Справа № 743/429/17
Суддя: Сташків В. Б.
Дата ухвалення: 2017-03-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 743/429/17
Провадження № 2-а/743/68/17
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 березня 2017 року Ріпкинський районний суд Чернігівської області у складі:

головуючого - судді СТАШКІВА В.Б.,

при секретарі НЕРУС Н.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження в смт. Ріпки в залі суду справу

за позовом громадянина Республіки Таджикистан ОСОБА_2

до Чернігівського пункту тимчасового перебування іноземців

та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в

Україні ДМС України

про оскарження затримання,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача:

- Головне управління Державної міграційної служби України в Харківській області

В С Т А Н О В И В :

22 березня 2017 р. представник громадянина Республіки Таджикистан ОСОБА_2 - ОСОБА_3 звернувся до суду з адміністративним позовом до Чернігівського пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні ДМС України, в якому просив визнати незаконним затримання ОСОБА_2 після 00 год. 00 хв. 21 березня 2017 р. з поміщенням в Чернігівському ПТПІ та зобов'язати співробітників Чернігівського пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні ДМС України звільнити ОСОБА_2 негайно в залі суду з-під супровіду.

В обгрунтування позову послався на те, що:

- згідно постанови Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 21.09.2016 р. ОСОБА_2 затримано, в порядку, передбаченому ч. 2 ст. 183-7 КАС України, з поміщенням останнього до Чернігівського пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні ДМС України до 20 березня 2017 року;

- постановою Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 21.03.2017 р. відмовлено в задоволенні позову ГУ ДМС України в Харківській області про продовження затримання ОСОБА_2;

- 21 березня 2017 р. ним була подана заява про звільнення ОСОБА_2 з ПТПІ;

- станом на 22 березня 2017 р. відсутнє судове рішення, яке б дозволяло затримати та помістити ОСОБА_2 до ПТПІ, що свідчить про незаконність такого затримання ОСОБА_2.

Також вказав про доцільність застосування до спірних правовідносин згідно ч. 7 ст. 9 КАС України по аналогії закону ч.ч. 2, 3 ст. 206 КПК України, яка передбачає можливість прийняття слідчим суддею ухвали про звільнення іноземця, в разі встановлення незаконності його затримання.

Оскільки сторони в судове засідання не з'явились, представник позивача ОСОБА_3 в клопотанні просив розглядати справу без його присутності та без присутності позивача ОСОБА_2, представник відповідача в клопотанні просив розглядати справи у їх відсутність, суд виходячи з положень ч. 4 ст. 122 КАС України розглянув справу в порядку письмового провадження.

Дослідивши наявні матеріали, суд приходить до такого висновку.

Судом встановлено, що:

- постановою Дзержинського районного суду м. Харкова від 21.07.2016 року (справа № 638/ 11837/16) було задоволено адміністративний позов ГУ ДМС України у Харківській області до громадянина Республіки Таджикистан ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, в результаті чого відповідача примусово видворено за межі території України;

- постановою Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 21.09.2016 р. затримано громадянина Республіки Таджикистан ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, в порядку, передбаченому ч. 2 ст. 183-7 КАС України, з поміщенням останнього до Чернігівського пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні ДМС України "до 20 березня 2017 року";

- постановою Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 21.03.2017 р., ЯКА ЧИННОСТІ НЕ НАБРАЛА, відмовлено в задоволенні позову ГУ ДМС України в Харківській області про продовження затримання громадянина Республіки Таджикистан ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1;

- в Повідомленні ГУ ДМС України в Харківській області від 24.03.2017 р. № 04/36383 "Про необхідність звільнення іноземця або особи без громадянства з ПТПІ" ставиться питання про звільнення громадянина Республіки Таджикистан ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 з Чернігівського ПТПІ з 24 березня 2017 р., у зв'язку з винесенням постанови Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 21.03.2017 р. (справа № 743/380/17) про відмову в задоволенні позову ГУ ДМС України в Харківській області про продовження затримання громадянина Республіки Таджикистан ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1;

- на підставі вказаного Повідомлення та згідно ч. 2 п. 15 Типового положення про пункт тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 р. № 1110, Чернігівським ПТПІ винесено Розпорядження від 24.03.2017 р. № 70 "Про звільнення іноземця з Чернігівського ПТПІ", а начальником ВАРДП Чернігівського ПТПІ ПРИШВОЮ О.В. прийнята постанова від 24 березня 2017 р. "Про звільнення іноземця або особи без громадянства з ПТПІ", звільнено громадянина Республіки Таджикистан ОСОБА_2, з Чернігівського ПТПІ з 24 березня 2017 р..

Згідно ч.ч. 1, 4 ст. 29 Конституції України ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.Кожний затриманий має право у будь-який час оскаржити в суді своє затримання.

Пункт 1 статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачає, що кожен має право на свободу та особисту недоторканність. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом, зокрема: "законний арешт або затримання особи з метою запобігання її недозволеному в'їзду в країну чи особи, щодо якої провадиться процедура депортації або екстрадиції (п.п. "f"). Пункт 4 статті 5 Конвенції передбачає, що кожен, кого позбавлено свободи внаслідок арешту або тримання під вартою, має право ініціювати провадження, в ході якого суд без зволікання встановлює законність затримання і приймає рішення про звільнення, якщо затримання є незаконним.

В п.п. 37, 39 рішення у справі «Вінтерверп проти Нідерландів» (Winterwerp v. the Netherlands) Європейський суд з прав людини вказав, що предметом та метою п. 1 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є lex generalis по відношенню до п. 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, є гарантувати, що нікого не може бути позбавлено волі у свавільний спосіб, таким чином, незалежно від відповідності національному праву «жодне свавільне утримання ніколи не може вважатися законним».

В п. 31 ріщення у справі "Рейнпрехт проти Австрії" (Reinprecht v. Austria) та в п. 161 рішення у справі "Ідалов проти Росії" (Idalov v. Russia) Європейський суд з прав людини вказував, що п. 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод надає заарештованій або затриманій особі право звернутися до суду з метою перевірки процесуальних та матеріальних умов, необхідних для дотримання «законності» позбавлення волі в розумінні п. 1 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

В п.п. 33 та 34 ріщення у справі "Бенджамін та Уілсон проти Сполученого Королівства" (Benjamin and Wilson v. the United Kingdom) Європейський суд з прав людини вказав, що суд повинен мати повноваження звільнити особу, якщо він з'ясує, що її тримання під вартою є незаконним; повноваження суду на ухвалення рішень, що носять лише рекомендаційний характер, є недостатніми.

Верховною Радою України 19.05.2016 року прийнято Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення положень судового захисту іноземців та осіб без громадянства і врегулювання окремих питань, пов'язаних з протидією нелегальній міграції», який набрав чинності 18.06.2016 року.

Вказаним Законом передбачено низку змін до Кодексу адміністративного судочинства України, Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» з питань забезпечення примусового видворення іноземців.

Частиною 7 ст. 183-7 КАС України /доповненої згідно Закону України від 19 травня 2016 року № 1379-VIII/ передбачено, що строк затримання іноземців та осіб без громадянства в пунктах тимчасового перебування іноземців, не може перевищувати шести місяців.

Виходячи з правового аналізу ч. 7 ст. 183-7 КАС України /доповненої згідно Закону України від 19 травня 2016 року № 1379-VIII/ можна стверджувати, що інститут продовження строку затримання застосовується адміністративним судом, ВИКЛЮЧНО, уразі наявності умов, за яких неможливо забезпечити примусове видворення особи у зазначений строк, якими є:

1) відсутність співпраці з боку іноземця або особи без громадянства під час процедури його ідентифікації;

2) неодержання інформації з країни громадянської належності іноземця або країни походження особи без громадянства чи документів, необхідних для ідентифікації особи.

По справі встановлено, що строк затримання громадянина Республіки Таджикистан ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 був встановлений по 20 березня 2017 р. включно, тобто в період часу з 00 год. 00 хв. 21 березня 2017 р. по 24 березня 2017 р. (дату звільнення його з Чернігівського ПТПІ) громадянин Республіки Таджикистан ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 не являвся затриманим, на підставі судового рішення та перебував в Чернігівському пункті тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні ДМС України без судового рішення про його затримання, з поміщенням до ПТПІ.

Враховуючи наведені приписи ст. 29 Конституції України, п.п. 1, 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ст. 162 КАС України, ст. 183-7 КАС України /доповненої згідно Закону України від 19 травня 2016 року № 1379-VIII/, Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», Типового положення про пункт тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 р. № 1110, наведену практику Європейського суду з прав людини, суд приходить до висновку, що затримання громадянина Республіки Таджикистан ОСОБА_2 в період часу після 00 год. 00 хв. 21 березня 2017 р. по 24 березня 2017 р. (дати звільнення його з Чернігівського ПТПІ), з поміщенням до Чернігівського пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні ДМС України слід визнати незаконним.

При цьому, відсутність в Типовому положенні про пункт тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, затвердженому Постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 р. № 1110 алгоритму дій ПТПІ щодо звільнення з ПТПІ іноземців та осіб без громадянства відносно яких закінчився, встановлений судовими рішення строк їх затримання, з поміщенням до ПТПІ та відносно яких судами першої та апеляційної інстанції відмовлено органу ДМС України в продовженні такого строку затримання, з огляду на те, що Європейський суд з прав людини у справі «Амюр проти Франції» (рішення від 25.06.1996р.) та у справі «Дугуз проти Греції» (рішення від 06.03.2001р.) вказав, що у разі, якщо національне законодавство передбачає можливість позбавлення волі - особливо стосовно іноземного громадянина, то таке законодавство повинно бути максимально чітким і доступним для того, щоб уникнути ризику свавілля, на думку суду не робить законним затримання громадянина Республіки Таджикистан ОСОБА_2 в період часу після 00 год. 00 хв. 21 березня 2017 р. по 24 березня 2017 р. (дати звільнення його з Чернігівського ПТПІ).

Посилання представника позивача ОСОБА_3 про доцільність застосування до спірних правовідносин згідно ч. 7 ст. 9 КАС України по аналогії закону ч.ч. 2, 3 ст. 206 КПК України, яка регламентує загальні обов'язки судді щодо захисту прав людини є безпідставним, так як пункт 4 статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод прямо передбачено можливість прийняття судом судового рішення про звільнення іноземця, в разі встановлення незаконності його затримання, тому з огляду на ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" та ч. 6 ст. 9 КАС України суд застосовує пункт 4 статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а не ст. 206 КПК України.

В той же час, в задоволенні позовних вимог громадянина Республіки Таджикистан ОСОБА_2про зобов'язання співробітників Чернігівського пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні ДМС України звільнити його негайно в залі суду з-під супровіду слід відмовити, так як громадянин Республіки Таджикистан ОСОБА_2, на підставі постанови начальника ВАРДП Чернігівського ПТПІ ПРИШВИ О.В. від 24 березня 2017 р. останнього ВЖЕ звільнено з Чернігівського ПТПІ - 24 березня 2017 р., тобто відсутній предмет позову в цій частині.

Керуючись ст. 29 Конституції України, п.п. 1, 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ст.ст. 9, 11, 70, 71, 122, 159-163 КАС України, ст. 183-7 КАС України /доповненої згідно Закону України від 19 травня 2016 року № 1379-VIII/, суд -

П О С Т А Н О В И В :

Позов громадянина Республіки Таджикистан ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Визнати незаконним затримання громадянина Республіки Таджикистан ОСОБА_2 в період часу після 00 год. 00 хв. 21 березня 2017 р. по 24 березня 2017 р. (дати звільнення його з Чернігівського ПТПІ), з поміщенням до Чернігівського пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні ДМС України.

В задоволенні решти вимог - відмовити.

Постанова суду може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду в п'ятиденний строк з дня її проголошення.

Головуючий В.Б.Сташків