Справа № 810/3527/16
Суддя: Кобаль М.І.
Дата ухвалення: 2017-03-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 810/3527/16 Головуючий у 1-й інстанції: Харченко С.В., Суддя-доповідач: Кобаль М.І.
У Х В А Л А
22 березня 2017 року м. Київ
Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого судді Кобаля М.І.,
суддів: Епель О.В., Карпушової О.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні без участі сторін матеріали апеляційної скарги ОСОБА_1 на постанову Київського окружного адміністративного суду від 01 лютого 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , Міністерства оборони України про визнання бездіяльності протиправною, контракту припиненим, -
ОСОБА_1 (далі Позивач) звернувся до суду із адміністративним позовом до Військової частини НОМЕР_1 та Міністерства оборони України (далі Відповідачі) у якому просив визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не звільнення його з військової служби у запас Збройних сил України та визнати припиненим контракт від 07.05.2013.
Постановою Київського окружного адміністративного суду від 01 лютого 2017 року в задоволенні зазначеного адміністративного позову відмовлено повністю.
Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити в повному обсязі (за текстом апеляційної скарги).
Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що судом першої інстанції було порушено норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.
Сторони, будучи належним чином повідомлені про дату, час та місце апеляційного розгляду справи, в судове засідання не з`явилися. Про причини своєї неявки суд не повідомили.
Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо письмових доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, а особиста участь сторін в судовому засіданні не обов`язкова, колегія суддів у відповідності до ч. 4 ст. 196 КАС України визнала можливим проводити апеляційний розгляд справи за відсутності сторін.
Апеляційний розгляд справи здійснюється без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу, оскільки сторони у судове засідання не з`явились.
Відповідно до ч.1 ст. 41 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності осіб, які беруть участь у справі (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 198, ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а постанову суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, не може бути скасовано правильне по суті рішення суду з одних лише формальних міркувань.
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, 07.05.2013 між ОСОБА_1 та Міністерством оборони України, в особі командира Військової частини НОМЕР_1 , укладено контракт про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України (далі по тексту контракт).
Відповідно до п. 3 контракту, його укладено строком на три роки (тобто з 07.05.2013 по 07.05.2016 включно). На сторін покладено обов`язок не пізніше як за три місяці до завершення строку дії контракту повідомити іншу сторону про бажання або небажання укладати новий контракт чи відмовитись від його укладення.
Наказом командира Військової частини НОМЕР_1 від 06.05.2016 в односторонньому порядку продовжено дію контракту з ОСОБА_1 на період до оголошення демобілізації та на строк необхідний для прийняття рішення щодо подальшого проходження військової служби (а.с.35).
Як вбачається з листа Міністерства оборони України №350/133/30/759пс від 28.11.2016, у період з 01.01.2016 по 10.10.2016 ОСОБА_1 з рапортом про звільнення з військової служби не звертався та продовжував перебувати на службі в Збройних Силах України (а.с. 57).
10.10.2016 засобами поштового зв`язку на адресу командира військової частини надійшов рапорт позивача від 06.10.2016 про звільнення останнього зі Збройних Сил України у запас у зв`язку з закінченням строку дії контракту та особливого періоду.
19.10.2016 листом №350/133/30/637пс командир військової частини НОМЕР_1 повідомив позивача, що відповідно до п. 2 ч.9 ст. 23 Закону України від 25.03.1992 № 2232-ХІІ «Про військовий обов`язок і військову службу» термін дії контракту з останнім продовжено до оголошення рішення про демобілізацію (а.с.62).
Не погоджуючись із вищезазначеною бездіяльністю відповідача, яка полягає у не звільненні ОСОБА_1 з військової служби в запас Збройних Сил України, позивач звернувся до суду з даним позовом за захистом своїх прав та законних інтересів.
Приймаючи рішення про відмову в задоволенні адміністративного позову, суд першої інстанції виходив з того, що особливий період настав під час дії контракту позивача, а останній не належить до категорії осіб визначених законом, які звільняються з військової служби під час дії особливого періоду, а тому підстави для звільнення ОСОБА_1 з військової служби відсутні.
Колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з таким висновком суду першої інстанції, оскільки він знайшов своє підтвердження під час апеляційного розгляду справи.
Спірні відносини регулюються Конституцією України, Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 № 2232-ХІІ (далі по тексту - Закон № 2232-ХІІ), Законом України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21.10.1993 № 3543-ХІІ (далі по тексту - Закон 3543-ХІІ).
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно із абз.4 ст. 1 Закону 3543-ХІІ, мобілізація це комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано.
Особливий період це період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій (абз. 5 ст. 1 Закону 3543-ХІІ).
В особливий період змінюються також строки військової служби.
Зокрема, для громадян, які приймаються на військову службу за контрактом у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення правового режиму воєнного стану та призначаються на посади, строк військової служби в календарному обчисленні встановлюється до закінчення особливого періоду або до оголошення рішення про демобілізацію (ч.3 ст. 23 Закону № 2232-ХІІ).
Відповідно до ч.9 ст. 23 Закону № 2232-XII, у разі настання особливого періоду для військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом, дія контракту продовжується понад встановлені строки на період до оголошення демобілізації, крім випадків, визначених ч.8 ст. 26 цього Закону.
Тобто, обґрунтованим є висновок суду першої інстанції, що законодавець пов`язує продовження дії контракту понад встановлені строки на період до оголошення демобілізації не з часом дії особливого періоду, а з моментом його настання.
Таким чином, у разі настання особливого періоду в силу закону для військовослужбовців, у яких закінчився строк військової служби за контрактом, дія контракту та, відповідно, військова служба продовжуються понад встановлені строки до оголошення демобілізації.
Так, протягом 2014-2015 років Президентом України неодноразово приймались рішення про часткову мобілізацію, а саме: Указ Президента України від 17.03.2014 № 303/2014 (затверджено Законом України від 17.03.2014 № 1126-VII), Указ Президента України від 06.05.2014 № 454/2014 (затверджено Законом України від 06.05.2014 № 1240-VII), Указ Президента України від 21.07.2014 № 607/2014 (затверджено Законом України від 22.07.2014 № 1595-VII), Указ Президента України від 14.01.2015 № 15/2015 (затверджено Законом України від 15.01.2015 № 113-VIII).
Таким чином, колегія суддів апеляційної інстанції приходить до висновку, що особливий період настав саме під час дії контракту ОСОБА_1 .
На момент звернення позивача з рапортом про звільнення з військової служби (06.10.2016) рішення про демобілізацію Президентом України не приймалось.
Крім того, як вбачається з копії контракту, його чинність продовжено 08.05.2016 відповідно до п. 14.10 Інструкції про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України затвердженої наказом Міністерства оборони України від 10.04.2009 №170, на період до оголошення демобілізації та на строк необхідний для прийняття рішення щодо подальшого проходження військової служби. Підстава наказ командира військової частини НОМЕР_1 №98 від 06.05.2016.
Аналіз наведених положень дає підстави колегії суддів апеляційної інстанції для висновку, що особливий період настав під час дії контракту з ОСОБА_1 , доказів приналежності позивача до категорії осіб, визначених ч.8 ст. 26 Закону № 2232-XII, яка містить перелік випадків, за яких військовослужбовці звільняються з військової служби під час дії особливого періоду, позивачем не надано ані суду першої інстанції, ані суду апеляційної інстанції, відтак, підстави для звільнення позивача з військової служби та припинення контракту відсутні.
Колегія суддів апеляційної інстанції приходить до висновку, що інші доводи апелянта не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду, а тому судом до уваги не приймаються.
Отже, судом першої інстанції було вірно встановлено фактичні обставини справи, надано належну оцінку дослідженим доказам, прийнято законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права. Обставини, викладені в апеляційній скарзі, до уваги не приймаються, оскільки є необґрунтованими та не є підставами для скасування рішення суду першої інстанції.
В зв`язку з цим колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції без змін.
Керуючись ст.ст. 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, Київський апеляційний адміністративний суд, -
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Київського окружного адміністративного суду від 01 лютого 2017 року без змін.
Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили через п`ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі.

Касаційну скаргу може бути подано безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції, а в разі складення в повному обсязі відповідно до ст. 160 цього Кодексу - з дня складення в повному обсязі.

Головуючий суддя М.І. Кобаль

судді: О.В. Епель

О.В. Карпушова

Головуючий суддя Кобаль М.І.

Судді: Карпушова О.В.

Епель О.В.