовірним наданням маркетингових послуг та підтвердження економічної обґрунтованості вартості таких послуг, виставленої до сплати позивачу.

Так само, у позивача відсутні документи, що дали б змогу чітко відстежити результат замовлених робіт (послуг), а залучені до матеріалів справи копії актів здачі-прийняття робіт (наданих послуг) та звітів про проведені маркетингові дослідження мають загальний характер та не містять відомостей про конкретні результати наданих послуг.

До того ж, позивачем, окрім іншого, до матеріалів справи надані копії звітів про проведення опитування споживачів, виконавцем яких зазначено ТОВ "АТБ-Маркет", а самі звіти датовані квітнем 2013 року /а.с. 71-74/. Суд зауважує, що наведені звіти не мають жодного відношення до спірних відносин.

Надана позивачем копія звіту про використання коштів, виданих на відрядження або під звіт, від 26.11.2014 №4 /а.с. 202/ свідчить про відрядження ОСОБА_1 до м. Дніпропетровськ у листопаді 2014 року. Водночас, договір про надання маркетингових послуг з ПП "Орім" датований 01.09.2014, а спірні відносини мали місце упродовж лютого - березня 2015 року. Відтак, вказаний звіт не стосується предмета доказування у даній справі.

Суд зазначає, що відповідно до положень підпункту 14.1.36 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України господарська діяльність - діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу.

Мета отримання доходу, як кваліфікуюча ознака господарської діяльності, кореспондує з вимогою щодо наявності розумної економічної причини (ділової мети) під час здійснення господарської діяльності. Оскільки господарська діяльність складається із сукупності господарських операцій платника податку (які є формою здійснення господарської діяльності), то розумна економічна причина має бути наявною в кожній господарській операції. Лише в такому разі та чи інша операція може вважатися вчиненою в межах господарської діяльності платника податків. І лише за таких умов платник податків має право на врахування у податковому обліку наслідків відповідних господарських операцій.

Таким чином, лише господарські операції, здійснені за наявності розумних економічних причин (ділової мети) є такими, що вчинені в межах господарської діяльності.

Даного висновку суд дійшов з огляду на положення підпункту 14.1.231 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України, відповідно до якого розумна економічна причина (ділова мета) - причина, яка може бути наявна лише за умови, що платник податків має намір одержати економічний ефект у результаті господарської діяльності.

Отже, зміст поняття розумної економічної причини (ділової мети) передбачає обов'язкову спрямованість будь-якої операції платника податків на отримання позитивного економічного ефекту. Із загального розуміння характеру економічної діяльності можна дійти висновку, що економічний ефект - це приріст (збереження) активів платника податків та/або їх вартості, а так само створення умов для такого приросту (збереження) в майбутньому.

Таким чином, з визначеного у Податковому кодексі України поняття ділової мети випливає, що обов'язково повинен бути намір платника податків отримати відповідний економічний ефект, тобто господарська операція (за умови досягнення поставлених завдань) має передбачати можливість приросту або збереження активів чи їх вартості.

Якщо ж та чи інша операція не зумовлена розумними економічними причинами (позбавлена ділової мети), то такі операції не є вчиненими в межах господарської діяльності, а відтак, їх наслідки не можуть бути відображені в податковому обліку.

За твердженням позивача єдиним економічно обґрунтованим результатом придбання у ПП "Орім" маркетингових послуг було збільшення обсягів реалізації ТОВ "ТД "Дитяче та спеціальне харчування" власної продукції упродовж лютого-квітня 2015 року, на підтвердження чого до матеріалів справи надано довідку від 10.03.2017 вих. №9 /а.с. 201/. Однак, матеріали справи у їх сукупності не містять належних та допустимих доказів того, що збільшення обсягів реалізації позивачем продукції у спірний період є наслідком отримання маркетингових послуг від ПП "Орім".

Враховуючи недоведеність фактичного вчинення на користь позивача спірних операцій з надання маркетингових послуг, відсутність видимих розумних економічних та організаційно-адміністративних причин для укладання договору про надання таких послуг, а також відсутність чинників, з якими закон повязує можливість формування позивачем податкового кредиту за спірними операціями, зокрема, - відсутність звязку витрат позивача за вказаним договором з його господарською діяльністю, суд, керуючись внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на оцінці в сукупності всіх доказів по справі, на встановлених судом обставинах та вищенаведених положеннях законодавства, дійшов висновку про відсутність у позивача правових підстав для формування податкового кредиту за вищезазначеними господарськими операціями з ПП "Орім".

За таких обставин, суд вважає правомірним висновок податкової інспекції про порушення позивачем вимог податкового законодавства, наслідком чого є заниження останнім зобовязання зі сплати ПДВ за лютий - березень 2015 року загалом у розмірі 131884,00 грн.

Приймаючи до уваги встановлені в ході судового розгляду фактичні обставини справи та враховуючи вищенаведені норми законодавства, якими врегульовано спірні відносини, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову ТОВ "ТД "Дитяче та спеціальне харчування" повністю.

Підстави для розподілу судових витрат - відсутні.

Керуючись статтями 2, 7-11, 69-71, 86, 122, 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України, Полтавський окружний адміністративний суд

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні адміністративного позову відмовити.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена до Харківського апеляційного адміністративного суду через Полтавський окружний адміністративний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання її копії з одночасним надісланням копії апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції.

Суддя С.С. Бойко