Справа № 821/417/17
Суддя: Кузьменко Н.А.
Дата ухвалення: 2017-03-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ХЕРСОНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 березня 2017 р.м. ХерсонСправа № 821/417/17
Херсонський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Кузьменко Н.А.

при секретарі - Рябчич А.М.

за участю:

представника позивача - Руднєвої О.О.

представника відповідача - Попкової Ю.П.

представника третьої особи - ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом Комишанської селищної ради міста Херсона до Головного управління Держгеокадастру у Херсонській області, третя особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - ОСОБА_4 про визнання протиправним та скасування наказу про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою, -

встановив:

15 березня 2017 року до Херсонського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява Комишанської селищної ради міста Херсона (далі - позивач, Селищна рада) до Головного управління Держгеокадастру у Херсонській області (далі - відповідач, ГУ Держгеокадастру у Херсонській області) з позовними вимогами про визнання протиправним та скасування наказу про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою, а саме:

- визнати протиправним наказ Головного управління Держгеокадастру у Херсонській області №308/0/7-16 від 29.12.2016 року про надання дозволу ОСОБА_4 на розроблення документації із землеустрою та скасувати його.

Обґрунтовуючи свою правову позицію позивач зазначив, що 28 лютого 2017 року Селищній рад стало відомо про видачу відповідачем наказу №308/0/7-16 від 29.12.2016 року про надання дозволу ОСОБА_4 на розроблення документації із землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки орієнтовною площею 2,0000 га, в контурі 41 на території Комишанської селищної ради міста Херсона для ведення особистого селянського господарства. Рішенням ХІІ сесії Камишанської селищної ради 7 скликання «Про затвердження містобудівної документації «Генеральний план, поєднаний з детальним планом території смт. Комишани» №133 від 21.10.2016 року був затверджений Генеральний план смт. Камишани. Генеральним планом смт. Камишани визначено частину території, що включає землі в контурі 41 як територію з цільовим призначенням для житлової та громадської забудови і з режимом використання для містобудівних потреб для середньо поверхової (багатоквартирної) забудови та включена в межі населеного пункту. Відповідач був присутній 07 вересня 2016 року на засіданні архітектурно-містобудівної ради при управлінні містобудування та архітектури обласної державної адміністрації на якому розглядався та погоджувався, зокрема. Проект містобудівної документації «Генеральний план, поєднаний з детальним планом території смт. Комишани», тобто відповідачу з вересня 2016 року було відомо про погодження Генерального плану та про невідповідність місця розташування об'єкта його вимогам. З наведеного позивач робить висновок про наявність підстав для постановлення судового рішення про визнання протиправним та скасування наказу про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, посилаючись на обставин викладені в адміністративному позові.

Представник відповідача 28 березня 2017 року подав до суду, письмово викладену правову позицію щодо позовної заяви Камишанської селищної ради, в якій зазначив наступне. Постановою Херсонського окружного адміністративного суду від 26 травня 2016 року в справі №821/445/16, залишеною без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 21 вересня 2016 року, зобов'язано Головне управління Держгеокадастру у Херсонській області надати дозвіл громадянці ОСОБА_4 на розробку проекту землеустрою. Відповідач вважає, що судами першої та апеляційної інстанції в справі №821/445/16 вчинені грубі порушення норм матеріального права, в частині не дослідження питання невідповідності місця розташування спірної земельної ділянки та його невідповідність вимогам містобудівної документації. Також, представник відповідача зазначила, що в справі №821/445/16 судами першої та апеляційної інстанції проігноровано вимоги статті 17 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», якою прямо передбачено, що Генеральний план населеного пункту є основним видом містобудівної документації на місцевому ріні, призначеної для обґрунтування довгострокової стратегії планування та забудови території населеного пункту. Незважаючи на викладені порушення, з метою виконання рішення суду апеляційної інстанції від 21.09.2016 року в справі №821/445/16 та запобігання застосування відповідальності за невиконання судового рішення, наказом №308/0/7-16 від 29.12.2016 року надано дозвіл громадянці ОСОБА_4 на розроблення проекту землеустрою.

Представник відповідача в судовому засіданні залишила питання задоволення або відмови в задоволенні позовних вимог на розсуд суду.

Ухвалою суду від 15 березня 2017 року до участі в справі якості третьої особи на стороні відповідача, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору залучено ОСОБА_4 (далі - третя особа, ОСОБА_4).

Третя особа 27 березня 2017 року подала до суду письмові заперечення на позовну заяву, в яких позовні вимоги вважає безпідставними з таких підстав. Постановою Херсонського окружного адміністративного суду від 26 травня 2016 року в справі №821/445/16, залишеною без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 21 вересня 2016 року, зобов'язано Головне управління Держгеокадастру у Херсонській області надати дозвіл громадянці ОСОБА_4 на розробку проекту землеустрою. 02 грудня 2016 року головним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління ДВС ГТУЮ у Херсонській області було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №53028169 з примусового виконання рішення суду. Саме за таких обставин відповідачем і було прийнято спірний наказ. Спірна ділянка на момент розгляду справи в суді знаходиться за межами населеного пункту, відноситься до земель сільськогосподарського призначення, розпорядником яких є відповідач, перешкод для відведення на цій території земельної ділянки не має, а Селищна рада не розпоряджається землями за межами населеного пункту, отже і права її не порушуються. Все це, на думку третьої особи, є підставами для відмови в задоволенні позовних вимог.

Представники третьої особи ОСОБА_4 в судовому засіданні проти позову заперечував та просив суд відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог.

Розглянувши надані сторонами документи, заслухавши представників сторін, з'ясувавши фактичні обставини справи, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду спору по суті, проаналізувавши норми законодавства які регулюють спірні відносини та їх застосування сторонами, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Судом встановлено, що на виконання постанови Херсонського окружного адміністративного суду від 26 травня 2016 року по справі №821/445/16 та ухвали Одеського апеляційного адміністративного суду від 21 вересня 2016 року по справі №821/445/16. Наказом ГУ Держгеокадастру у Херсонській області «Про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою» №308/0/7-16 від 29.12.2016 року надано ОСОБА_4 дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки орієнтовною площею 2,0000 га в контурі 41 на території Комишанської селищної ради міста Херсона для ведення особистого селянського господарства.

Рішенням 12 сесії 7 скликання Комишанської селищної ради міста Херсона «Про затвердження містобудівної документації ««Генеральний план, поєднаний з детальним планом території смт. Комишани» №133 від 21 жовтня 2016 року, Селищна рада вирішила затвердити містобудівну документацію «Генеральний план, поєднаний з детальним планом території смт. Комишани», але таке рішення набирає чинності з дня оприлюднення через засоби масової інформації та розміщення на офіційному сайті Комишанської селищної ради (п.2 рішення).

Доказів оприлюднення рішення №133 від 21.10.2016 року в засобах масової інформації сторони суду не надали, що розцінюється судом як відсутність такого оприлюднення саме в засобах масової інформації.

07 лютого 2017 року позивач звернувся до відповідача з листом №126/0219 про надання інформації щодо видачі розпорядчих документів, відповідно до вимог положень ч.4 ст.122 Земельного кодексу України, фізичним та юридичним особам в контурі 41 на території Комишанської селищної ради міста Херсона для ведення особистого селянського господарства.

У відповідь листом №18-21-0.62-1441/2-17 від 20.02.2017 року ГУ Держгеокадастру у Херсонській області повідомило, що 29 грудня 2016 року наказом №308/0/7-16 видано дозвіл громадянці ОСОБА_4 на розробку проекту відведення у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства розміром 2,0000 а в контурі 41 на території Комишанської селищної ради.

При цьому суд враховує, що 21 жовтня 2016 року в адміністративній справі №821/445/16 видано виконавчий лист №309, яким зобов'язано Головне управління Держгеокадастру у Херсонській області надати ОСОБА_4 дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки орієнтовною площею 2 га в контурі 41 на території Комишанської селищної ради м. Херсона для ведення особистого селянського господарства на підставі клопотання ОСОБА_4 від 10.08.2015 р.

Вирішуючи питання по суті суд виходить з наступного.

Згідно зі ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб (ч.1 ст.122 Земельного кодексу України).

Однак в даному випадку спір виник щодо земельної ділянки із земель державної власності, що унеможливлює винесення селищною радою будь-яких рішень відносно неї, оскільки розпорядження землями державної власності не відноситься до компетенції селищних рад.

Центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб (ч.4 ст.122 Земельного кодексу України).

Таким чином, відповідач, як територіальний орган центрального органу виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин наділений повноваженнями передавати земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності для всіх потреб, тобто надання дозволу на розробку технічної документації із земель державної власності сільськогосподарського призначення, серед яких і тих, які знаходяться на території Комишанської селищної ради міста Херсона з метою передачі у власність для ведення особистого селянського господарства є функцією відповідача.

Надання у користування земельної ділянки в інших випадках здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). У такому разі розроблення такої документації здійснюється на підставі дозволу, наданого Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування, відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, крім випадків, коли особа, зацікавлена в одержанні земельної ділянки у користування, набуває право замовити розроблення такої документації без надання такого дозволу (ч.1 ст.123 Земельного кодексу України).

Особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності за проектом землеустрою щодо її відведення, звертається з клопотанням про надання дозволу на його розробку до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, які відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, передають у власність або користування такі земельні ділянки.

У клопотанні зазначаються орієнтовний розмір земельної ділянки та її цільове призначення. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування та розмір земельної ділянки, письмова згода землекористувача, засвідчена нотаріально (у разі вилучення земельної ділянки). Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у користування відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею (ч.2 ст.123 Земельного кодексу України).

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування в межах їх повноважень у місячний строк розглядає клопотання і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування земельної ділянки вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, а також генеральних планів населених пунктів, іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування території населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку (ч.3 ст.123 Земельного кодексу України).

Судом не встановлено порушення зазначених норм при прийнятті спірного наказу.

Окремо суд звертає увагу позивача, що відповідач не мав альтернативи для дій по виданню спірного наказу, оскільки його видання є прямим обов'язком по виконанню судового рішення, яке набрало законної сили, в адміністративній справі №821/445/16.

Доказів зміни цільового використання спірної земельної ділянки, доказів включення спірної ділянки в межі населеного пункту, доказів зміни порядку та способу виконання судового рішення в справі №821/445/16 сторони суд не надали.

Враховуючи викладене відповідач при винесенні спірного наказу діяв в порядок та спосіб передбачений спеціальним законодавством.

Також, вирішуючи спірне питання, суд наголошує, що згідно змісту статті 2 КАС України до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, які породжують, змінюють або припиняють права та обов'язки у сфері публічно-правових відносин, вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, якщо позивач вважає, що цими рішеннями, діями чи бездіяльністю його права чи свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав чи свобод.

Враховуючи покладені КАС України завдання адміністративного судочинства, що полягають, зокрема, у захисті порушених прав, свобод або інтересів особи, суд зазначає, що реалізація покладених завдань можлива лише за умови, що права, свободи та інтереси позивача є порушеними на момент звернення до суду за їх захистом.

Право на захист є самостійним суб'єктивним правом, яке з'являється у власника прав лише в момент їх порушення або оспорювання та реалізується в межах охоронюваних правовідносин, які при цьому виникли.

При цьому, суд вважає, що обґрунтованість вимог позивача має ґрунтуватися на наявності спірних правовідносин, які виникли безпосередньо між позивачем та контролюючим органом, протиправні дії якого, на суб'єктивну думку позивача, порушили його право. Факт порушення права позивача та, як наслідок, наявність спірних правовідносин потребують доведення та встановлення в ході судового розгляду справи.

Таким чином, у контексті наведених приписів до адміністративного суду вправі звернутися кожна особа, яка вважає, що її право чи охоронюваний законом інтерес порушено чи оспорюється, позаяк підставою для звернення особи до суду з позовом є її суб'єктивне уявлення, особисте переконання в порушенні прав чи свобод, проте обов'язковою умовою здійснення такого захисту судом є об'єктивна наявність відповідного порушення права або законного інтересу на момент звернення до суду.

З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку, що спірний наказ не порушує права та інтереси позивача з огляду на те, що останній не має повноважень відповідно до вимог чинного Земельного кодексу України по розпорядженню землями державної власності сільськогосподарського призначення, які зазначені в цьому наказі.

Представник позивача в судовому засіданні також не зміг пояснити суду в чому саме полягає порушення прав та інтересів Селищної ради спірним наказом.

Оцінка судом обставин справи базується на наданих доказах, їх належності та переконливості, в поєднанні з принципами КАС України.

Як передбачає ч.2 ст.8 КАС України, суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Обов'язковою для застосування в Україні є практика Європейського суду з прав людини, яка статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» визнана джерелом права.

Так, в рішенні Європейського суду з прав людини по справі «Кривіцька та Кривіцький проти України» (Заява N 30856/03 п.43) суд наголошує, що «вислів "згідно із законом" не просто вимагає, щоб оскаржуваний захід мав підставу в національному законодавстві, але також звертається до якості такого закону. Зокрема, положення закону мають бути достатньо чіткими у своїх термінах, а також закон має передбачати засоби юридичного захисту проти свавільного застосування ... Функція роз'яснення та тлумачення положень національного закону належить насамперед національним судам».

Відповідно до статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (ратифіковано Україною 17.07.1997 року, набула чинності для України 11.09.1997 року) "Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження".

Вирішуючи питання про застосування ст.13 Конвенції, суд бере до уваги, що в рішенні Європейського суду з прав людини по справі «Аманн проти Швейцарії» (Заява N 27798/95 п.88) зазначено, що стаття 13 Конвенції вимагає, щоб кожен, хто вважає себе потерпілим внаслідок заходу, який, на його думку, суперечив Конвенції, мав право на засіб правового захисту у відповідному національному органі для вирішення свого спору, а в разі позитивного вирішення - для одержання відшкодування шкоди. Однак це положення не вимагає безумовного досягнення вирішення спору на користь заявника.

Зокрема в рішенні Європейського суду з прав людини по справі «Бендерський проти України» (Заява N 22750/02 п.42) зазначено, що «Конвенція не гарантує захист теоретичних та ілюзорних прав, а гарантує захист прав конкретних та ефективних».

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

В адміністративному судочинстві діє принцип офіційності, який полягає в активній позиції суду щодо з'ясування всіх обставин у справі (ч.4,5 ст.11, ч.2 ст. 69, ч.5 ст.71 КАС України). Обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на суб'єкта владних повноважень, якщо він як відповідач заперечує адміністративний позов (ч.2 ст. 71 КАС України).

Суб'єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі. У разі невиконання цього обов'язку суд витребовує названі документи та матеріали", а якщо такі приписи відповідач без поважних причин не виконує, то "суд вирішує справу на основі наявних доказів" (ч. 4,6 ст. 71 КАС України).

Відповідно до ст. 86 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Позивач належними доказами не підтвердив правомірність своїх вимог, натомість наявні в матеріалах справи докази дають суду підстави для висновку про правомірність дій відповідача.

Судові витрати розподілити відповідно до ст.94 КАС України.

На підставі вимог частини 3 статті 160 КАС України, в судовому засіданні 28 березня 2017 року проголошено вступну та резолютивну частини постанови.

Керуючись ст.ст. 7, 8, 9, 14, 71, 86, 94, 158 - 163 КАС України, суд, -

постановив:

Адміністративний позов Комишанської селищної ради міста Херсона до Головного управління Держгеокадастру у Херсонській області, третя особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - ОСОБА_4 про визнання протиправним та скасування наказу про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою - залишити без задоволення.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подачі до Одеського апеляційного адміністративного суду через Херсонський окружний адміністративний суд апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Копія апеляційної скарги на постанову суду одночасно надсилається особою, яка її подає, до Одеського апеляційного адміністративного суду.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого ст. 186 КАС України, якщо таку скаргу не було подано.

Повний текст постанови виготовлено та підписано суддею 30 березня 2017 р.

Суддя Кузьменко Н.А.

кат. 6.2.