Справа № 591/5038/16-а
Суддя: Мінаєва О.М.
Дата ухвалення: 2017-03-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 березня 2017 р.Справа № 591/5038/16-а
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Мінаєвої О.М.

Суддів: Макаренко Я.М. , Шевцової Н.В.

за участю секретаря судового засідання Шалаєвої І.Т.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Зарічного районного суду м. Суми від 16.02.2017р. по справі № 591/5038/16-а

за позовом ОСОБА_1

до Департаменту праці і соціального захисту населення Сумської міської ради третя особа Головне управління Державної казначейської служби України у Сумській області

про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити дії,

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з позовом до Департаменту праці і соціального захисту населення Сумської міської ради (далі - відповідач), третя особа - Головне управління Державної казначейської служби України в Сумській області, в якому просив суд:

- визнати виплату відповідачем разової грошової допомоги до 05.05.2016р. у розмірі 2600 грн. замість 9070 грн., що є меншим, ніж це визначено ст. 13 Закону № 3551-ХІІ, протиправною;

- стягнути з відповідача доплату разової грошової допомоги за 2016 рік в розмірі 6470 грн., що відповідає розміру недоплати до 05.05.2016 р. та буде відповідати 8 мінімальним пенсіям за віком інваліду війни 2-ї групи.

Постановою Зарічного районного суду м. Суми від 16.02.2017 р. в задоволенні зазначеного позову відмовлено.

Позивач, не погодившись з постановою суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції вимог ст. ст. 3, 8, 9, 19, 22, 124, 129-1, 152 Конституції України, ст.ст. 1, 2, 13 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", ст. 6, 13, 14, 17 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. 7 Кодексу адміністративного судочинства України, просить оскаржувану постанову скасувати та прийняти нову.

Відповідно до ч. 1 ст. 41 Кодексу адміністративного судочинства України через неявку у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Колегія суддів, заслухавши доповідь обставин справи, перевіривши рішення суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як встановлено з матеріалів справи, ОСОБА_1 згідно посвідчення НОМЕР_1 є інвалідом 2 групи і має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни-інвалідів війни (а.с. 5).

Позивач, вважаючи, що разову грошову допомогу до 5 травня 2016 року йому має бути виплачено у розмірі 9070 грн. відповідно до ст. 13 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", звернувся до суду з даним позовом.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що разова грошова допомога до 5 травня за 2016 рік позивачу має виплачуватись у розмірі, встановленому постановою Кабінету Міністрів України.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Приписами ч. 5 ст. 13 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" передбачено проведення виплати щорічної допомоги до 5 травня інвалідам ІІ групи у розмірі вісім мінімальних пенсій за віком.

Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" фінансування витрат, пов'язаних з введенням в дію цього Закону, здійснюється за рахунок коштів державного та місцевих бюджетів.

Згідно з ч. 2 ст. 4 Бюджетного кодексу України Бюджетна система України і Державний бюджет України встановлюються виключно цим Кодексом та законом про Державний бюджет України.

Якщо іншим нормативно-правовим актом бюджетні відносини визначаються інакше, ніж у цьому Кодексі, застосовуються відповідні норми цього Кодексу.

Законом України від 28.12.2014 р. N 79-VIII "Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин" розділ VI Прикінцеві та перехідні положення Бюджетного кодексу України доповнено пунктом 26, яким встановлено, що норми і положення статей 12, 13, 14, 15 та 16 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Кабінетом Міністрів України на виконання зазначених приписів Бюджетного кодексу України прийнято постанову від 02.03.2016р. № 141 "Деякі питання виплати у 2016 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" і "Про жертви нацистських переслідувань".

Підпунктом 1 пункту 1 зазначеної постанови Кабінету Міністрів України установлено, що у 2016 році виплата разової грошової допомоги до 5 травня, передбаченої Законом України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" інвалідам війни та колишнім малолітнім (яким на момент ув'язнення не виповнилось 14 років) в'язням концентраційних таборів, ґетто та інших місць примусового тримання, визнаним інвалідами загального захворювання, трудового каліцтва та з інших причин: І групи - 2975 гривень, ІІ групи - 2600 гривень, ІІІ групи - 2310 гривень.

З матеріалів справи встановлено, що грошову допомогу, розмір якої визначено постановою Кабінету Міністрів України № 141 від 02.03.2016 р. позивачу виплачено у розмірі 2600,00 грн.

Згідно зі статтею 22 Загальної декларації прав людини розміри соціальних виплат і допомоги встановлюються з урахуванням фінансових можливостей держави. Європейський суд з прав людини у рішенні від 09.10.1979р. у справі "Ейрі проти Ірландії" констатував, що здійснення соціально-економічних прав людини значною мірою залежить від становища в державах, особливо фінансового. Такі положення поширюються й на питання допустимості зменшення соціальних виплат, про що зазначено в рішенні цього суду у справі "Кйартан Асмундсон проти Ісландії" від 12 жовтня 2004 року.

Конституційний Суд України в рішенні від 25.01.2012р. № 3-рп/2012 зазначив, що одним з визначальних елементів у регулюванні суспільних відносин у соціальній сфері є додержання принципу пропорційності між соціальним захистом громадян та фінансовими можливостями держави, а також гарантування права кожного на достатній життєвий рівень.

Конституційний Суд України виходить із того, що додержання конституційних принципів соціальної і правової держави, верховенства права обумовлює здійснення законодавчого регулювання суспільних відносин на засадах справедливості та розмірності з урахуванням обов'язку держави забезпечувати гідні умови життя кожному громадянину України.

Таким чином, передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість її фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Крім того, такі заходи можуть бути обумовлені необхідністю запобігання чи усунення реальних загроз економічній безпеці України, що згідно з ч. 1 ст. 17 Конституції України є найважливішою функцією держави.

Невід'ємною складовою здійснення правового регулювання відносин у сфері соціального забезпечення є визначення правового механізму та державних органів, на які покладається обов'язок виконання соціальної політики держави. Одним із таких органів є Кабінет Міністрів України, який згідно з п. 2 ч. 1 ст. 20 Закону України "Про Кабінет Міністрів України" забезпечує проведення державної соціальної політики, соціальний захист громадян та вживає заходів щодо підвищення реальних доходів населення.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що розмір щорічної разової грошової допомоги позивачу до 5 травня за 2016 рік визначається постановою Кабінету Міністрів України.

Отже, переглянувши постанову суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, колегія суддів, підтверджує, що при прийнятті судового рішення у справі суд першої інстанції дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. 160, 167, 195, 196, п. 1 ч. 1 ст. 199, 200, п. 1 ч. 1 ст. 205, 206, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Зарічного районного суду м. Суми від 16.02.2017р. по справі № 591/5038/16-а залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання ухвали у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя (підпис)Мінаєва О.М.
Судді(підпис) (підпис) Макаренко Я.М. Шевцова Н.В.
Повний текст ухвали виготовлений 27.03.2017 р.