Справа № 815/140/17
Суддя: Стефанов С. О.
Дата ухвалення: 2017-03-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/140/17
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 березня 2017 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Стефанова С.О.,

за участю секретаря судового засідання Гунько О. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 управління Національної поліції в Одеській області, треті особи Одеська обласна організація професійної спілки атестованих працівників органів внутрішніх справ, Управління внутрішньої безпеки в Одеській області Департаменту внутрішньой безпеки Національної поліції України про визнання протиправними та скасування наказу № 1554 о/с від 16.11.2016 року в частині звільнення, поновлення на посаді та зобовязання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (надалі по тексту позивач) звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 управління Національної поліції в Одеській області (надалі по тексту - відповідач або ГУНП в Одеській області), третя особа Одеська обласна організація професійної спілки атестованих працівників органів внутрішніх справ, в якому позивач просив суд:

- визнати протиправними дії ГУНП в Одеській області щодо звільнення старшого оперуповноваженого Приморського відділу поліції в місті ОСОБА_2 управління Національної поліції в Одеській області, майора поліції, ОСОБА_1;

- визнати протиправним та скасувати наказ ГУНП в Одеській області № 1554 о/с від 16.11.2016 року в частині звільнення ОСОБА_1, старшого оперуповноваженого Приморського відділу поліції в м. Одесі ГУНП в Одеській області, майора поліції, зі служби в поліції за п. 4 ч. 1 ст. 77 (у звязку зі скороченням штатів або проведенням організаційних заходів) Закону України «Про національну поліцію»;

- поновити ОСОБА_1 на посаді старшого оперуповноваженого Приморського відділу поліції в м. Одесі ГУНП в Одеській області;

- зобовязати ГУНП в Одеській області розглянути рапорт, поданий майором поліції ОСОБА_1 щодо призначення на посаду оперуповноваженого сектору кримінальної поліції Хаджибеївського відділення поліції Суворовського відділу поліції в м. Одесі ГУНП в Одеській області, зареєстрований в ГУНП в Одеській області (в Управлінні кадрового забезпечення) за № 5470 рап. від 27.10.2016 року.

Ухвалою суду від 09.02.2017 року, яка занесена до журналу судового засідання, залучено до участі в розгляді справи в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Управління внутрішньої безпеки в Одеській області Департаменту внутрішньой безпеки Національної поліції України.

В обґрунтування вимог, позивач в цілому зазначив, що 07 листопада 2015 року наказом т.в.о. начальника ГУНП в Одеській області № 196 о/с від 07.11.2015 року ОСОБА_1, який мав спеціальне звання майор міліції було призначено на посаду старшого уповноваженого Приморського відділу поліції в місті ОСОБА_2 ГУНП в Одеській області з присвоєнням йому спеціального звання «майор поліції». Наказом начальника ГУНП в Одеській області № 1554 о/с від 16 листопада 2016 року позивача, старшого оперуповноваженого Приморського відділу поліції в місті ОСОБА_2 ГУНП в Одеській області, згідно п. 4 ч. 1 ст. 77 (у звязку зі скороченням штатів або проведенням організаційних заходів) Закону України «Про Національну поліцію» звільнено зі служби в поліції з 16 листопада 2016 року. Підставою для звільнення позивача, як зазначено у витязі з наказу начальника ГУНП в Одеській області № 1554 о/с від 16.11.2016, стало попередження про наступне звільнення ОСОБА_1 від 16.09.2016 року. Позивач вважає виданий 16.11.2016 року наказ № 1554 о/с про його звільнення протиправним, таким, що підлягає скасування з огляду на наступне. Як зазначено вище, позивач був призначений на посаду старшого оперуповноваженого Приморського відділу поліції в місті ОСОБА_2 ГУНП в Одеській області, з присвоєнням спеціального звання «майор поліції» безстроково, оскільки жодних обмежень щодо строковості наказ про його призначення не містить. Позивач також зазначив, що відповідав та відповідає вимогам до поліцейського, визначеним в ч. 1 ст. 49 Закону України «Про Національну поліцію» - вік, освіта, володіння українською мовою, фізична та професійна підготовка. Крім того, він пройшов люстраційну перевірку, що в силу вимог ч. 3 цієї ж статті закону виключає підстави, з яких позивач не може бути прийнятий на службу в поліцію. 07.11.2015 року позивач, згідно положенням п.9 та 12 розділу XI Закону України «Про Національну поліцію» подав рапорт на ім'я т.в.о. начальника ГУ НП в Одеської області про прийняття в поліцію на посаду рівнозначну тій, яку він займав в ОВС з аналогічним спеціальним званням, який був задоволений т.в.о. начальника ГУ НП в Одеської області. 07.11.2015 року наказом т.в.о. начальника ГУ НП в Одеської області від 07.11.2015 року позивача було призначено на рівнозначну посаду в Приморський відділу поліції в місті ОСОБА_2 управління Національної поліції в Одеській області, з одночасним присвоєнням спеціального звання - « майор поліції». Таким чином, враховуючи зазначене, позивач вважає, що наказ т.в.о. начальника ГУНП в Одеської області від 07.11.2015 року являється належним доказом того, що ділові, професійні, особисті якості, освітній та кваліфікаційний рівень позивача були визнані достатніми для призначення його на посаду в Національну поліцію. Як вбачається із протоколу ОП № 15.00004201.0025827 від 01.03.2016 року атестаційного листа - старшого оперуповноваженого Приморського відділу поліції в місті ОСОБА_2 ГУНП в Одеській області ОСОБА_1, за результатами атестування останнього, атестаційною комісією ГУНП в Одеській області прийнято рішення (висновок): «п.1 - займаній посаді відповідає». Отже, проведене атестування також являється належним доказом того, що ОСОБА_1 має достатній рівень теоретичних знань, професійних якостей та значний досвід роботи в правоохоронній сфері. 16.09.2016 року старшого оперуповноваженого Приморського відділу поліції в м. Одесі ГУНП в Одеській області, майора поліції, ОСОБА_1, у відповідності до наказів Національної поліції в Одеській області від 02 вересня 2016 року № 788 дск «Про організаційно-штатні зміни в ГУНП в Одеській області» та ГУНП в Одеській області від 16 вересня 2016 року № 2244 дек «Про організаційно штатні зміни в ГУНП в Одеській області», попереджено про

можливе звільнення на підставі пункту 4 частини 1 статті 77 (у звязку зі скороченням штатів або проведенням організаційних заходів) Закону України «Про Національну поліцію». 27.10.2016 року керівництвом ГУНП в Одеській області відповідно до вищезазначених наказів дск та у звязку з організаційно-штатними змінами в ГУНП в Одеській області, старшому оперуповноваженому Приморського відділу поліції в місті ОСОБА_2 ГУНП в Одеській області ОСОБА_1 запропоновано обіймати посаду оперуповноваженого сектору кримінальної поліції Хаджибеївського відділення поліції Суворовського відділу поліції в м. Одесі ГУНП в Одеській області. 27.10.2016 року у звязку з вищевикладеним та у звязку з організаційно - штатними змінами в ГУНП в Одеській області, ОСОБА_1 подано рапорт на імя т.в.о. начальника ГУНП в Одеській області щодо згоди з призначенням на запропоновану посаду оперуповноваженого сектору кримінальної поліції Хаджибеївського відділення поліції Суворовського відділу поліції в місті ОСОБА_2 ГУНП в Одеській області. Даний рапорт ОСОБА_1 погоджено керівництвом ГУНП в Одеській області та зареєстровано в ГУПН в Одеській області (в Управлінні кадрового забезпечення) за № 5470 рап. від 27.10.2016 року. Разом з тим, ГУНП в Одеській області вказаний рапорт не було розглянуто та ніякої відповіді щодо прийнятого рішення за поданим рапортом позивачу не надходило. Натомість, оскаржуваним наказом № 1554 о/с від 16.11.2016 року позивача звільнено зі служби в поліції за п. 4 ч. 1 ст. 77 (у звязку зі скороченням штатів або проведенням організаційних заходів) Закону України «Про Національну поліцію». З огляду на викладене, позивач звернувся за захистом до суду.

У судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити у повному обсязі, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві.

Представник відповідача у судовому засіданні адміністративний позов не визнав та просив суд в його задоволенні відмовити у повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені у письмових запереченнях на позов, які в цілому обґрунтовані тим, що 07.11.2015 року усі співробітники міліції ОСОБА_2 управління в тому числі і позивач призначалися на посади які були тичасовими. Так, тимчасові штати ОСОБА_2 управління Національної поліції в Одеській області, затверджені наказами Національної поліції України №№ 3, 5 від 06.11.2015 року. 07.11.2015 року ГУНП в Одеській області наказом № 2 від 07.11.2015 року у відповідності до статті 15 Закону України «Про Національну поліцію» та згідно з наказом Національної поліції України від 06.11.2015 року № 5, оголосила тимчасові штати органів і підрозділів ГУНП в Одеській області. Позивач з 07.11.2015 року наказом ГУНП в Одеській області № 196 о/с, був прийнятий на службу в поліцію та призначений на посаду старшого оперуповноважений Приморського відділу поліції в місті ОСОБА_2 ГУНП в Одеській області з присвоєнням спеціального звання - «майор поліції». 16 вересня 2016 року позивач був особисто попереджений під підпис про наступне звільнення в звязку з скороченням штатної чисельності органів і підрозділів Національної поліції України та ГУНП в Одеській області, відповідно до наказів Національної поліції України від 02 вересня 2016 року № 788 дск «Про організаційно-штатні зміни в ОСОБА_2 управлінні Національної поліції в Одеській області» та ГУНП в Одеській області від 16 вересня 2016 № 2244 дск «Про організаційно-штатні зміни в ОСОБА_2 управлінні Національної поліції в Одеській області». Як зазначає відповідач, у зв'язку з тим, що майора поліції ОСОБА_1 на підставі рапорту від 27.10.2016 року не призначено на посаду оперуповноваженого Хаджибеївського ВП Суворовського ВП в місті ОСОБА_2 ГУНП в Одеській області та скорочено посаду старшого оперуповноваженого Приморського відділу поліції в місті ОСОБА_2 ГУНП в Одеській області позивача було звільнено з 16 листопада 2016 року на підставі п.4 ч. 1 ст. 77 (у звязку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів) Закону України «Про Національну поліцію».

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Одеської обласної організації професійної спілки атестованих працівників органів внутрішніх справ у судовому засіданні також підтримала позовні вимоги позивача та просила позов задовольнити.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на боці відповідача - Управління внутрішньої безпеки в Одеській області Департаменту внутрішньой безпеки Національної поліції України у судове засідання не зявився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення осіб, які брали участь у розгляді справи, а також дослідивши обставини, якими обґрунтовувалися позовні вимоги та заперечення, перевіривши їх доказами, судом встановлені наступні факти та обставини.

Згідно з п. 15 ч. 1 ст. 3 КАС України, публічна служба, це діяльність на державних політичних посадах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, дипломатична служба, інша державна служба, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.

Позивач проходив службу в органах Національної поліції України, що згідно положень п.15 ч.1 ст.3 КАС України відноситься до поняття публічної служби, спори з відповідачем ОСОБА_2 управлінням Національної поліції в Одеській області щодо її проходження, у тому числі й спори щодо прийняття, звільнення з неї, накладення дисциплінарних стягнень під час її проходження згідно п.2 ч.2 ст.17 КАС України віднесені до компетенції адміністративних судів та повинні розглядатись за правилами адміністративного судочинства.

Наказом т.в.о. начальника ГУНП в Одеській області № 196 о/с від 07.11.2015 року ОСОБА_1, який мав спеціальне звання майор міліції було призначено на посаду старшого уповноваженого Приморського відділу поліції в місті ОСОБА_2 ГУНП в Одеській області з присвоєнням йому спеціального звання «майор поліції» (а.с. 12).

Відповідно до ч. 2 ст. 56 Закону України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 року за № 580-VIII службові відносини особи, яка вступає на службу в поліції, розпочинаються з дня видання наказу про призначення на посаду поліцейського.

Наказом начальника ГУНП в Одеській області № 1554 о/с від 16 листопада 2016 року ОСОБА_1, старшого оперуповноваженого Приморського відділу поліції в місті ОСОБА_2 ГУНП в Одеській області, згідно п. 4 ч. 1 ст. 77 (у звязку зі скороченням штатів або проведенням організаційних заходів) Закону України «Про Національну поліцію» звільнено зі служби в поліції з 16 листопада 2016 року. Підставою для звільнення позивача, як зазначено у витязі з наказу начальника ГУНП в Одеській області № 1554 о/с від 16.11.2016 року стало попередження про наступне звільнення ОСОБА_1 від 16.09.2016 року (а.с. 11).

Позивач, вважаючи наказ відповідача № 1554 о/с від 16 листопада 2016 року в частині його звільнення зі служби в поліції протиправним, оскаржив його до суду, вимагаючи його скасування та поновлення позивача на займаній посаді.

Оцінивши належність, допустимість, достовірність наданих сторонами доказів, а також достатність та взаємний зв'язок у їх сукупності, суд не погоджується з підставами звільнення позивача зі служби в поліції та вважає, що відповідач при прийнятті оскаржуваного наказу в частині звільнення позивача, діяв не на підставі, не в межах повноважень та не у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, виходячи з наступного.

Відповідно до п.1 Розділу XI Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про Національну поліцію» він набирає чинності через три місяці з дня, наступного за днем його опублікування, крім:

1) пунктів 1, 2, 3, 7 - 13, 15, 17 - 18 розділу XI "Прикінцеві та перехідні положення" цього Закону, які набирають чинності з дня, наступного за днем його опублікування;

2) частини сьомої статті 15 та частини п'ятої статті 21 цього Закону, які набирають чинності з 1 січня 2017 року.

Оскільки перше офіційне опублікування Закону відбулося в газеті Голос України 06.08.2015 р. (випуск № 141-142), Закон набрав законної сили з 07.11.2015 року, окрім вищевказаних норм.

З дня опублікування цього Закону (п.8 Розділу XI) всі працівники міліції (особи рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ), а також інші працівники Міністерства внутрішніх справ України, його територіальних органів, закладів та установ вважаються такими, що попереджені у визначеному порядку про можливе майбутнє звільнення через скорочення штатів.

Отже законодавець імперативно визначив спосіб і час попередження відповідних працівників.

Разом із тим, згідно з п.9 Розділу XI Закону працівники міліції, які виявили бажання проходити службу в поліції, за умови відповідності вимогам до поліцейських, визначеним цим Законом, упродовж трьох місяців з дня опублікування цього Закону можуть бути прийняті на службу до поліції шляхом видання наказів про призначення за їх згодою чи проходження конкурсу на посади, що заміщуються поліцейськими, у будь-якому органі (закладі, установі) поліції. Посади, що пропонуються особам, зазначеним у цьому пункті, можуть бути рівнозначними, вищими або нижчими щодо посад, які ці особи обіймали під час проходження служби в міліції.

Відповідно до частини першої 47 Закону України «Про Національну поліцію», призначення на посади поліцейських здійснюють посадові особи органів (закладів, установ) поліції відповідно до номенклатури посад, яку затверджує Міністерство внутрішніх справ України.

В ході офіційного зясування обставин судом встановлено, що позивач 07.11.2015 року, відповідно до положень п.9 та п. 12 розділу XI Закону України «Про Національну поліцію» подав рапорт на ім'я т.в.о. начальника ГУНП в Одеської області про прийняття в поліцію на посаду рівнозначну тій, яку він займав в ОВС з аналогічним спеціальним званням, який був задоволений та 07.11.2015 року наказом т.в.о. начальника ГУНП в Одеської області № 196 о/с від 07.11.2015 року позивача було призначено на рівнозначну посаду - старшого оперуповноваженого Приморського відділу поліції в місті ОСОБА_2 ГУНП в Одеській області, з присвоєнням спеціального звання «майор поліції» безстроково, оскільки жодних обмежень щодо строковості зазначений наказ не містить.

Таким чином, суд зазначає, що наказ ГУНП в Одеської області від 07.11.2015 року являється належним доказом того, що ділові, професійні, особисті якості, освітній та кваліфікаційний рівень позивача були визнані достатніми для призначення його на посаду в Національну поліцію.

Відповідно до ст. 58 Закону України «Про Національну поліцію» призначення на посаду поліцейського здійснюється безстроково (до виходу на пенсію або у відставку), за умови успішного виконання службових обов'язків.

Судом встановлено, що 29 січня 2016 року ГУНП в Одеській області з метою оцінки ділових, професійних, особистих якостей поліцейських, їх освітнього та кваліфікаційного рівнів, на підставі глибокого та всебічного вивчення визначення відповідності посадам, а також перспектив їхньої службової карєри при призначенні на вищу посаду, переміщенні на нижчу, звільненні зі служби в поліції через службову невідповідність був виданий наказ № 133 «Про проведення атестування поліцейських ГУНП в Одеськім області ».

Як вбачається із протоколу ОП №15.00004201.0025827 від 01.03.2016 року та атестаційного листа - старшого оперуповноваженого Приморського відділу поліції в місті ОСОБА_2 управління Національної поліції в Одеській області ОСОБА_1, за результатами атестування останнього, атестаційною комісією ГУНП в Одеській області прийнято рішення (висновок): «п.1 - займаній посаді відповідає» (а.с. 17-19).

Відтак, проведене атестування також являється належним доказом того, що ОСОБА_1 має достатній рівень теоретичних знань, професійних якостей та значний досвід роботи в правоохоронній сфері.

Відповідно до службової характеристики старшого оперуповноваженого Приморського відділу поліції в місті ОСОБА_2 ГУНП в Одеській області, за період служби в органах внутрішніх справ та в органах поліції ОСОБА_1 зарекомендував себе з позитивного боку, дисциплінованим, добросовісним, ретельним, професійно грамотним та досвідченим співробітником. Має досвід практичної роботи та уміло використовує свої знання. Володіє добрими організаторськими здібностями, високим почуттям відповідальності за доручену справу. Здатний своєчасно виправити допущені помилки, постійно працює над їх усуненням. Приймає вірні рішення в складних, екстремальних ситуаціях, проявляє ініціативу та наполегливість. Сумлінно ставиться до дорученої справи, службові інтереси ставить вище за особисті. Вміло організовує роботу та

постійно турбується про підвищення результатів службової діяльності. Вміє відстояти свою точку зору.

У стройовому відношенні підтягнутий, фізично розвинений, добре володіє табельною зброєю та прийомами самозахисту. Порушень дисципліни та законності не припускає. Здатний переносити психофізичні навантаження та труднощі по службі. Державну та службову таємницю зберігає. Серед колективу користується авторитетом та повагою, у спілкуванні з громадянами ввічливий, тактовний (а.с. 18).

Судом встановлено, що за час роботи в органах внутрішніх справ позивач має 19 заохочень. Вислуга років на день звільнення ОСОБА_1 зі служби в поліції усього склала: 22 роки 7 місяців 20 днів. Щороку під час проходження служби позивач успішно здавав заліки з професійної та фізичної підготовки. Такі ж заліки він склав і у 2015 та 2016 роках. За результатами щорічних медичних комісій щодо професійної придатності, позивач протипоказань до виконання службових обовязків не має.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позивач має необхідні для виконання службових завдань, як теоретичні знання, так і професійні якості, значний досвід роботи у правоохоронній діяльності, професійно та фізично підготовлений та не має будь-яких медичних протипоказань до виконання службових обовязків.

Відповідно до ст. 68 Закону України «Про Національну поліцію» визначено порядок призначення поліцейських на посади під час здійснення реорганізації. Так ч. 1 зазначеної статті передбачено, що поліцейський, посада якого буде скорочена, має бути персонально письмово попереджений про можливе наступне звільнення зі служби в поліції за два місяці до такого звільнення.

Відповідно до ч. 3 ст. 68 Закону України «Про Національну поліцію», поліцейський посада якого була скорочена і якого не призначено на іншу посаду в поліції відповідно до частини другої цієї статті, після закінчення двомісячного строку з дня попередження про можливе подальше звільнення зі служби в поліції має бути звільнений зі служби в поліції на підставі пункту 4 частини першої статті 77 цього Закону.

Як встановлено судом, 16 вересня 2016 року позивача було попереджено під підпис про наступне звільнення у звязку з скороченням штатної чисельності органів і підрозділів Національної поліції України та ОСОБА_2 управління Національної поліції в Одеській області, відповідно до наказів Національної поліції України від 02 вересня 2016 року № 788 дск «Про організаційно-штатні зміни в ОСОБА_2 управлінні Національної поліції в Одеській області» та ОСОБА_2 управління Національної поліції в Одеській області від 16 вересня 2016 № 2244 дск «Про організаційно-штатні зміни в ОСОБА_2 управлінні Національної поліції в Одеській області» (а.с. 13).

При цьому, суд зазначає, що відповідно до вищезазначених наказів Національної поліції України від 02 вересня 2016 року № 788 дск «Про організаційно-штатні зміни в ОСОБА_2 управлінні Національної поліції в Одеській області» та ОСОБА_2 управління Національної поліції в Одеській області від 16 вересня 2016 року № 2244 дск «Про організаційно - штатні зміни в ОСОБА_2 управлінні Національної поліції в Одеській області», фактичного скорочення штатів не було, а лише проводились організаційно - штатні зміни.

Судом встановлено, що 27.10.2016 року керівництвом ГУНП в Одеській області

відповідно до вищезазначених наказів та у звязку з організаційно-штатними змінами в ОСОБА_2 управлінні Національної поліції в Одеській області, старшому оперуповноваженому Приморського відділу поліції в місті ОСОБА_2 ГУНП в Одеській області ОСОБА_1 було запропоновано обіймати посаду оперуповноваженого сектору кримінальної поліції Хаджибеївського відділення поліції Суворовського відділу поліції в м. Одесі ГУНП в Одеській області, що не спростовувалось представником відповідача.

У звязку з вищевикладеним, 27.10.2016 року ОСОБА_1 подано рапорт на імя т.в.о. начальника ОСОБА_2 управління Національної поліції в Одеській області щодо згоди з призначенням на запропоновану посаду оперуповноваженого сектору кримінальної поліції Хаджибеївського відділення поліції Суворовського відділу поліції в місті ОСОБА_2 управління Національної поліції в Одеській області (а.с. 14).

Як встановлено судом та не спростовувалось представником відповідача, даний рапорт ОСОБА_1 було погоджено керівництвом ГУНП в Одеській області та зареєстровано в ГУПН в Одеській області (в Управлінні кадрового забезпечення) за № 5470 рап. від 27.10.2016 року (а.с. 14).

Разом з тим, ГУНП в Одеській області вказаний рапорт позивача не було розглянуто та жодної відповіді щодо прийнятого рішення за поданим рапортом позивачу не надано, що не заперечувалось під час судового розгляду справи представником відповідача.

Натомість, як встановлено судом, наказом ГУНП в Одеській області № 1554 о/с від 16 листопада 2016 року позивача звільнено зі служби в поліції з 16 листопада 2016 року згідно п. 4 ч. 1 ст. 77 (у звязку зі скороченням штатів або проведенням організаційних заходів) Закону України «Про Національну поліцію».

При цьому, суд зазначає, що зазначений наказ прийнятий відповідачем без погодження з профспілковим комітетом, без врахування переважного права позивача на залишення на роботі та без можливості щодо переведення на іншу роботу.

Відповідно до довідки Одеської обласної організації професійної спілки атестованих працівників органів внутрішніх справ № 196 від 27.12.2016 року, ОСОБА_1 є членом Одеської обласної організації профспілки атестованих працівників органів внутрішніх став України, свою згоду на звільнення майора поліції ОСОБА_1 зі служби в поліції Одеська обласна організація професійної спілки атестованих працівників органів внутрішніх справ не давала (а.с. 16).

Суд наголошує, що відповідно до ст. 58 Закону України «Про Національну поліцію» призначення на посаду поліцейського здійснюється безстроково (до виходу на пенсію або у відставку), за умови успішного виконання службових обовязків.

Як встановлено судом, позивач відповідав та відповідає вимогам до поліцейського, визначеним в ч. 1 ст. 49 Закону України «Про Національну поліцію» - вік, освіта, володіння українською мовою, фізична та професійна підготовка. Крім того, позивач пройшов люстраційну перевірку, що в силу вимог ч. 3 цієї ж статті Закону виключає підстави, з яких позивач не може бути прийнятий на службу в поліцію. Крім того, позивач пройшов атестацію, та атестаційною комісією відносно нього прийнято рішення (висновок): «п.1 - займаній посаді відповідає».

Відповідно до п. 1 ст. 40 Кодексу законів про працю України трудовий договір, укладений на невизначений строк може бути розірваний власником або уповноваженим ним органом у випадку скорочення чисельності або штату працівників.

Відповідно до ст. ст. 40, 42 Кодексу законів про працю України допускається звільнення працівника у зв'язку зі змінами в організації виробництва і праці лише при неможливості переведення робітника з його згоди на іншу роботу, і за відсутності у звільненого переважного права перед іншими працівниками на залишення на роботі.

Постановою Пленуму Верховного Суду від 06.11.1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» роз'яснено застосування п. 1 ст. 40 КЗпП при розгляді справ, пов'язаних із звільнення працівника у зв'язку зі змінами в організації виробництва і праці. Зокрема, зазначено, що розглядаючи трудові спори суди зобов'язані з'ясовувати чи дійсно у власника або уповноваженого ним органу не було можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації. При цьому, така можливість визначається не тільки наявністю іншої вільної посади, але й можливістю особи обіймати цю посаду за своєю освітою, спеціальністю та досвідом роботи. Крім того, суди зобов'язані з'ясувати, зокрема, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема скорочення штату, чи додержало власником норм законодавства, що регулюють вивільнення працівників, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу.

Вчинення зазначених дій вимагає від роботодавця й дотримання положення ст. 49-2 Кодексу законів про працю України.

Статтею 49-2 Кодексу законів про працю України передбачено, що про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. При скороченні чисельності та штату працівників у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці та з врахуванням інших критеріїв. Одночасно з попередженням про звільнення у звязку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації.

Також суд зазначає, що норми Розділу ХІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про національну поліцію», на які йдеться посилання у спірному наказі, містять три підстави для звільнення особи зі служби через скорочення штатів, а саме: при відмові працівника міліції від проходження служби в поліції; не прийняті на службу до поліції в тримісячний термін з моменту попередження про наступне вивільнення; при відсутності можливості подальшого використання на службі. Отже, при вирішенні питання щодо звільнення за скороченням штату, начальник органу прямо зобов'язаний розглянути можливість подальшого використання на службі особи, що звільняється.

Однак, відповідач не тільки жодним чином не обґрунтував відсутність можливості подальшого використання позивача на службі та не врахував відсутність відмови позивача від проходження служби в поліції, а взагалі не розглянув та не надав жодної відповіді щодо прийнятого рішення за поданим позивачем рапортом від 27.10.2016 року щодо згоди останнього з призначенням на запропоновану йому посаду оперуповноваженого сектору кримінальної поліції Хаджибеївського відділення поліції Суворовського відділу поліції в місті ОСОБА_2 ГУНП в Одеській області, який було погоджено керівництвом ГУНП в Одеській області та зареєстровано в ГУПН в Одеській області (в Управлінні кадрового забезпечення) за № 5470 рап. від 27.10.2016 року.

Вирішуючи спір, суд враховує, що оскаржуваний наказ прийнятий уповноваженою посадовою особою, але всупереч вимог діючого законодавства. Так, рапорт позивача щодо згоди останнього з призначенням на запропоновану йому посаду в ГУНП в Одеській області не розглянуто, а отже не виконано вищевказаного обов'язку встановити можливість використання його на службі в поліції.

Крім того, суд критично ставиться до того, що відповідачем при звільненні позивача не взято до уваги ту обставину, що у період з 07.11.2016 року по 23.11.2016 року включно позивач перебував на лікарняному, що підтверджується довідкою про тимчасову непрацездатність особи рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, військовослужбовця внутрішніх військ МВС (а.с. 154), тобто оскаржуваний наказ від 16.11.2016 року про звільнення позивача зі служби в поліції видано в період тимчасової непрацездатності позивача.

Також судом не приймаються до уваги посилання представника відповідача на ту обставину, що після зясування питання щодо причин не призначення позивача на посаду оперуповноваженим Хаджибеївського відділення поліції за рапортом позивача від 27.10.2016 року Управління кадрового забезпечення повідомило, що Управління внутрішньої безпеки в Одеській області Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України призначення на посаду ОСОБА_1 визначило як недоцільне (а.с. 112), оскільки на підтвердження зазначених обставин представником відповідача не надано жодного доказу та недоцільність призначення позивача на зазначену посаду необґрунтовано жодними доводами.

На думку суду, суб'єктом владних повноважень також порушено принцип захисту обґрунтованих сподівань (reasonable expectations), який тісно пов'язаний із принципом юридичної визначеності (legal certainty) і є невід'ємним елементом принципу правової держави та верховенства права. Як зазначено у справі Black Clawson Ltd. v. Papierwerke AG, (1975) AC 591 at 638, сприйняття верховенства права як конституційного принципу вимагає того, аби будь-який громадянин, перед тим, як вдатися до певних дій, мав змогу знати заздалегідь, які правові наслідки настануть.

Сутність принципу правової визначеності Європейський суд визначив як забезпечення передбачуваності ситуації та правовідносин у сферах, що регулюються, цей принцип не дозволяє державі посилатись на відсутність певного правового акта, який визначає механізм реалізації прав і свобод громадян, закріплених у конституційних та інших актах.

Як зазначив Європейський суд у справі Yvone van Duyn v. Home Office, принцип правової визначеності означає, що зацікавлені особи повинні мати змогу покладатись на зобов'язання, взяті державою, навіть якщо такі зобов'язання містяться в законодавчому акті, якій загалом не має автоматичної прямої дії.

Така дія названого принципу пов'язана із іншим принципом - відповідальності держави, який полягає в тому, що держава не може посилатись на власне порушення зобов'язань для запобігання відповідальності.

На державні органи покладено обов'язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок ("Лелас проти Хорватії", заява N 55555/08, п. 74, від 20 травня 2010 року, і "Тошкуце та інші проти Румунії", заява N 36900/03, п. 37, від 25 листопада 2008 року) і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах ("Онер'їлдіз проти Туреччини", п. 128, та "Беєлер проти Італії", п. 119).

Державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов'язків ("Лелас проти Хорватії", п. 74).

Згідно з правовою позицією Верховного суду України, викладеною у постановах від 28.10.2014 р. та від 04.11.2014 р. встановлена законодавством можливість ліквідації державної установи (організації) з одночасним створенням іншої, яка буде виконувати повноваження (завдання) особи, що ліквідується, не виключає, а включає зобовязання роботодавця (держави) зі працевлаштування працівників ліквідованої установи. При цьому, у випадку незаконного звільнення працівника з роботи, його порушене право повинно бути відновлене шляхом поновлення його на посаді, з якої його було незаконно звільнено.

Іншого способу порушеного права у спорах про незаконне звільнення, аніж поновлення на посаді відповідного органу (установи, підприємства, організації), чинне законодавство не передбачає.

Зваживши на вищевикладені обставини справи та вимоги законодавства, суд дійшов висновку, що оскаржуваний дії відповідача та наказ в частині звільнення позивача є протиправними, а отже наказ підлягає скасуванню.

Для вирішення спору та оцінки оскаржуваного рішення суд також врахував вимоги Європейської соціальної хартії, обовязок з дотримання якої Україна взяла на себе відповідно до закону України від 14 вересня 2006 року № 137-V «Про ратифікацію Європейської соціальної хартії (переглянутої)» та якої не дотримався відповідач.

Україна взяла на себе зобов'язання вважати обов'язковими для України такі статті та пункти частини II Хартії: - пункти 1 (визнати однією зі своїх найголовніших цілей і одним зі своїх найголовніших обов'язків досягнення та підтримання якомога високого і стабільного рівня зайнятості, маючи на меті досягнення повної зайнятості), 2 (ефективно захищати право працівника заробляти собі на життя професією, яку він вільно обирає), 3 (створювати безкоштовні служби працевлаштування для всіх працівників або забезпечувати їхнє функціонування), 4 (забезпечувати належну професійну орієнтацію, підготовку та перекваліфікацію або сприяти їм) статті 1 «Право на працю».

Виходячи з наведеного, враховуючи, що нормами Закону України «Про Національну поліцію» не врегульовані питання процедури поновлення на посаді поліцейських, звільнення яких визнано судом незаконним, суд згідно положень ст.9 КАС України застосовує до спірних правовідносин положення КЗпП України, якими вказані питання врегульовані.

Відповідно до ст.235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню.

Відтак, суд вважає, що відповідач звільнив позивача без законної на те підстави, а тому, відповідно до положень статті 235 КЗпП України зобов'язаний поновити його на попередній посаді.

Згідно ч.2 ст.11 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.

Застосування різних способів захисту порушеного права позивача повинно відбуватися з урахуванням конкретних обставин справи в кожному окремому випадку.

Звернення за захистом порушеного права у сфері публічно-правових відносин з зазначенням способу, який, на думку суду, не призводить до захисту права, не може бути підставою для відмови в позові, тобто, захисті права, що порушується. Суд, установивши порушення вимог законодавства, має захистити права та охоронювані законом інтереси, самостійно обравши спосіб, який би гарантував дотримання і захист прав, свобод, інтересів від порушень з боку субєктів владних повноважень.

Правову позицію щодо можливості обрання самим судом іншого способу захисту порушеного права позивача, у разі, якщо позивачем обрано неправильний спосіб захисту порушених прав, підтримано Судовою палатою в адміністративних справах Верховного Суду України і у постанові від 20 квітня 2010 року за результатами перегляду за винятковими обставинами справи за позовом спеціалізованої державної податкової інспекції по роботі з великими платниками податків у м. Харкові до відкритого акціонерного товариства «Всеукраїнський акціонерний банк», приватної фірми «Орнатус» про зобовязання вчинити певні дії. Зокрема, в зазначеній постанові Судова палата в адміністративних справах Верховного Суду України вказала, що суд, пославшись на обрання позивачем неправильного способу захисту публічних інтересів держави, не врахував, що правила частини 3 статті 105 КАС України, стосовно зазначення позивачем у позовній заяві способу захисту судом порушених прав, не виключають можливості обрання іншого способу захисту самим судом. Зміст принципу офіційного зясування всіх обставин у справі зобовязує адміністративний суд до активної ролі у судовому засіданні, в тому числі і до уточнення змісту позовних вимог, з наступним обранням відповідного способу захисту порушеного права.

З урахуванням викладеного, з метою захисту порушеного права позивача, суд вважає необхідне також задовольнити вимогу позивача та зобов'язати Головне управління Національної поліції в Одеській області розглянути рапорт майора поліції ОСОБА_1 щодо призначення на посаду оперуповноваженого сектору кримінальної поліції Хаджибеївського відділення поліції Суворовського відділу поліції в м. Одесі Головного управління Національної поліції в Одеській області, зареєстрований в ОСОБА_2 управлінні Національної поліції в Одеській області (в Управлінні кадрового забезпечення) за № 5470 рап. від 27.10.2016 року.

Отже вищевикладене вирішення спору цілком узгоджується із нормами КАС України та є належним способом захисту порушеного права позивача.

З урахуванням викладеного, за результатами зясування обставини у справі та їх правової оцінки суд дійшов висновку про обґрунтованість адміністративного позову та наявність підстав для його повного задоволення.

На підставі положень ч.2,3 ст.162 КАС України суд вважає за необхідне винести постанову, яка б гарантувала дотримання та захист прав, свобод, інтересів особи, яка звернулась за судовим захистом.

Згідно п.1 ч.1 ст.256 КАС України постанови суду про поновлення на посаді у відносинах публічної служби підлягають негайному виконанню, рівно як і постанови про присудження виплати заробітної плати у відносинах публічної служби у межах суми стягнення за один місяць.

Відповідно до зазначеної норми закону суд вважає за необхідне допустити негайне виконання постанови суду в частині поновлення позивача на посаді старшого оперуповноваженого Приморського відділу поліції в м. Одесі Головного управління Національної поліції в Одеській області.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 управління Національної поліції в Одеській області, треті особи Одеська обласна організація професійної спілки атестованих працівників органів внутрішніх справ, Управління внутрішньої безпеки в Одеській області Департаменту внутрішньой безпеки Національної поліції України про визнання протиправними та скасування наказу № 1554 о/с від 16.11.2016 року в частині звільнення, поновлення на посаді та зобовязання вчинити певні дії - задовольнити.

Визнати протиправними дії ОСОБА_2 управління Національної поліції в Одеській області щодо звільнення старшого оперуповноваженого Приморського відділу поліції в м. Одесі Головного управління Національної поліції в Одеській області, майора поліції ОСОБА_1.

Визнати протиправним та скасувати наказ ОСОБА_2 управління Національної поліції в Одеській області № 1554 о/с від 16.11.2016 року в частині звільнення старшого оперуповноваженого Приморського відділу поліції в м. Одесі Головного управління Національної поліції в Одеській області, майора поліції ОСОБА_1.

Зобовязати Головне управління Національної поліції в Одеській області поновити майора поліції ОСОБА_1 на посаді старшого оперуповноваженого Приморського відділу поліції в м. Одесі Головного управління Національної поліції в Одеській області.

Зобовязати Головне управління Національної поліції в Одеській області розглянути рапорт майора поліції ОСОБА_1 щодо призначення на посаду оперуповноваженого сектору кримінальної поліції Хаджибеївського відділення поліції Суворовського відділу поліції в м. Одесі Головного управління Національної поліції в Одеській області, зареєстрований в ОСОБА_2 управлінні Національної поліції в Одеській області (в Управлінні кадрового забезпечення) за № 5470 рап. від 27.10.2016 року.

Допустити негайне виконання рішення суду в частині поновлення майора поліції ОСОБА_1 на посаді старшого оперуповноваженого Приморського відділу поліції в м. Одесі Головного управління Національної поліції в Одеській області.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги. Якщо апеляційну скаргу не буде подано в строк, встановлений ст. 186 КАС України, постанова суду набирає законної сили після закінчення цього строку. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Постанова суду може бути оскаржена до Одеського апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги до Одеського окружного адміністративного суду протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Повний текст постанови складено та підписано суддею 30 березня 2017 року.

Суддя С.О. Cтефанов

.