Справа № 497/2391/16-а
Суддя: Раца В. А.
Дата ухвалення: 2017-03-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

22.03.2017 Справа № 497/2391/16-а
Провадження № 2-а/497/15/17
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.03.2017 року Болградський районний суд Одеської області

в складі: головуючого - судді Раца В.А.

секретарі - Божевій І.Д.

за участю сторін: представника позивача - ОСОБА_1,

відповідача - Димитрієва С.Г.,

представника третьої особи: Арнаутова М.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Болграді адміністративну справу за позовом ОСОБА_4 до Болградського міського голови Димитрієва Сергія Гавриловича, третьої особи, що не заявляє самостійних вимог - Болградської міської ради Одеської області, про визнання дій Болградського міського голови незаконними та скасування розпорядження, -

ВСТАНОВИВ:

20.12.2016 року позивач ОСОБА_4 звернулася до суду з адміністративним позовом до Болградського міського голови Димитрієва Сергія Гавриловича, третьої особи, що не заявляє самостійних вимог - Болградської міської ради Одеської області та просить постановити рішення яким визнати незаконними дії міського голови Димитрієва С.Г. щодо зупинення дії рішення Болградської міської ради від 10.11.2016 року № 486-VІІ «Про використання коштів міського бюджету» та визнати незаконним та скасувати розпорядження Болградського міського голови Димитрієва С.Г. від 14.11.2016 року № 203 «Про зупинення рішення Болградської міської ради від 10.11.2016 року № 486- VІІ «Про використання коштів міського бюджету».

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 10.11.2016 року на пленарному засіданні дев'ятнадцятої сесії Болградської міської ради Одеської області VІІ скликання було ухвалене рішення № 486-VІІ «Про використання коштів міського бюджету». 14.11.2016 року розпорядженням Болградського міського голови Дмитрієва С.Г. № 203 зупинено дію вищезазначеного рішення. Вона позивачка є депутатом Болградської міської ради, та вважає, що її права, свободи та інтереси, як представника територіальної громади міста Болграда, порушено протиправними діями Болградського міського голови, вчиненими під час ухвалення оскаржуваного розпорядження від 14.11.2016 року № 203. Дискримінаційна складова в оскаржуваних діях відповідача полягає в забезпеченні шляхом зловживання власними повноваженнями фактичних переваг інтересів меншості депутатів Болградської міської ради під час ухвалення рішення міської ради від 10.11.2016 року № 486-VІІ «Про використання коштів міського бюджету» та встановлює обмеження можливостей для більшості депутатів міської ради, які своїми голосами ухвалили рішення міської ради від 10.11.2016 року № 486-VІІ, та пропозиції яких щодо напрямків використання бюджетних коштів відрізняються від пропозицій меншості депутатів від складу ради. Віддаючи перевагу пропозиціям меншості депутатів від складу ради та захищаючи ці пропозиції шляхом зупинення в цілому дії рішення міської ради від 10.11.2016 року № 486-VІІ «Про використання коштів міського бюджету», відповідач порушив баланс між несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів позивача як представника територіальної громади міста Болград і цілями, на досягнення яких спрямована ця дія. Позивачка вважає, що нормальним та обґрунтованим вчинком міського голови в такому випадку було б внесення на розгляд ради додаткових пропозиції, висловлених представниками меншості депутатів від складу ради, що забезпечило б баланс інтересів усіх сторін та сприяло б досягненню відповідачем цілей, задекларованих у зауваженнях, що додані до розпорядження міського голови від 14.11.2016 року № 203. На підставі вищевикладеного позивачка вважає вищезазначене розпорядження міського голови незаконним та просить його скасувати.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 підтримав заявлені позовні вимоги в повному обсязі, та наполягав на їх задоволенні.

Відповідач Болградський міський голова Димитрієв С.Г. позов не визнав, надав до суду письмове заперечення на позов, в якому посилається на те, що розпорядження від 14.11.2016 року № 203 «Про зупинення рішення Болградської міської ради від 10.11.2016 року № 486-VІІ «Про використання коштів міського бюджету» цілком правомірне, так як на пленарному засіданні дев'ятнадцятої сесії Болградської міської ради Одеської області було прийнято вищезазначене рішення, проект рішення було підготовлено 14 депутатами міської ради, під час розгляду зазначеного проекту рішення іншими депутатами було запропоновано внести зміни до проекту рішення доповнивши його іншими об'єктами міста Болграда, та визначити найбільш актуальні - однак, вищезазначені депутати відмовилися голосувати за цю пропозицію, чим було проігноровано інтереси певної частки мешканців міста Болграда, тому ним міським головою було прийнято розпорядження, яким зупинено рішення, для повторного його розгляду.

Представник третьої особи, що не заявляє самостійних вимог - Болградської міської ради Одеської області Арнаутов М.І., який діє на підставі довіреності, позов не визнав та просив суд відмовити в задоволені позовних вимог.

Вислухавши пояснення сторін, свідків, розглянувши подані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню за наступних підстав.

Встановленому судом факту відповідають адміністративно-правові відносини, що виникають з приводу оскарження правових актів індивідуальної дії, які регулюються Конституцією України, Кодексом адміністративного судочинства України, Законом України «Про місцеве самоврядування в України», Податковим кодексом України.

Відповідно до ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Згідно ст.11 КАС України розгляд і вирішення справи в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свобод в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Судом встановлено, що на дев'ятнадцятої сесії Болградської міської ради Одеської області VІІ скликання було прийняте рішення від 10.11.2016 року № 486-VІІ «Про використання коштів міського бюджету» (а.с.8).

Як вбачається з протоколу на пленарному засіданні дев'ятнадцятої сесії Болградської міської ради Одеської області при прийнятті вищезазначеного рішення, проект рішення було підготовлено 14 депутатами міської ради, під час розгляду зазначеного проекту рішення, депутатами ОСОБА_7 та ОСОБА_8 було запропоновано внести зміни до проекту рішення, доповнивши його іншими об'єктами міста Болграда, та визначити найбільш актуальні - однак, ця пропозиція була проігнорована іншими депутатами, цей факт також було в судовому засіданні підтверджено поясненнями свідків ОСОБА_9 та ОСОБА_8.

Розпорядженням Болградського міського голови Димитрієва С.Г. № 203 від 14.11.2016 року, з метою дотримання принципів місцевого самоврядування та беручи до уваги звернення депутатів міської ради ОСОБА_8, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, призупинено дію рішення Болградської міської ради від 10.11.2016 року № 486-VІІ «Про використання коштів міського бюджету» та скликано нову сесію на 24.11.2016 року на розгляд якої винесено питання «Про використання коштів міського бюджету» в порядку повторного розгляду з зауваженнями Болградського міського голови (а.с.9).

Відповідно до частини 2 статті 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» рішення ради приймається на її пленарному засіданні після обговорення більшістю депутатів від загального складу ради. В свою чергу ч.4 зазначеної статті визначено, що рішення сільської, селищної, міської ради у п'ятиденний строк з моменту його прийняття може бути зупинено сільським, селищним, міським головою і внесено на повторний розгляд відповідної ради із обґрунтуванням зауважень. Рада зобов'язана у двотижневий строк повторно розглянути рішення. Якщо рада відхилила зауваження сільського, селищного, міського голови і підтвердила попереднє рішення двома третинами депутатів від загального складу ради, воно набирає чинності.

Відповідно до ч.1 ст.144 Конституції України органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов'язковими до виконання на відповідній території.

Рішення органів місцевого самоврядування з мотивів їх невідповідності Конституції чи законам України зупиняються у встановленому законом порядку з одночасним зверненням до суду.

Згідно ст.25 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» сільські, селищні, міські ради правомочні розглядати і вирішувати питання, віднесені Конституцією України, цим та іншими законами до їх відання.

Пунктом 23 ч.1 ст.26 Закону України «Про місцеве самоврядування в України» виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються такі питання затвердження місцевого бюджету, внесення змін до нього; затвердження звіту про виконання відповідного бюджету.

Відповідно до ч.1 ст. 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень.

Частиною 8 вказаної статті передбачено, що сільський, селищний, міський голова, голова районної у місті, районної, обласної ради в межах своїх повноважень видає розпорядження.

Сесія Болградської міської ради, на вимогу ч.4 статті 59 ЗУ «Про місцеве самоврядування в Україні» щодо повторного розгляду рішення від 10.11.2016 року була призначена на 24.11.2016 року, однак Болградська міська рада 24.11.2016 року рішення не прийняла.

Відповідно до ч.3 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суми перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Зі змісту ч.2 ст. 144 Конституції України та ч.2 ст. 59 Закон №280/97-ВР вбачається, що рішення органів місцевого самоврядування та їх посадових осіб з мотивів невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними з ініціативи заінтересованих осіб судом загальної юрисдикції, тобто в судовому порядку.

Як випливає зі змісту статті 2 КАС України до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, які породжують, змінюють або припиняють права та обов'язки у сфері публічно-правових відносин, вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, якщо позивач вважає, що цими рішеннями, діями чи бездіяльністю його права чи свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав чи свобод.

Статтею 6 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено право на судовий захист і передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду. Якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта власних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Конституційний Суд України, вирішуючи питання, порушенні в конституційному зверненні і конституційному поданні щодо тлумачення частини другої статті 55 Конституції України, в рішенні від 14 грудня 2011 року № 19-рп/2011 зазначив, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави (частина друга статі 3 Конституції України). Для здійснення такої діяльності органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи наділені публічною владою, тобто мають реальну можливість на підставі повноважень, встановлених Конституцією і законами України, приймати рішення чи вчиняти певні дії. Особа, стосовно якої суб'єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист.

Відносини, що виникають між фізичною чи юридичною особою і представниками органів влади під час здійснення ними власних повноважень, є публічно-правовими і поділяються, зокрема, на правовідносини у сфері управлінської діяльності та правовідносин у сфері охорони прав і свобод людини і громадянина, а також суспільства від злочинних посягань.

Згідно з частиною 2 статті 55 Конституції України кожному громадянину гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Отже обов'язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення саме суб'єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених прав чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у звичайних законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб стверджувальне порушення було обґрунтованим. Наведені положення не дозволяють скаржитися щодо певних обставин абстрактно, лише тому, що заявники вважають, що начебто певні обставини впливають на їх правове становище. Саме до такого правового висновку дійшов Верховний Суд України в постанові від 15.12.2015 року у справі № 800/206/15, який згідно ст. 244-2 КАС України має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Суд вважає, що звертаючись до суду з даним позовом позивач жодним чином не обґрунтувала, яким чином порушується її права саме відповідачем, як суб'єктом владних повноважень, а так само взагалі, яким чином порушуються її права у даних відносинах, оскільки вона звертається до суду з таким позовом як фізична особа, яка є депутатом міської ради, а міська рада є колегіальним органом, і жодних повноважень з представлення такого права шляхом звернення до суду, позивачці не надавала. А доводи позивача що відповідач своїми незаконними діями грубо знехтував правом ухвального голосу позивача як представника територіальної громади міста Болграда з питань, що розглядаються на засіданнях ради не підтверджуються, ані жодними доводами самого позивача, ані доказами наданими суду, оскільки розпорядженням міського голови було скасовано рішення міської ради, а позивачка є лише одним із депутатів міської ради, не маючи повноважень представляти міску раду вцілому.

Твердження позивача, що у випадку ухвалення Болградською міською радою рішень, що не відповідають Конституції чи законом України, керуючись нормами ч.4 ст.59 ЗУ «Про місцеве самоврядування в Україні» Болградський міський голова має право у п'ятиденний термін з моменту ухвалення радою такого рішення зупинити своїм розпорядженням його дію, одночасно звернувшись до суду з вимогою про визнання його незаконним суд сприймає критично, так як причина зупинення міським головою дію рішення Болградської міської ради від 10.11.2016 року є розгляд зауважень, а не зупинення рішення з питання його невідповідності Конституції чи іншим законам.

Таким чином, враховуючи, те що позивач не довела яким чином порушуються її права саме відповідачем, як суб'єктом владних повноважень, а так само взагалі, яким чином порушуються її права у даних відносинах, суд приходить до висновку, що у задоволені позову необхідно відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 19,55,144 Конституції України, ст.ст. 6,8,9,17,18,49,51,104-106 Кодексу адміністративного судочинства України, ст.ст. 25,26,59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", суд, -

ПОСТАНОВИВ

У задоволенні позову ОСОБА_4 до Болградського міського голови Димитрієва Сергія Гавриловича, третьої особи, що не заявляє самостійних вимог - Болградської міської ради Одеської області, про визнання дій Болградського міського голови незаконними та скасування розпорядження - відмовити.

Постанова може бути оскаржена до Одеського апеляційного адміністративного суду через Болградський районний суд протягом 10 днів з дня прийняття постанови.

Суддя