Справа № 712/12583/16-а
Суддя: Мельничук В.П.
Дата ухвалення: 2017-03-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

Іменем України

30 березня 2017 року м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

Головуючого-судді: Мельничука В.П.

суддів: Лічевецького І.О., Мацедонської В.Е.,

розглянувши в порядку письмового провадження в залі суду апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Соснівського районного суду м. Черкаси від 16 січня 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Управління Пенсійного фонду України в м Черкасах Черкаської області про визнання дій неправомірними, зобов'язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_2 звернулася до Соснівського районного суду м. Черкаси з адміністративним позовом до Управління Пенсійного фонду України в м Черкасах Черкаської області про визнання дій неправомірними, зобов'язання вчинити певні дії. Свої вимоги обґрунтовує тим, що відповідач без законних підстав відмовив у здійсненні перерахунку належної їй пенсії, чим порушені права позивачки на соціальне забезпечення. Просить суд визнати неправомірними дії управління Пенсійного фонду України в м. Черкасах та зобов'язати здійснити з 01.01.2016 року перерахунок пенсії відповідно до статті 37-1 Закону України «Про державну службу» № 3723-ХІІ (в редакції, що діяла на дату призначення пенсії) в розмірі 90 відсотків заробітної плати державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі, з врахуванням підвищення з 01.12.2015 року відповідно до постанови Правління Національного банку України від 10.07.2015р. № 456 «Про затвердження Положення про оплату праці (заробітну плату) працівників Національного банку України» та постанови Правління НБУ від 01.09.2015 року № 572/ДСК Літер «В» «Про затвердження розмірів посадових окладів (тарифних ставок) працівників НБУ», на підставі довідки Національного банку Украйни за № 17-0008/76662 від 13.09.2016 року та виплатити заборгованість, що виникне внаслідок такого перерахунку.

Постановою Соснівського районного суду м. Черкаси від 16 січня 2017 року у задоволенні вказаного адміністративного позову відмовлено.

Не погоджуючись з зазначеним судовим рішенням позивач подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції як таку, що постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права, та ухвалити нову постанову про задоволення позову.

Відповідно до правил ч. 8 ст. 183-2, п. 3 ч. 1 ст. 197 КАС України справа підлягає розгляду в порядку письмового провадження.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а постанова суду першої інстанції - без змін.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 198, ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ст. 195 КАС України рішення суду першої інстанції підлягає перегляду в апеляційному порядку в межах апеляційної скарги.

Судом першої інстанції було встановлено, що позивачка перебуває на обліку у відповідача як пенсіонер по віку згідно Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 року № 3723-ХІІ, що підтверджується пенсійним посвідченням Серія НОМЕР_1 від 09.01.2007 року.

22 вересня 2016 року позивачка звернулася до відповідача з заявою про перерахунок пенсії з 01.10.2016 року в зв'язку з підвищенням заробітної плати та розміру посадового окладу державним службовцям з 01.12.2015 року, згідно Постанови Правління Національного банку України від 10.07.2015 року № 456 "Про затвердження Положення про оплату праці (заробітну плату) працівників Національного банку України" та постанови Правління НБУ від 01.09.2015 року № 572/ДСК Літер "В" "Про затвердження розмірів посадових окладів (тарифних ставок) працівників НБУ", надавши довідку про заробітну плату Національного банку Украйни за № 17-0008/76662 від 13.09.2016 року.

03 жовтня 2016 року у здійсненні перерахунку за вказаною довідкою відмовлено. Підставами відмови зазначено, що відповідно до п. 5 прикінцевих положень Закону України від 02.03.2015 року № 213-VIII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення", у разі прийняття до 1 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних пенсій, на загальних підставах з 1 червня 2015 року скасовуються норми пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання, призначаються відповідно до законів України «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів», «Про статус народного депутата України», «Про Кабінет Міністрів України», "Про судову експертизу", "Про Національний банк України", "Про службу в органах місцевого самоврядування", "Про дипломатичну службу", Податкового та Митного кодексів України, Положення про помічника-консультанта народного депутата України. В зв'язку з чим з 1 червня 2015 року пенсії в порядку та на умовах, визначених вищезазначеними законами, не призначаються, раніше призначені пенсії не перераховуються, також з 01.05.2016 року набрав чинності новий Закон «Про державну службу», яким не передбачено перерахунку раніше призначених пенсій.

Не погоджуючись з такими діями відповідача, позивач звернулася з даним адміністративним позовом до суду.

Відмовляючи у задоволенні адміністративного позову суд першої інстанції виходив з того, що вимоги позивача є неправомірними та необгрунтованими, а тому не підлягають задоволенню.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції та вважає його обгрунтованим з огляду на наступне.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Загальні засади діяльності, а також статус державних службовців, які працюють в державних органах та їх апараті визначаються Законом України «Про державну службу».

Нормами ч. 1 ст. 46 Конституції України закріплено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до ст. 37 Закону України «Про державну службу» (в редакції, що була чинною на час призначення пенсії позивачу) на одержання пенсії державних службовців мають право особи, які досягли встановленого законодавством України пенсійного віку, за наявності загального трудового стажу для чоловіків - не менше 25 років, для жінок - не менше 20 років, у тому числі стажу державної служби - не менше 10 років. Зазначеним особам призначаються пенсії в розмірі 80 відсотків суми їх посадового (чинного) окладу з урахуванням надбавок, передбачених цим Законом, без обмеження граничного розміру пенсії. За кожний повний рік роботи понад 10 років на державній службі пенсія збільшується на один відсоток заробітку, але не більше 90 відсотків посадового (чинного) окладу з урахуванням надбавок, передбачених цим Законом, без обмеження граничного розміру пенсії.

Згідно ст. 37-1 Закону України «Про державну службу» (в редакції, до внесення змін від 28 грудня 2014 року) у разі підвищення розміру заробітної плати працюючим державним службовцям, а також у зв'язку із набуттям особою права на пенсійне забезпечення державного службовця за цим Законом відповідно здійснюється перерахунок раніше призначених пенсій. Перерахунок пенсії здійснюється виходячи із сум заробітної плати, на які нараховуються страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування працюючого державного службовця відповідної посади та рангу на момент виникнення права на перерахунок пенсії.

Однак, в подальшому законодавство, яке регулює зазначені правовідносини, змінилось.

У зв'язку з набранням чинності Законом України «Про державну службу» від 10.12.2015 року № 889-VIII, положення Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 року № 3723-XII в частині права на перерахунок пенсії втратили чинність.

Відповідно до статті 90 цього Закону, який набрав чинності з 01.05.2016 року, пенсійне забезпечення державних службовців здійснюється відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Натомість, Закон України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року № 1058-IV не містить такої підстави для перерахунку пенсії, як підвищення заробітної плати працюючих державних службовців.

За таких обставин, колегія судддів вважає правильним висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для перерахунку пенсії позивачу у зв'язку з підвищенням заробітної плати працюючих державних службовців.

Колегія суддів погоджується з критичним сприйняттям судом першої інстанції посилання позивача на неконституційність змін у пенсійне законодавство з огляду на наступне.

Вирішення даного питання не відноситься до компетенції суду загальної юрисдикції, відповідні норми не визнані неконституційними Конституційним Судом України, а тому є чинними.

При цьому, колегія суддів враховує, що відмова відповідача у перерахунку пенсії не призвела до зменшення розміру пенсії позивача, яку вона отримувала до цього, і не є звуженням обсягу вже набутих ним прав та/або позбавленням його права на соціальний захист.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 9 жовтня 1979 року у справі «Ейрі проти Ірландії» констатував, що здійснення соціально-економічних прав людини значною мірою залежить від становища в державах, особливо фінансового. Такі положення поширюються й на питання допустимості зменшення соціальних виплат, про що зазначено в рішенні цього суду у справі «Кйартан Асмундсон проти Ісландії» від 12 жовтня 2004 року. Отже, одним з визначальних елементів у регулюванні суспільних відносин у соціальній сфері є додержання принципу пропорційності між соціальним захистом громадян та фінансовими можливостями держави, а також гарантування права кожного на достатній життєвий рівень.

При розв'язанні спірних правовідносин також враховується й правова позиція Європейського суду з прав людини, викладена в рішенні «Великода проти України» від 03.06.2014 р., в якому Суд зазначає, що законодавчі норми можуть змінюватися, передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. зміна механізму нарахування певних видів соціальних виплат та допомоги є конституційно допустимою до тих меж, за якими ставиться під сумнів сама сутність змісту права на соціальний захист.

Крім того, у зазначеному рішенні Європейський суд став на бік держави України та, між іншим, наголосив на складній економічній ситуації в країні, а також на необхідності пошуку саме державою Україна додаткових інструментів її подолання шляхом раціонального використання бюджетних коштів та необхідності збереження «справедливого балансу» між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами щодо захисту прав і свобод окремої особи.

Конституційний Суд України у п. 2.1 рішення № 20-рп/2011 від 26.12.2011 зазначив, що зміна механізму нарахування певних видів соціальних виплат та допомоги є конституційно допустимою до тих меж, за якими ставиться під сумнів сама сутність змісту права на соціальний захист.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що у відповідача на момент звернення позивача із заявою про перерахунок її пенсії були відсутні правові підстави для здійснення перерахунку пенсії позивача на підставі поданої нею довідки, а у відповідності до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Отже, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення даного адміністративного позову.

За вказаних обставин колегія суддів вважає доводи апеляційної скарги є необґрунтованими, а тому вона є такою, що не підлягає задоволенню.

За змістом ст. 159 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, обґрунтованим - ухвалене судом на підставі повного та всебічного з'ясування обставин в адміністративній справі, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування не вбачається.

Відповідно до ч. 10 ст. 183-2 КАС України судове рішення апеляційної інстанції є остаточним та оскарженню не підлягає як таке, що постановлено за наслідками апеляційного перегляду рішення суду першої інстанції в справах, розгляд яких передбачено п. 2 ч. 1 статті 183-2 Кодексу адміністративного судочинства України.

Керуючись ст. ст. 2, 159, 160, 183-2, 195, 197, 198, 200, 205, 206, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення, а постанову Соснівського районного суду м. Черкаси від 16 січня 2017 року - без змін.

Ухвала є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий-суддя: В.П. Мельничук

Судді: І.О. Лічевецький

В.Е. Мацедонська

Головуючий суддя Мельничук В.П.

Судді: Мацедонська В.Е.

Лічевецький І.О.