Справа № 335/1598/17
Суддя: Рибалко Н. І.
Дата ухвалення: 2017-03-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

1Справа № 335/1598/17 2-а/335/114/2017
ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(в порядку скороченого провадження)

23 березня 2017 року суддя Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя Рибалко Н.І., розглянувши в порядку скороченого провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про визнання дій протиправними, зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про визнання протиправними дій щодо відмови у проведенні перерахунку та виплати пенсії по інвалідності з 01.01.2017 року у розмірі 120% від трьох з половиною мінімальних пенсій за віком на підставі статті 22 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» № 2262-ХІІ (далі - Закон № 2262-ХІІ, зобов'язання призначити, виплачувати та нараховувати з 01.01.2017 року довічно пенсію на підставі статті 22 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» № 2262-ХІІ (далі - Закон № 2262-ХІІ) у розмірі 120% від трьох з половиною мінімальних пенсій за віком, виходячи з розміру мінімальної пенсії за віком, встановленої частиною першою статті 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон № 1058); зобов'язання відповідача визнати за позивачем право на вищезазначену довічну пенсію у зазначеному розмірі до тих пір, поки норма статті 22 Закону № 2262-ХІІ буде чинною, а саме не зміненою, доповненою або скасованою, зобов'язання відповідача здійснити нарахування з урахуванням всіх надбавок та підвищень і виплачувати йому державну пенсію інваліда війни 2 групи з розрахунку 120% від трьох з половиною мінімальних пенсій за віком, що передбачено ст. 22 Закону № 2262-ХІІ, починаючи з 01.01.2017 р. (станом на 01.01.2017 р. це 5237,40 грн.) до тих пір поки дана норма ст.22 Закону буде чинною, а саме не зміненою, доповненою або скасованою.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що він з 12.01.2000 отримує пенсію відповідно до Закону № 2262-ХІІ, є інвалідом війни ІІ групи довічно.. 28.12.2016 р. він надіслав заяву відповідачу з проханням вчинити певні дії, визначені законом, але листом від 17.01.2017 р. за № 11/Б-9 відповідач у задоволенні його вимог відмовив. Вказує, що відповідно до статті 22 Закону № 2262-ХІІ встановлено мінімальний розмір пенсії інвалідам війни ІІ групи - 120 % від трьох з половиною мінімальних пенсій за віком. Дія зазначеної статті була зупинена на 2006 та 2007 роки. З 1 січня 2008 р. до статті 22 Закону № 2262-ХІІ були внесені зміни, за якими розмір мінімальної пенсії було зменшено. Рішенням Конституційного Суду України № 10-рп/2008 від 22.05.2008 вказані зміни визнано неконституційними. Отже, з 22.05.2008 положення статті 22 Закону № 2262-ХІІ відновили свою дію. При цьому розмір мінімальної пенсії за віком обчислюється за приписами статті 28 Закону № 1058, тобто дорівнює прожитковому мінімуму для осіб, що втратили працездатність. Загальний розмір недоотриманої ним пенсії складає відповідно до доданого до позовної заяви розрахунку 227 128,78 гривень. Також вважає безпідставним застосування мінімального розміру пенсії за віком на підставі постанов Кабінету Міністрів України, оскільки це суперечить статті 22 Конституції України та повноваженням Кабінету Міністрів України. Вважає, що відповідно до норм ст.22 Закону України № 2262-Х11 повинен отримуватим мінімальну пенсію по інвалідності у розмірі 120% від 3.5 мінімальних пенсій за віком, що з 01.01.2017 року становить 5237,40 грн. (1247х3,5х120%).З наведених підстав просив задовольнити позовні вимоги.

Ухвалою судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 02 березня 2017 року відкрито скорочене провадження у справі.

Від відповідача надійшли письмові заперечення проти позову, в яких посилається на те, що пенсія позивачу обчислена відповідно до вимог діючого законодавства. Розмір пенсії позивача обчислено відповідачем відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 28.12.2011 № 1381 «Про підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення» (далі - Постанова КМУ № 1381) і складає 2 978,21 гривень. П. 4 розділу VII «Прикінцеві положення» Закону України «Про Державний бюджет України на 2011 рік» установлено, що у 2011 р. норми і положення, зокрема, і статті 22 Закону № 2242-ХІІ, застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявного фінансового ресурсу бюджету ПФУ у 2011 році. На виконання вказаних вимог і була прийнята Постанова КМУ № 1381, якою встановлені мінімальні розміри пенсій. Положення п. 4 розділу VII «Прикінцеві положення» Закону України «Про Державний бюджет України на 2011 рік» визнано такими, що відповідають Конституції України за рішенням Конституційного Суду України від 26.12.2011 у справі № 1-42/2011. Аналогічні положення щодо делегування Кабінету Міністрів України функцій з встановлення мінімальних пенсій, передбачених статтею 22 Закону № 2242-ХІІ, містять Закони України про Державний бюджет на 2012-2016 р. З огляду на що просив у позові відмовити.

Суд, дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами в межах позовних вимог, встановив наступне.

Позивач ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, є інвалідом війни ІІ групи, перебуває на обліку в ГУ ПФУ в Запорізькій області з 12.01.2000 та отримує пенсію по інвалідності, призначену відповідно до Закону № 2262-ХІІ, що підтверджується пенсійним посвідченням № НОМЕР_1 від 19.03.2009, посвідченням НОМЕР_2 від 12.01.2000 р. Розмір пенсії позивача становить 2 978,21 гривень.

28.12.2016 р. позивач, вважаючи, що розмір пенсії йому обчислено невірно, звернувся до ГУПФУ в Запорізькій області із заявою про призначення та перерахунок пенсії у розмірі 120% від трьох з половиною мінімальних пенсій за віком, виходячи з розміру мінімальної пенсії, визначеної ч. 1 ст. 28 Закону № 1058.

17.01.2017 р. відповідачем надано відповідь на заяву позивача за № 11/Б-9, за змістом якої розмір пенсії позивачу визначено відповідно до статті 22 Закону № 2262-ХІІ.

Не погоджуючись із діями відповідача щодо відмови у здійсненні перерахунку і виплати пенсії, позивач 08.02.2017 р. звернувся до суду із даним адміністративним позовом.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» особи офіцерського складу, прапорщики і мічмани, військовослужбовці надстрокової служби та військової служби за контрактом, особи, які мають право на пенсію за цим Законом, при наявності встановленої цим Законом вислуги на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ і в державній пожежній охороні, службі в Державній службі спеціального зв'язку та захисту інформації України, в органах і підрозділах цивільного захисту, податкової міліції, Державної кримінально-виконавчої служби України мають право на довічну пенсію за вислугу років. Військовослужбовці, особи, які мають право на пенсію за цим Законом, які стали інвалідами за умов, передбачених цим Законом, набувають право на пенсію по інвалідності.

Згідно зі ст.18 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», пенсії по інвалідності особам, які мають право на пенсію за цим Законом, призначаються в разі, якщо інвалідність настала в період проходження ними служби або не пізніше трьох місяців після звільнення зі служби, або якщо інвалідність настала пізніше тримісячного терміну після звільнення зі служби, але внаслідок захворювання (травми, поранення, контузії, каліцтва тощо), яке виникло в період проходження військової служби чи під час перебування в полоні або заручником, якщо полонення чи захоплення заручником не було добровільним і особа, яка має право на пенсію за цим Законом, перебуваючи в полоні або заручником, не вчинила злочину проти миру і людства.

Статтею 22 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" встановлено мінімальні розміри пенсій по інвалідності інвалідам війни з числа солдатів та матросів строкової служби ІІ групи у розмірі трьох з половиною мінімальних пенсій за віком (в редакції Закону №456/95-ВР від 23.11.1995 року).

Пунктом 29 розділу ІІ "Внесення змін до деяких законодавчих актів України" Закону України "Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України" статтю 22 зазначеного Закону було змінено в частині встановлення мінімальних розмірів пенсії по інвалідності.

Рішенням Конституційного Суду України №10-рп/2008 від 22.05.2008 року вищевказані зміни були визнані такими, що не відповідаютьКонституції України (є неконституційними).

Відповідно до частини другої статті 152 Конституції України закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

Таким чином, положення статті 22 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» починаючи з 22.05.2008 року були чинними у попередній редакції.

Разом з тим, відповідно до пункту 4 розділу VII «;Прикінцеві положення» Закону України «Про Державний бюджет України на 2011 рік» установлено, що у 2011 році норми і положення, зокрема, статтей 14, 22, 37 та частини 3 статті 43 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України виходячи з наявного фінансового ресурсу бюджету Пенсійного фонду України на 2011 рік.

Аналогічні положення щодо делегування Кабінету Міністрів України функцій з встановлення мінімальних пенсій, передбачених ст. 22 Закону України „Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» містять Закони України Про Державний бюджет України на 2012-2016 роки.

Положення пункту 4 розділу VII «;Прикінцеві положення» Закону України «Про Державний бюджет України на 2011 рік» були предметом судового розгляду Конституційним Судом України, який визнав їх такими, що відповідають Конституції України (рішення від 26.12.2011 №20-рп/2011).

Конституційний Суд України у своєму Рішенні зазначив, що передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Конституційний Суд України виходить з того, що надання Верховною Радою України права Кабінету Міністрів України встановлювати у випадках, передбачених законом, порядок та розміри соціальних виплат та допомоги, які фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України, пов'язується з його функціями, визначеними в пунктах 2, 3 статті 116 Конституції України.

Постановою Кабінету Міністрів України №1381 від 28.12.2011 року "Про підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення" визначено, що особам, які мають право на пенсійне забезпечення відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", мінімальний розмір пенсії, що призначається відповідно до зазначеного Закону: по інвалідності не може бути нижче:

інвалідам війни з числа солдатів і матросів строкової служби I групи - 120 відсотків, II групи - 110, III групи - 105 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого законом, для осіб, які втратили працездатність;

іншим інвалідам з числа солдатів і матросів строкової служби I групи - 110 відсотків, II групи - 105, III групи - 100 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого законом, для осіб, які втратили працездатність;

інвалідам з числа єфрейторів (старших солдатів) і сержантів, старших матросів і старшин строкової служби - 110 відсотків, з числа прапорщиків і мічманів, військовослужбовців надстрокової служби та військової служби за контрактом, осіб молодшого начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, Державної кримінально-виконавчої служби, державної пожежної охорони - 120 відсотків, а з числа осіб офіцерського складу та осіб начальницького складу (крім молодшого) органів внутрішніх справ, Державної кримінально-виконавчої служби і державної пожежної охорони - 130 відсотків відповідних мінімальних розмірів пенсій, передбачених для інвалідів з числа солдатів і матросів строкової служби.

Як вбачається з матеріалів справи нарахування та виплата пенсії ОСОБА_1, як інваліду війни 2 групи, проводилась на підставі ст.22 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» з урахуванням постанови КМУ №1381 від 28.12.2011 року.

Враховуючи вищенаведене, суд вважає правильним висновок відповідача про те, що нарахування та виплата пенсії позивачу здійснювалась у відповідності з приписами чинного законодавства, у зв"язку з чим відсутні підстави для визнання дій відповідача протиправними та як наслідок проведення перерахунку пенсії.

Крім того, позовні вимоги про зобов'язання відповідача визнати за позивачем право на вищезазначену довічну пенсію у зазначеному розмірі до тих пір, поки норма статті 22 Закону № 2262-ХІІ буде чинною, а саме не зміненою, доповненою або скасованою, зобов'язання відповідача здійснити нарахування з урахуванням всіх надбавок та підвищень і виплачувати йому державну пенсію інваліда війни 2 групи з розрахунку 120% від трьох з половиною мінімальних пенсій за віком, що передбачено ст. 22 Закону № 2262-ХІІ, починаючи з 01.01.2017 р. (станом на 01.01.2017 р. це 5237,40 грн.) до тих пір поки дана норма ст.22 Закону буде чинною, а саме не зміненою, доповненою або скасованою є такими, що спрямовані на майбутнє. В цей же час, завданням адміністративного судочинства, виходячи із приписів статті 2 КАС України, є захист від вже допущених (тобто, існуючих станом на час розгляду справи) порушень прав фізичних осіб з боку суб'єктів владних повноважень. Проте, суд встановив, що відповідачем не допущено порушень прав та законних інтересів позивача в межах розгляду даної справи.

З огляду на викладене, у задоволенні позову ОСОБА_1 слід відмовити.

Від сплати судового збору позивача звільнено як інваліда ІІ групи, а тому відсутні встановлені статтею 94 КАС України підстави для стягнення судових витрат.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 1, 2, 4, 5, 6, 10, 11, 14, 15, 17, 23, 48, 58, 69-71, 79, 86, 87, 94, 98, 104, 105, 111, 112, 114, 121, 160, 161, 162, 163, 183-2, 185, 186, 244-2, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про визнання дій протиправними, зобов'язання вчинити певні дії залишити без задоволення.

Постанову прийнято в порядку скороченого провадження та складено у повному обсязі 23 березня 2017 року.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку сторонами, а також іншими особами у зв'язку з тим, що суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси чи обов'язки.

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Десятиденний строк для подання апеляційної скарги стороною або іншою особою, яка брала участь у справі, обчислюється з моменту отримання копії постанови.

Постанова, крім випадків її оскарження в апеляційному порядку, є остаточною.

Суддя: Н.І.Рибалко