Справа № 461/2282/16-а
Суддя: Сеник Роман Петрович
Дата ухвалення: 2017-03-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 березня 2017 року Справа № 876/9428/16

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

Головуючого судді Сеника Р.П.,

суддів Хобор Р.Б., Попка Я.С.

з участю секретаря судового засідання Мацьків М.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Галицького районного суду м. Львова від 21.09.2016 року у справі № 461/2282/16 за позовом ОСОБА_1 до Львівської міської ради про оскарження дій та зобовязання вчинення дій, -

В С Т А Н О В И В :

04.04.2016 року ОСОБА_1 звернувся в суд з адміністративним позовом до Львівської міської ради про оскарження дій та зобовязання вчинення дій, в якому просить визнати протиправною та не чинною ухвалу Львівської міської ради «Про відмову гр. ОСОБА_1 у наданні земельної ділянки на вул. Пасічній, 72» та скасувати її; визнати нечинним голосування Львівської міської ради проекту ухвали «Про надання гр. ОСОБА_1 дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки на вул. Пасічній, 72»; зобовязати Львівську міську раду винести повторно на сесію проект ухвали «Про надання гр. ОСОБА_1 дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки на вул. Пасічній, 72»; зобовязати Львівську міську раду надати позивачу можливість особистої участі під час розгляду проекту ухвали «Про надання гр. ОСОБА_1 дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки на вул. Пасічній, 72» на комісіях та під час голосування; визнати протиправним розгляд Львівською міською радою звернень позивача від 24.09.2015 року та від 13.10.2015 року.

Позовні вимоги мотивує тим, що Львівською міською радою порушено право власності позивача на землю.

Апелянт зазначає, що відповідно до п. 1 статті 37 Регламенту Львівської міської ради 6-го скликання «пленарне засідання є правомочним за умови участі у ньому більше половини депутатів Ради від загального складу Ради». Як вбачається з результатів голосування ухвали «Про надання гр. ОСОБА_1 дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки на вул. Пасічній, 72», участь у голосуванні взяли 16 осіб з 73 присутніх (56 не голосували), тобто факт голосування як такий не відбувся, оскільки кворумного голосування не було забезпечено.

Відповідно до ч. 7 статті 118, ч. З статті 123 Земельного кодексу України підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обгрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку. З дня подання позивачем заяви на отримання адміністративної послуги 19.06.2014 року до дня звернення з адміністративним позовом ні ОСОБА_1, ні судовим інстанціям не надано документів та доказів, які б могли слугувати підставою для відмови у наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки на вул. Пасічній, 72. В ухвалі «Про відмову гр. ОСОБА_1 у наданні земельної ділянки на вул. Пасічній, 72» також не зазначено підстав відмови у наданні такого дозволу, а лише надано посилання на чинне законодавство, яке регулює земельні відносини.

Львівська міська рада не виконала постанову Львівського окружного адміністративного суду від 21.01.2015 року у справі №813/7685/14, якою зобовязано винести питання на розгляд пленарного засідання сесії згідно вимог чинного законодавства. Підставою для такого висновку позивач вважає наступне:

1) Львівська міська рада проігнорувала його звернення від 24.09.2015 року про бажання особистої участі під час розгляду питання та не забезпечила право позивача на особисту участь, не надала можливості ознайомитися з матеріалами справи, чим порушила статтю 200 Цивільного кодексу України, статтю 18 закону України «Про звернення громадян», статтю 4 закону України «Про захист прав споживачів»;

2) Львівська міська рада не надала жодного документу з містобудівної документації, де було б передбачено додаткове використання території багатоповерхової забудови в межах розташування будинків №70, 72, 72А, 74 на вулиці Пасічній у м. Львові, чим порушила ч. 7 статті 118, ч. З статті 123 Земельного кодексу України;

3) на витягу з Генерального плану міста Львова земельна ділянка, про відведення якої просив ОСОБА_1 у своїй заяві від 19.06.2014 року, не позначена як потенційна забудова;

4) під час пленарного засідання сесії начальником Управління природних ресурсів ОСОБА_2 депутатам надано недостовірну інформацію про розташування ділянки та подані позивачем документи;

5) під час вирішення питання про відведення земельної ділянки по вул..Пасічній,72 у м. Львові на пленарному засіданні сесії порушено п. 1 статті 58 Регламенту Львівської міської ради 6-го скликання, оскільки Львівська міська рада під час розгляду альтернативних пропозицій, не прийнявши ніякого рішення, не визнавши з них ту, яка є прийнятною для подальшого розгляду за суттю, виносить на голосування обидві альтернативні пропозиції;

6) під час голосування проекту ухвали «Про надання гр. ОСОБА_1 дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки на вул. Пасічній, 72» не забезпечено кворуму голосування (з 73 депутатів проголосувало 17, з яких 11 голосували «за»), а отже кворумного легітимного голосування як такого не відбулося;

7) в тексті ухвали "Про відмову гр. ОСОБА_1 у наданні земельної ділянки на вул. Пасічній, 72" в порушення пункту 7 статті 118, пункту 3 статті 123 Земельного кодексу України не зазначено підстав відмови у наданні дозволу на земельну ділянку у власність для будівництва та обслуговування гаража. Жодна із зазначених в тексті ухвали норм чинного законодавства України не є підставою для відмови.

З огляду на вищевикладене позивач звернувся з адміністративним позовом до Львівської міської ради для захисту своїх прав.

Постановою Галицького районного суду м. Львова від 21.09.2016 року у задоволенні позову відмовлено.

Постанову суду першої інстанції оскаржив позивач, подавши на неї апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі апелянт зазначає, що не погоджується з рішенням суду першої інстанції, оскільки дане рішення винесене з порушенням норм матеріального та процесуального права, та таке, що неповно відображає обставини, які мають істотне значення для даної справи.

Апелянт вказує на те, що судом першої інстанції не було досліджено доказ недостовірного надання інформації на сесії ЛМР ОСОБА_2, не відтворено звукозапис та відеозапис в судовому засіданні.

Просить скасувати постанову Галицького районного суду м. Львова від 21.09.2016 року та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення позивача, дослідивши обставини справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, постановою Львівського окружного адміністративного суду від 21 січня 2015 року, яка залишена без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 23 квітня 2015 року задоволено позов прокурора до Львівської міської ради, третьої особи ОСОБА_1 про зобов'язання вчинити дії, зобов'язано Львівську міську раду винести на розгляд пленарного засідання сесії питання щодо погодження ОСОБА_1 місця розташування земельної ділянки для будівництва та обслуговування гаража за адресою м. Львів, вул.. Пасічна, 72 згідно вимог чинного законодавства.

Вказаними рішеннями встановлено, що заява ОСОБА_1 про погодження вибору місця розташування земельної ділянки для будівництва гаража розглянута з порушенням порядку встановленого Закону України «Про місцеве самоврядування».

Листом від 08.07.2014 року № 2401-838 управління архітектури надано відповідь на запит управління природних ресурсів та регулювання земельних відносин, що земельна ділянка за адресою м. Львів, вул.. Пасічна,72 знаходиться в межах території багатоповерхової забудови де не передбачено розміщення окремо стоячих гаражів.

За даних обставин є підстава для відмови у наданні дозволу на виготовлення технічної документації відповідно до ч. 7 ст. 118 ЗК України.

На виконання вимог постанови Львівського окружного адміністративного суду від 21 січня 2015 року, яка залишена без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 23 квітня 2015 року управлінням природних ресурсів підготовлено 2 альтернативні проекти ухвали «Про надання гр. ОСОБА_1 дозволу на виготовлення проекту, землеустрою щодо відведення земельної ділянки на вул.. Пасічній,72» та «Про відмову гр. ОСОБА_1 у наданні земельної ділянки на вул.. Пасічній, 72».

Відповідно до ухвали Львівської міської ради від 01.10.2015 року на виконання постанови Львівського окружного адміністративного суду від 21 січня 2015 року, та ухвали Львівського апеляційного адміністративного суду 23 квітня 2015 року, позивачу відмовлено у наданні земельної ділянки у власність для будівництва та обслуговування гаража.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимогах у справі, суд першої інстанції виходив з того,

У відповідності до ч. 7 ст. 123 ЗК України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Управління архітектури є структурним підрозділом департаменту містобудування Львівської міської ради, утвореним відповідно до ухвали міської ради від 06.07.2006 N9 94 «Про затвердження структури виконавчих органів Львівської міської ради, загальної чисельності апарату ради та її виконавчих органів, витрат на їх утримання» і згідно з чинним законодавством України.

До повноважень управління архітектури належить підготовка висновків і пропозицій щодо визначення територій, вирішення питань вибору, вилучення (викупу) та надання земель для містобудівних потреб, а також підготовка висновків з питань землекористування відповідно до завдань управління.

Листом від 08.07.2014 року № 2401-838 управління архітектури надано відповідь на запит управління природних ресурсів та регулювання земельних відносин, що земельна ділянка за адресою м. Львів, вул.. Пасічна,72 знаходиться в межах території багатоповерхової забудови де не передбачено розміщення окремо стоячих гаражів.

За даних обставин є підстава для відмови у наданні дозволу на виготовлення технічної документації відповідно до ч. 7 ст. 118 ЗК України.

На виконання вимог постанови Львівського окружного адміністративного суду від 21 січня 2015 року, яка залишена без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 23 квітня 2015 року управлінням природних ресурсів підготовлено 2 альтернативні проекти ухвали «Про надання гр. ОСОБА_1 дозволу на виготовлення проекту, землеустрою щодо відведення земельної ділянки на вул.. Пасічній,72» та «Про відмову гр. ОСОБА_1 у наданні земельної ділянки на вул.. Пасічній, 72».

Відповідно до ухвали Львівської міської ради від 01.10.2015 року на виконання постанови Львівського окружного адміністративного суду від 21 січня 2015 року, та ухвали Львівського апеляційного адміністративного суду 23 квітня 2015 року, позивачу відмовлено у наданні земельної ділянки у власність для будівництва та обслуговування гаража.

Враховуючи наведене, Львівською міською радою було виконано постанову Львівського окружного адміністративного суду від 21 січня 2015 року, та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду 23 квітня 2015 року, оскільки суд зобов'язав відповідача винести на розгляд питання щодо погодження позивачу місця розташування земельної ділянки для будівництва та обслуговування гаража за адресою м. Львів, вул.. Пасічна,72, а не приймати конкретне рішення, яке бажає позивач.

З огляду на викладене, питання про погодження позивачу місця розташування земельної ділянки для будівництва та обслуговування гаража та виділення земельної ділянки у власність вирішено у встановленому порядку.

Окрім того відповідно до ч. 1 ст. 72 КАС України обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Постановою Львівської апеляційного адміністративного суду від 21.03.2016 року було відхилено апеляційну скаргу ОСОБА_1Г про зобов'язання до вчинення дій.

В процесі розгляду даної справи судом встановлено наступне:«земельна ділянка знаходиться в межах території багатоповерхової житлової забудови, де не передбачено розміщення окремо стоячих гаражів, а відтак прохання позивача не може бути вирішено»; «питання про погодження позивачу місця розташування земельної ділянки для будівництва та обслуговування гаража та виділення земельної ділянки у власність вирішено у встановленому порядку, відтак позовні вимоги про погодження місця розташування земельної ділянки та зобов'язання підготувати проект ухвали Львівської міської ради про погодження місця розташування земельної ділянки є безпідставними та в їх задоволенні судом першої інстанції відмовлено правильно».

У відповідності до ч. 1 ст. 72 дані обставини доказуванню не підлягають.

Окрім того, основним завданням діяльності органів державної влади та органів місцевого самоврядування в Україні є представництво інтересів певного адміністративно-територіального утворення чи територіальної громади.

Для забезпечення реалізації цієї мети вони наділені цілим рядом повноважень, тобто колом певних прав та обов'язків при вирішенні справ, визначених їхньою компетенцією.

Стаття 19 Конституції України та ст. 10 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» зобов'язують органи місцевого самоврядування та їх посадових осіб діяти лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Стаття 71 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» передбачає, що територіальні громади, органи та посадові особи місцевого самоврядування самостійно реалізують надані їм повноваження. Надане органу право діяти саме таким чином у теорії права прийнято називати дискреційними повноваженнями.

Аналізуючи зміст норм Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», які визначають компетенцію органів місцевого самоврядування в різних сферах суспільного життя, можна зробити висновок про наявність у цих органів цілої низки дискреційних повноважень.

На даний момент визначення поняття «дискреційні повноваження» міститься у методичних рекомендаціях щодо проведення експертизи проектів нормативно - правових актів, затверджених наказом Міністерства юстиції №1380/5 від 23.06.2010 р.

У пункті 1.6. методичних рекомендацій зазначається, що дискреційні повноваження - це сукупність прав та обов'язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень.

Виходячи зі змісту норм, що містяться у статтях 26 та 43 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» вбачається, що сільські, селищні, міські, а також районні та обласні ради наділені досить широким колом повноважень. При цьому, аналізуючи ці повноваження, можна прийти до висновку, що при вирішенні більшості із віднесених до виключної компетенції ради питань, можливе застосування цими органами дискреційних повноважень. У даному випадку вони будуть проявлятися, насамперед, у можливості відповідної ради приймати чи утриматися від прийняття рішення з того чи іншого питання, віднесеного до її компетенції.

Згідно ч. 12 ст. 46 ЗУ «Про місцеве самоврядування» сесія ради є повноважною, якщо в її пленарному засіданні бере участь більше половини депутатів від загального складу ради.

Враховуючи наведене, Львівської міською радою було забезпечено кворум голосування питання позивача, оскільки на сесії Львівської міської ради були присутні 73 депутати.

Водночас чинне законодавство не зобов'язує депутата приймати будь яке рішення щодо питань, винесених на сесію. У випадку коли депутат не бажає голосувати позитивно він має право на власний розсуд або голосувати «проти», або утриматись від голосування взагалі.

Тому на підставі вищенаведеного, суд першої інстанції прийшов до переконання, що у задоволенні позову слід відмовити за безпідставністю позовних вимог.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

У відповідності до ч. 7 ст. 123 ЗК України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Листом від 08.07.2014 року № 2401-838 управління архітектури надано відповідь на запит управління природних ресурсів та регулювання земельних відносин, що земельна ділянка за адресою м. Львів, вул.. Пасічна,72 знаходиться в межах території багатоповерхової забудови де не передбачено розміщення окремо стоячих гаражів.

За даних обставин є підстава для відмови у наданні дозволу на виготовлення технічної документації відповідно до ч. 7 ст. 118 ЗК України.

Постановою Львівської апеляційного адміністративного суду від 21.03.2016 року було відхилено апеляційну скаргу ОСОБА_1Г про зобов'язання до вчинення дій.

В процесі розгляду даної справи судом встановлено наступне:«земельна ділянка знаходиться в межах території багатоповерхової житлової забудови, де не передбачено розміщення окремо стоячих гаражів, а відтак прохання позивача не може бути вирішено»; «питання про погодження позивачу місця розташування земельної ділянки для будівництва та обслуговування гаража та виділення земельної ділянки у власність вирішено у встановленому порядку, відтак позовні вимоги про погодження місця розташування земельної ділянки та зобов'язання підготувати проект ухвали Львівської міської ради про погодження місця розташування земельної ділянки є безпідставними та в їх задоволенні судом першої інстанції відмовлено правильно».

Відповідно до ч. 1 ст. 72 КАС України обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

З огляду на вищевикладене, лист від 08.07.2014 року № 2401-838 відповідає вимогам законодавства та є підставою для відмови у наданні ОСОБА_1 дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки на вул.. Пасічній,72 у м. Львові.

Згідно ч. 12 ст. 46 ЗУ «Про місцеве самоврядування» сесія ради є повноважною, якщо в її пленарному засіданні бере участь більше половини депутатів від загального складу ради.

Враховуючи наведене, Львівської міською радою було забезпечено кворум голосування питання позивача, оскільки на сесії Львівської міської ради були присутні 73 депутати.

Водночас чинне законодавство не зобов'язує депутата приймати будь яке рішення щодо питань, винесених на сесію. У випадку коли депутат не бажає голосувати позитивно він має право на власний розсуд або голосувати «проти», або утриматись від голосування взагалі.

Колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції правильно дано оцінку даним правовідносинам та застосовано чинне законодавство, а доводи позивача про те, що Львівська міська рада не забезпечила кворуму голосування як і те, що під час пленарного засідання сесії начальником Управління природних ресурсів ОСОБА_2 депутатам надано недостовірну інформацію про розташування ділянки та подані позивачем документи є безпідставними та нічим не підтвердженими.

Враховуючи вищенаведене, колегія суду вважає, що даний адміністративний позов є безпідставним, не обґрунтованим і не підлягає до задоволення.

А тому висновки суду першої інстанції відповідають нормам матеріального та процесуального права.

На підставі наведеного колегія суддів прийшла до висновку, що судом першої інстанції, при вирішенні оскаржуваної постанови вірно дано правову оцінку обставинам справі та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, що згідно ст. 200 КАС України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а постанови суду першої інстанції без змін.

Керуючись ч. 3 ст. 160, ст.ст.195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, апеляційний суд,

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Постанову Галицького районного суду м. Львова від 21.09.2016 року у справі № 461/2282/16 за позовом ОСОБА_1 до Львівської міської ради про оскарження дій та зобовязання вчинення дій -залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий: Р.П. Сеник

Судді : Р.Б. Хобор

ОСОБА_3

Повний текст рішення виготовлено 28.03.2017 року.