Справа № 810/4015/16
Суддя: Чаку Є.В.
Дата ухвалення: 2017-03-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 810/4015/16 Головуючий у 1-й інстанції: Василенко Г.Ю.
Суддя-доповідач: Чаку Є.В.
ПОСТАНОВА

Іменем України

27 березня 2017 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді: Чаку Є.В.,

суддів: Мєзєнцева Є.І., Шелест С.Б.

за участю секретаря Муханькової Т.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Київського окружного адміністративного суду від 22 грудня 2016 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до управління Держгеокадастру у Києво-Святошинському районі Київської області про зобов'язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_2 (далі - позивач) звернувся до Київського окружного адміністративного суду з позовом до управління Держгеокадастру у Києво-Святошинському районі Київської області (далі - відповідач) про зобов'язання вчинити певні дії, а саме: визнати бездіяльність працівників відповідача незаконною, щодо ненадання відповіді позивачу на його інформаційний запит № 19/10-2016 від 19 жовтня 2016 року та зобов'язати відповідача надати відповідь позивачу на вищезазначений запит.

Київський окружний адміністративний суд своєю постановою від 22 грудня 2016 року у задоволенні позову відмовив.

Не погоджуючись з постановою Київського окружного адміністративного суду від 22 грудня 2016 року, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вищезазначену постанову та постановити нову, якою позов задовольнити у повному обсязі. На думку апелянта, зазначену постанову суду прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Згідно ст. 41 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а постанова суду - скасуванню, з наступних підстав.

Як убачається з матеріалів справи, позивач звернувся до відповідача з інформаційним запитом від 19 жовтня 2016 року про надання відомостей щодо земель запасу державної і комунальної власності (розмір, місце розташування) для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд в межах Києво-Святошинського району Київської області; визначення порядку отримання графічних матеріалів з бажаним місцем розташування земельної ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд в межах Києво-Святошинського району Київської області до відповідача.

Позивач звертав увагу суду на те, що станом на 04 грудня 2016 року, він жодних листів чи повідомлень на його адресу від відповідача не отримував, у зв'язку з чим, вважає, що відповідачем було проігноровано, грубо порушено строки розгляду інформаційного запиту, знехтувано нормами чинного законодавства України.

Вважаючи вищезазначену бездіяльність відповідача протиправною, позивач звернувся з позовом до суду за захистом своїх прав та законних інтересів.

З приводу даних спірних правовідносин, колегія суддів апеляційної інстанції вважає за необхідне звернути увагу на наступне.

Порядок здійснення та забезпечення права кожного на доступ до інформації, яка знаходиться у володінні суб'єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом, та інформації, що становить суспільний інтерес, визначає Закон України «Про доступ до публічної інформації» № 2939-VI від 13.01.2011 року (далі - Закон, Закон № 2939-VI), відповідно до ст. 1 якого публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб'єктами владних повноважень своїх обов'язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб'єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом. Публічна інформація є відкритою, крім випадків, встановлених законом.

Згідно ч. 1 ст. 2 Закону метою цього Закону є забезпечення прозорості та відкритості суб'єктів владних повноважень і створення механізмів реалізації права кожного на доступ до публічної інформації.

Відповідно до ст. 19 Закону запит на інформацію - це прохання особи до розпорядника інформації надати публічну інформацію, що знаходиться у його володінні.

Запитувач має право звернутися до розпорядника інформації із запитом на інформацію незалежно від того, стосується ця інформація його особисто чи ні, без пояснення причини подання запиту.

Запит на інформацію може бути індивідуальним або колективним. Запити можуть подаватися в усній, письмовій чи іншій формі (поштою, факсом, телефоном, електронною поштою) на вибір запитувача.

Письмовий запит подається в довільній формі.

Запит на інформацію має містити:

1) ім'я (найменування) запитувача, поштову адресу або адресу електронної пошти, а також номер засобу зв'язку, якщо такий є;

2) загальний опис інформації або вид, назву, реквізити чи зміст документу, щодо якого зроблено запит, якщо запитувачу це відомо;

3) підпис і дату за умови подання запиту в письмовій формі.

З метою спрощення процедури оформлення письмових запитів на інформацію особа може подавати запит шляхом заповнення відповідних форм запитів на інформацію, які можна отримати в розпорядника інформації та на офіційному веб-сайті відповідного розпорядника. Зазначені форми мають містити стислу інструкцію щодо процедури подання запиту на інформацію, її отримання тощо.

У разі якщо з поважних причин (інвалідність, обмежені фізичні можливості тощо) особа не може подати письмовий запит, його має оформити відповідальна особа з питань доступу до публічної інформації, обов'язково зазначивши в запиті своє ім'я, контактний телефон, та надати копію запиту особі, яка його подала.

Згідно ст. 20 Закону розпорядник інформації має надати відповідь на запит на інформацію не пізніше п'яти робочих днів з дня отримання запиту.

У разі якщо запит на інформацію стосується інформації, необхідної для захисту життя чи свободи особи, щодо стану довкілля, якості харчових продуктів і предметів побуту, аварій, катастроф, небезпечних природних явищ та інших надзвичайних подій, що сталися або можуть статись і загрожують безпеці громадян, відповідь має бути надана не пізніше 48 годин з дня отримання запиту.

Клопотання про термінове опрацювання запиту має бути обґрунтованим.

У разі якщо запит стосується надання великого обсягу інформації або потребує пошуку інформації серед значної кількості даних, розпорядник інформації може продовжити строк розгляду запиту до 20 робочих днів з обґрунтуванням такого продовження. Про продовження строку розпорядник інформації повідомляє запитувача в письмовій формі не пізніше п'яти робочих днів з дня отримання запиту.

Також, відповідно до правової позиції пленуму Вищого адміністративного суду України, яка викладена у п. 9.5 постанови № 10 від 29 вересня 2016 року «Про практику застосування адміністративними судами законодавства про доступ до публічної інформації». Відповідно до частини першої статті 20 Закону № 2939-VI розпорядник інформації має надати відповідь на запит на інформацію не пізніше п'яти робочих днів з дня отримання запиту. При вирішенні питання, в який момент часу цей обов'язок вважається виконаним у разі пересилання відповіді на запит поштою, суди повинні за аналогією застосовувати положення частини дев'ятої статті 103 Кодексу адміністративного судочинства України, за яким під таким моментом мається на увазі здача документа на пошту; реєстрація відповіді на запит як вихідного документа у системі діловодства розпорядника інформації не є моментом завершення перебігу згаданого строку. Якщо відповідь на запит здається на пошту разом з іншою кореспонденцією того ж виду та категорії, належним і допустимим доказом відправлення такого запиту є список згрупованих поштових відправлень із відміткою працівника зв'язку про його прийняття (пункт 66 Правил надання послуг поштового зв'язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 5 березня 2009 року № 270).

З наведеного вище убачається, що належним доказом виконання відповідачем вимог частини 1 ст. 20 Закону № 2939 є журнал реєстрації вихідної кореспонденції та список згрупованих поштових відправлень із відміткою працівника зв'язку про його прийняття.

Дана правова позиція підтримана ухвалою Вищого адміністративного суду України № К/800/3663/14 від 07 грудня 2016 року.

Отже, як убачається з матеріалів справи, позивач звернувся з запитом до відповідача 19 жовтня 2016 року. Даний запит отриманий представником відповідача 21 жовтня 2016 року, що підтверджується матеріалами справи. Як стверджує позивач, та не спростовано матеріалами справи, станом на 04 грудня 2016 року відповідь на запит на адресу позивача не надходила, що і стало підставою для звернення позивача до суду за захистом свої прав.

Колегія суддів апеляційної інстанції звертає увагу на те, що до суду першої інстанції відповідачем надано копію відповіді на запит позивача, яка зареєстрована за № С-2724/0-449/6-16 від 28 жовтня 2016 року. Проте, не надано доказів коли відправлено відповідь на запит позивачу, та чи відправлялася вона взагалі, що підтверджує бездіяльність відповідача.

Що стосується строків надання відповіді, то колегія суддів зазначає наступне.

Так, відповідь на запит стосовно надання публічної інформації надається протягом п'яти робочих днів. Відповідачем запит був отриманий 21 жовтня 2016 року - п'ятниця, а відповідь ним зареєстрована 28 жовтня 2016 року, тобто в даному випадку, колегія суддів вважає правильним рахувати строк з наступного робочого дня, яким є понеділок - 24 жовтня 2016 року. Таким чином, суд апеляційної інстанції вважає, що строк необхідно рахувати саме з понеділка - 24 жовтня 2016 року, а тому відповідь була виготовлена відповідачем своєчасно у відповідності до ст. 20 Закону України № 2939-VI. Проте, суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що в матеріалах справи відсутні належні докази, які б підтверджували факт направлення відповідачем відповіді за вих. № С-2724/0-449/6-16 від 28 жовтня 2016 року на адресу позивача або його належного вручення позивачу, а тому його позовні вимоги є такими, що підлягають задоволенню.

Таким чином, дослідивши всі наявні матеріали справи, колегія суддів апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що відповідачем не було надано доказів належного вручення відповіді позивачу, а тому суд першої інстанції дійшов неправильного висновку про необхідність відмови позивачу у задоволенні позовних вимог.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 198 та п. 4 ч. 1 ст. 202 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції скасовує її та ухвалює нове рішення, якщо визнає, що судом першої інстанції порушено норми матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст. ст. 160, 195, 196, 198, 202, 205, 207, 212, 254 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити.

Постанову Київського окружного адміністративного суду від 22 грудня 2016 року - скасувати та прийняти нову постанову, якою позов ОСОБА_2 задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність управління Держгеокадастру у Києво-Святошинському районі Київської області щодо ненадання відповіді ОСОБА_2 на його інформаційний запит № 19/10-2016 від 19 жовтня 2016 року.

Зобов'язати управління Держгеокадастру у Києво-Святошинському районі Київської області надати ОСОБА_2 відповідь на його інформаційний запит № 19/10-2016 від 19 жовтня 2016 року.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя:

Судді:

Головуючий суддя Чаку Є.В.

Судді: Шелест С.Б.

Мєзєнцев Є.І.