Справа № 815/434/17
Суддя: Андрухів В. В.
Дата ухвалення: 2017-03-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/434/17
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 березня 2017 року Одеський окружний адміністративний суд

під головуванням судді Андрухіва В.В.

за участю секретаря Рижук В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Одесі адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю БУДМІСТКОМПЛЕКС до Державної податкової інспекції у Приморському районі м. Одеси Головного управління ДФС в Одеській області про визнання протиправними та скасування податковихповідомлень рішень, -

ВСТАНОВИВ:

До суду надійшов адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю БУДМІСТКОМПЛЕКС до Державної податкової інспекції у Приморському районі м. Одеси Головного управління ДФС в Одеській області про визнання протиправними та скасування податковихповідомлень рішень від 12.01.2017 року № НОМЕР_1 та № НОМЕР_2.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що ДПІ у Приморському районі м. Одеси ГУ ДФС в Одеській області було проведено позапланову виїзну документальну перевірку ТОВ «БУДМІСТКОМПЛЕКС» з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.01.2014 року по 30.06.2016 року та іншого законодавства за період з 01.10.2014 року по 30.06.2016 року, за результатом якої відповідачем був складений акт від 28.12.2016 року №6616/15-53-14-03/33566429. На підставі вказаного акту відповідачем було винесено податкові повідомлення-рішення ДПІ від 12.01.2017 року: №, яким зменшено суму податкового зобовязання та податкового кредиту у розмірі 705 543 грн.; №, яким збільшено суму грошового зобовязання по податку на додану вартість у розмірі 79 667 грн. (53 111 грн. основний платіж, 26 556 грн. штрафні санкції). Однак, ТОВ «БУДМІСТКОМПЛЕКС» не погоджується із висновками зробленими посадовими особами контролюючого органу в Акті вищезазначеної перевірки через їх протиправність, безпідставність, необґрунтованість, необ'єктивність та невідповідність фактичним обставинам, первинним документам ТОВ «БУДМІСТКОМПЛЕКС» й вимогам діючого цивільного й податкового законодавства. Оскільки виникнення права платника податку на податковий кредит та валові витрати є наслідком фактичного проведення господарських операцій, які є об'єктами оподаткування, за наявності первинних документів бухгалтерського та податкового обліку, висновок ДПІ в Акті, на думку позивача, спростовується наявними у ТОВ «БУДМІСТКОМПЛЕКС» та не використаними (не взятими до уваги) у ході перевірки первинними документами, які у своїй сукупності підтверджують існування та реальність господарських відносин ТОВ «БУДМІСТКОМПЛЕКС» з контрагентами за період, що перевірявся, а також, товарний характер проведених між ними операцій. Як стверджує позивач, з тексту Акту взагалі не вбачається жодних порушень ТОВ «БУДМІСТКОМПЛЕКС» норм чинного законодавства, а лише зазначаються припущення податкового органу стосовно можливих порушень чинного законодавства. Також позивач вважає, що чинне законодавство не зобовязує ТОВ «БУДМІСТКОМПЛЕКС» відповідати за порушення законодавства або несплату податків контрагентами, зазначеними в Акті. Враховуючи наявність у ТОВ «БУДМІСТКОМПЛЕКС» податкових накладних, на підставі яких відповідні суми ПДВ у складі вартості придбаних товарів були включені до податкового кредиту, приймаючи до уваги, що зазначені податкові накладні не визнані недійсними, будь-яких посилань щодо невідповідності порядку оформлення цих податкових накладних вимогам законодавства акт перевірки не містить, позивач вважає, що ТОВ «БУДМІСТКОМПЛЕКС» цілком правомірно включило суми податку на додану вартість по отриманим товарам до складу податкового кредиту, оскільки його право на податковий кредит підтверджується єдиним і належним, з точки зору чинного законодавства, доказом. Також позивачем зазначено, що кримінальні справи відносно керівників та засновників контрагентів ТОВ «БУДМІСТКОМПЛЕКС» за ознаками фіктивного підприємництва не порушувалися та вироки не приймалися. Податкова інформація по контрагентам ТОВ «БУДМІСТКОМПЛЕКС» не може слугувати належним доказом відсутності товарних операцій, оскільки фактично перевірки контрагентів не проводились. Висновки ДПІ щодо заниження податку на додану вартість, що підлягає сплаті до бюджету за період з 01.10.2014 року по 30.06.2016 року всього у сумі 53111 грн. та не визнання по ланцюгу постачання правомірності формування податкових зобовязань та податкового кредиту з податку на додану вартість на загальну суму 705543грн. позивач вважає безпідставними, оскільки вони не мають жодного документального підтвердження. Щодо тверджень ДПІ про відсутність у контрагентів ТОВ «БУДМІСТКОМПЛЕКС» необхідних умов для здійснення господарських операцій, позивач зазначив, що законодавством України не передбачено обовязковість наявності на правах власності (на балансі підприємства) майна, обладнання, устаткування та інших видів майна, які відносяться до категорії основних засобів. Стосовно відсутності трудових ресурсів контрагентів ревізори не врахували, що кількість штатних працівників не впливає на результат праці, тому що не забороняється законодавством України залучення для співпраці субєктів господарювання будь яких організаційно-правових форм, на будь-якій системі оподаткування, в тому числі СПД на єдиному податку.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив задовольнити позов у повному обсязі з наведених вище підстав, додатково надавши письмові пояснення (т.7 а.с.244-245), у яких зазначив, що у звязку зі змінами, внесеними Законом № 1797-VIII від 21.12.2016 року до ст. 86 Податкового кодексу України, з 01.01.2017 року організацію та проведення документальних і фактичних перевірок може бути здійснено, в тому числі прийняття податкових повідомлень-рішень, може бути здійснено лише органами обласного рівня. Тому у відповідача були відсутні повноваження з 01.01.2017 року приймати оскаржувані рішення.

Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав, просив відмовити у задоволенні позову з підстав, зазначених у письмових запереченнях (т.8 а.с.4-7). Відповідач зазначив, що на підставі направлень, виданих ДПІ у Приморському районі м. Одеси ГУ ДФС в Одеській області (далі ДПІ, Відповідач) від 02.12.2016 №000651/1612 ОСОБА_1, головним державним ревізором-інспектором відділу перевірок окремих платників управління аудиту ДПІ, від 08.12.2016 №001168/1645 ОСОБА_2, старшим державним ревізором-інспектором відділу контрольно перевірочної роботи управління податків і зборів з фізичних осіб ДПІ, відповідно пп.20.1.4 п.20.1 статті 20, пп.78.1.11 п.78.1 статті 78 Податкового Кодексу України від 02.12.2010 №2755-VІ (зі змінами та доповненнями), на виконання ухвали Херсонського міського суду Херсонської області від 24.10.2016 року по справі №766/11756/16-к, та згідно наказу ДПІ від 02.12.2016 №1359, проведено позапланову виїзну документальну перевірку Товариства з обмеженою відповідальністю «БУДМІСТКОМПЛЕКС» код за (далі ТОВ «БУДМІСТКОМПЛЕКС», Позивач) з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.01.2014 року по 30.06.2016 року та іншого законодавства за період з 01.10.2014 року по 30.06.2016 року. За результатом вищезазначеної перевірки був складений акт ДПІ від 28.12.2016 року №6616/15-53-14-03/33566429, у висновках якого зазначені наступні порушення: «п.198.1, п.198.2, п.198.3, п.198.5 ст.198, п.44.1 ст. 44, п.185.1 ст.185, п.187.1 ст.187, п.188.1 ст.188, п.201.4, п.201.6 ст.201 Податкового Кодексу України від 02.12.2010 року №2755-VI (зі змінами та доповненнями), в результаті чого: занижено податок на додану вартість, що підлягає сплаті до бюджету за період з 01.10.2014 року по 30.06.2016 року всього у сумі 53111грн., у тому числі за жовтень 2014 року на 53111грн.; не визнано по ланцюгу постачання правомірність формування податкових зобовязань та податкового кредиту з податку на додану вартість на загальну суму 705543грн., у тому числі: за жовтень 2014 року у розмірі 60474грн., за грудень 2014 року у розмірі 155511грн., за лютий 2015 року у розмірі 222843грн., за березень 2015 року у розмірі 11509грн., за квітень 2015 року у розмірі 66678грн., за травень 2015 року у розмірі 70519грн., за червень 2015 року у розмірі 76344грн., за вересень 2015 року у розмірі 41665грн.». Зазначені суми ПДВ нараховані у складі обсягів виконаних робіт (наданих послуг, реалізованих товарів), які детально викладені на сторінках 23-26 Акту перевірки. Перевіркою встановлено, що ТОВ «БУДМІСТКОМПЛЕКС» за період з 01.10.2014 року по 30.06.2016 року було віднесено до складу податкового кредиту податок на додану вартість у розмірі 705543 грн. від вартості робіт та будівельних матеріалів, нібито отриманих від низки підприємств, у тому числі: ТОВ «Даммара», ТОВ «Фаргот», ТОВ «Стенд ЛТД», ТОВ «Нева Транс», ТОВ «Альтар Груп». Обґрунтовуючи правомірність оскаржуваних податкових повідомлень-рішень та відсутність ланцюгу постачання позивачу товарів (послуг) від вказаних контрагентів, відповідач посилається на податкову інформацію, отриману від іших контролюючих органів, яка, на його думку, спростовує фактичне виконання робіт (надання товарів, послуг), отриманих від вищевказаних підприємств.

Заслухавши пояснення представника позивача та представника відповідача, дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, допитавши свідка ОСОБА_1, суд встановив наступні обставини.

Судом встановлено, що на підставі направлень, виданих ДПІ у Приморському районі м. Одеси ГУ ДФС в Одеській області від 02.12.2016 №000651/1612 ОСОБА_1, головним державним ревізором-інспектором відділу перевірок окремих платників управління аудиту ДПІ, від 08.12.2016 №001168/1645 ОСОБА_2, старшим державним ревізором-інспектором відділу контрольно перевірочної роботи управління податків і зборів з фізичних осіб ДПІ у Приморському районі м. Одеси ГУ ДФС в Одеській області, відповідно пп.20.1.4 п.20.1 статті 20, пп.78.1.11 п.78.1 статті 78 Податкового Кодексу України від 02.12.2010 №2755-VІ (зі змінами та доповненнями), на виконання ухвали Херсонського міського суду Херсонської області від 24.10.2016 року по справі №766/11756/16-к, та згідно наказу ДПІ у Приморському районі м. Одеси ГУ ДФС в Одеській області від 02.12.2016 №1359, проведено позапланову виїзну документальну перевірку Товариства з Обмеженою відповідальністю «БУДМІСТКОМПЛЕКС» код за з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.01.2014 року по 30.06.2016 року та іншого законодавства за період з 01.10.2014 року по 30.06.2016 року.

За результатом вищезазначеної перевірки був складений акт ДПІ у Приморському районі м. Одеси ГУ ДФС в Одеській області від 28.12.2016 року №6616/15-53-14-03/33566429 (т.1 а.с.15-77), у висновках якого зазначені наступні порушення: «п.198.1, п.198.2, п.198.3, п.198.5 ст.198, п.44.1 ст. 44, п.185.1 ст.185, п.187.1 ст.187, п.188.1 ст.188, п.201.4, п.201.6 ст.201 Податкового Кодексу України від 02.12.2010 року №2755-VI (зі змінами та доповненнями), в результаті чого:

- занижено податок на додану вартість, що підлягає сплаті до бюджету за період з 01.10.2014 року по 30.06.2016 року всього у сумі 53111грн., у тому числі за жовтень 2014 року на 53111грн.;

- не визнано по ланцюгу постачання правомірність формування податкових зобовязань та податкового кредиту з податку на додану вартість на загальну суму 705543грн., у тому числі: за жовтень 2014 року у розмірі 60474грн., за грудень 2014 року у розмірі 155511грн., за лютий 2015 року у розмірі 222843грн., за березень 2015 року у розмірі 11509грн., за квітень 2015 року у розмірі 66678грн., за травень 2015 року у розмірі 70519грн., за червень 2015 року у розмірі 76344грн., за вересень 2015 року у розмірі 41665грн.».

На підставі акту перевірки ДПІ у Приморському районі м. Одеси ГУ ДФС в Одеській області було винесено податкові повідомлення-рішення ДПІ від 12.01.2017 року:

- №, яким зменшено суму податкового зобовязання та податкового кредиту позивача у розмірі 705543 грн. (т.1 а.с.80);

- №, яким збільшено суму грошового зобовязання позивача по податку на додану вартість у розмірі 79 667 грн. (53111 грн. основний платіж, 26556 грн. штрафні санкції) (т.1 а.с.79).

Також судом встановлено, що 25.08.2015 року між ТОВ «БУДМІСТКОМПЛЕКС» (Замовник) та ТОВ «Альтар Груп» (Субпідрядник) укладено договір субпідряду № 02/25/08, предметом якого є виконання пусконалагоджувальних робіт в РП 6 кВ: Одеська область, м. Одеса, вул. Катерининська, 27.( т.4 а.с.4-6).

Виконання умов зазначеного договору підтверджується податковою накладною та довідкою про вартість виконаних будівельних робіт форми КБ-3 (т.4 а.с.7-9).

30.03.2015 року між ТОВ «БУДМІСТКОМПЛЕКС» (Замовник) та ТОВ «Нева Транс» (Субпідрядник) укладено договір підряду № 02/30/03, предметом якого є виконання будівельно-монтажних робіт з зовнішнього електрозабезпечення житлового комплексу за адресою: м. Одеса, вул. Маршала Малиновського, 16/1, вул. Багрицького, 19 ( т.4 а.с.14-16).

03.04.2015 року між ТОВ «БУДМІСТКОМПЛЕКС» (Замовник) та ТОВ «Нева Транс» (Субпідрядник) укладено договір підряду № 02/03/04, предметом якого є виконання будівельно-монтажних робіт з зовнішнього електрозабезпечення, з будівництва лінійно-кабельних споруд ( т.4 а.с.11-13).

15.04.2015 року між ТОВ «БУДМІСТКОМПЛЕКС» (Покупець) та ТОВ «Нева Транс» (Постачальник) укладено договір поставки № 02/15/04, предметом якого є придбання матеріалів та обладнання для виконання будівельно-монтажних робіт.( т.4 а.с.10).

Виконання умов зазначених договорів, укладених між позивачем та ТОВ «Нева Транс», підтверджується наступними первинними документами: відомостями використаних ресурсів, актами приймання виконаних робіт форми КБ-2в, довідками про вартість виконаних робіт форми КБ-3, видатковими накладними, податковими накладними (т.4 а.с.17-183).

Між ТОВ «БУДМІСТКОМПЛЕКС» (Покупець) та ТОВ «Фаргот» (Постачальник) укладено договір купівлі-продажу № 02/03/11 від 03.11.2014 року, предметом якого є придбання матеріалів для виконання будівельно-монтажних робіт, та виконання умов якого підтверджується видатковими накладними та податковими накладними (т.4 а.с.184-191).

Між ТОВ «БУДМІСТКОМПЛЕКС» (Замовник) та ТОВ «Ріал Сістемс» (нова назва ТОВ «Стенд ЛТД») укладено договір підряду № 01/20/01 від 20.01.2015 року, предметом якого є виконання будівельно-монтажних та пусконалагоджувальних робіт.

Також між ТОВ «БУДМІСТКОМПЛЕКС» (Замовник) та ТОВ «Ріал Сістемс» (ТОВ «Стенд ЛТД») (Субпідрядник) укладено договір підряду № 02/04/03 від 04.03.2015 року, предметом якого є виконання будівельно-монтажних робіт з електропостачання.

Виконання умов зазначених договорів, укладених між позивачем та ТОВ «Ріал Сістемс» (ТОВ «Стенд ЛТД») підтверджується наступними первинними документами: відомостями використаних ресурсів, актами приймання виконаних робіт форми КБ-2в, довідками про вартість виконаних робіт форми КБ-3, податковими накладними (т.4 а.с.192-250, т.5 а.с.1-125).

Між ТОВ «БУДМІСТКОМПЛЕКС» (Замовник) та ТОВ «Даммара» (Субпідрядник) укладено договір підряду № 02/10/09 від 10.09.2014 року, предметом якого є виконання будівельно-монтажних робот з капітального ремонту мереж зовнішнього освітлення згідно «Програми благоустрою околиць м. Одеси на 2012-2015 рр.».

Між ТОВ «БУДМІСТКОМПЛЕКС» (Замовник) та ТОВ «Даммара» (Субпідрядник) укладено договір підряду № 02/17/09 від 17.09.2014 року, предметом якого є виконання роботи з нанесення дорожньої розмітки за адресою: м. Іллічівськ, вул. Транспортна, 26.

Між ТОВ «БУДМІСТКОМПЛЕКС» (Замовник) та ТОВ «Даммара» (Субпідрядник) укладено договір підряду № 02/22/09 від 22.09.2014 року, предметом якого є виконання аварійного ремонту кабелю електропостачання в адміністративно-лабораторну будівлю ВП НУБіП України «Науково-дослідний та проектний інститут стандартизації і технологій екозабезпеченої та органічної продукції» за адресою: м. Одеса, пров. Високий, 13.

Між ТОВ «БУДМІСТКОМПЛЕКС» (Замовник) та ТОВ «Даммара» (Субпідрядник) укладено договір підряду № 02/06/11 від 06.11.2014 року, предметом якого є виконання будівельно-монтажних робот за адресою: Одська область, Овідіопольський район, смт. Авангард, вул. Базова, 14, склад 13.

Виконання умов зазначених договорів, укладених між позивачем та ТОВ «Даммара» підтверджується наступними первинними документами: відомостями використаних ресурсів, актами приймання виконаних робіт форми КБ-2в, довідками про вартість виконаних робіт форми КБ-3, податковими накладними (т.5 а.с. 126-252, т.6 а.с.1-160).

Послуги та товари, придбані позивачем за вищевказаними договорами, укладеними позивачем з ТОВ «Даммара», ТОВ «Фаргот», ТОВ «Ріал Сістемс» (ТОВ «Стенд ЛТД»), ТОВ «Нева Транс», ТОВ «Альтар Груп», були використані позивачем для виконання умов договорів підряду з наступними контрагентами (замовниками): КП електротехнічних мереж зовнішнього освітлення «Одесміськсвітло», ТДВ «Спецтехоснастка», ТОВ «Руніком Стройінвест», ТОВ «Діана-Плюс», ТОВ «Енергобудпроект-3», ТОВ «Молодіжний жилий комплекс «Залізничник», ТОВ «Морський Бізнес Центр», ПАТ «Енергопостачальна компанія «Одесаобленерго», Компанія «Сателіт» ТОВ, Телекомпанія «Чорне Море» у вигляді ТОВ, Торгівельно-посередницька фірма «Успіх» ТОВ, ТОВ «Сітілінк», ТОВ «Компанія «Скайлайн Телеком», ПАТ «Укртелеком», Підприємство з іноземними інвестиціями «Макдональдз Юкрейн ЛТД».

Позивачем як підрядником було сформовано податкові зобовязання з податку на додану вартість у сумі 705543 грн. та виписані податкові накладні для КП електротехнічних мереж зовнішнього освітлення «Одесміськсвітло», ТДВ «Спецтехоснастка», ТОВ «Руніком Стройінвест», ТОВ «Діана-Плюс», ТОВ «Енергобудпроект-3», ТОВ «Молодіжний жилий комплекс «Залізничник», ТОВ «Морський Бізнес Центр», ПАТ «Енергопостачальна компанія «Одесаобленерго», Компанія «Сателіт» ТОВ, Телекомпанія «Чорне Море» у вигляді ТОВ, Торгівельно-посередницька фірма «Успіх» ТОВ, ТОВ «Сітілінк», ТОВ «Компанія «Скайлайн Телеком», ПАТ «Укртелеком», Підприємство з іноземними інвестиціями «Макдональдз Юкрейн ЛТД», а саме:

- КП електротехнічних мереж зовнішнього освітлення «Одесміськсвітло» - податкові накладні: № 7 від 26.10.2014 року, №№ 9-14 від 30.10.2014 року, № 25 від 31.03.2015 року, № 26 від 31.03.2015 року, № 17 від 27.05.2015 року, № 26 від 26.06.2015 року;

- ТДВ «Спецтехоснастка» - податкова накладна № 4 від 14.10.2014 року;

- ТОВ «Руніком Стройінвест» - податкові накладні: № 4 від 10.11.2014 року, № 3 від 07.11.2014 року, № 7 від 14.11.2014 року;

- ТОВ «Діана-Плюс» - податкова накладна № 1 від 05.11.2014 року;

- ТОВ «Енергобудпроект-3» - податкові накладні: № 2 від 24.12.2014 року, № 6 від 29.12.2014 року;

- ТОВ «Молодіжний жилий комплекс «Залізничник» - податкові накладні: № 7 від 19.02.2015 року, № 14 від 27.02.2015 року;

- ТОВ «Морський Бізнес Центр» - податкові накладні: № 1 від 20.01.2015 року, № 3 від 16.02.2015 року;

- ПАТ «Енергопостачальна компанія «Одесаобленерго» - податкові накладні: № 4 від 16.02.2015 року, № 2 від 11.02.2015 року, № 18 від 09.04.2015 року, № 3 від 02.04.2015 року, № 24 від 29.05.2015 року, № 33 від 30.06.2015 року;

- Компанія «Сателіт» ТОВ - податкові накладні: №№ 10, 11 від 16.03.2015 року;

- ТОВ «Сітілінк» - податкові накладні: №№ 6, 7 від 07.04.2015 року, № 11 від 08.04.2015 року, №№ 29 - 31 від 29.04.2015 року;

- Телекомпанія «Чорне Море» у вигляді ТОВ - податкова накладна № 30 від 30.06.2015 року;

- Торгівельно-посередницька фірма «Успіх» ТОВ - податкові накладні: № 6 від 13.03.2015 року, № 13 від 18.03.2015 року, № 8 від 16.03.2015 року, №№ 16, 17 від 23.03.2015 року, № 19 від 26.03.2015 року, № 23 від 30.03.2015 року, № 28 від 31.03.2015 року;

- ТОВ «Компанія «Скайлайн Телеком» - податкові накладні: №№ 9, 10 від 08.04.2015 року, № 14 від 09.04.2015 року;

- ПАТ «Укртелеком» - податкова накладна № 9 від 10.06.2015 року;

- Підприємство з іноземними інвестиціями «Макдональдз Юкрейн ЛТД» - податкові накладні: №№ 9, 11 від 23.09.2015 року.

Згідно з п. 198.1 ст. 198 Податкового кодексу України, право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Пунктом 198.2 ст.198 Податкового кодексу України передбачено, що датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Згідно з п.198.3 ст.198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається, виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Пунктом 198.6 ст.198 цього Кодексу передбачено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

У разі коли на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

Відповідно до ст.201 Податкового кодексу України, платник податку зобов'язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою податкову накладну, у якій зазначаються в окремих рядках такі обов'язкові реквізити: а) порядковий номер податкової накладної; б) дата виписування податкової накладної; в) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - продавця товарів/послуг; г) податковий номер платника податку (продавця та покупця); ґ) місцезнаходження юридичної особи - продавця або податкова адреса фізичної особи - продавця, зареєстрованої як платник податку; д) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - покупця (отримувача) товарів/послуг; е) опис (номенклатура) товарів/послуг та їх кількість, обсяг; є) ціна постачання без урахування податку; ж) ставка податку та відповідна сума податку в цифровому значенні; з) загальна сума коштів, що підлягають сплаті з урахуванням податку; и) вид цивільно-правового договору; і) код товару згідно з УКТ ЗЕД (для підакцизних товарів та товарів, ввезених на митну територію України).

Форма та порядок заповнення податкової накладної затверджуються центральним органом державної податкової служби.

У разі звільнення від оподаткування у випадках, передбачених статтею 197 цього розділу, у податковій накладній робиться запис Без ПДВ з посиланням на відповідний пункт та/або підпункт статті 197 цього Кодексу.

Податкова накладна виписується у двох примірниках у день виникнення податкових зобов'язань продавця. Оригінал податкової накладної видається покупцю, копія залишається у продавця товарів/послуг (п.201.4 ст.201 ПК України, в редакції, чинній до 01.01.2015 року).

З 01.01.2015 р. пункт 201.4 статті 201 ПК України викладено в такій редакції: податкова накладна складається у день виникнення податкових зобов'язань продавця.

Згідно з п.201.6 ст.201 Податкового кодексу України, податкова накладна є податковим документом і одночасно відображається у податкових зобов'язаннях і реєстрі виданих податкових накладних продавця та реєстрі отриманих податкових накладних покупця.

Контролюючі органи за даними реєстрів виданих та отриманих податкових накладних, наданих в електронному вигляді, повідомляють платника податку про наявність у такому реєстрі розбіжностей з даними контрагентів. При цьому платник податку протягом 10 днів після отримання такого повідомлення має право уточнити податкові зобов'язання без застосування штрафних санкцій, передбачених розділом II цього Кодексу.

Згідно з п. 201.8 Податкового кодексу України, право на нарахування податку та складання податкових накладних надається виключно особам, зареєстрованим як платники податку в порядку, передбаченому статтею 183 цього Кодексу.

Пунктом 201.10 ст.201 Податкового кодексу України, в редакції, яка діяла до 01.01.2015 року, було передбачено, що податкова накладна є податковим документом і одночасно відображається у податкових зобов'язаннях і реєстрі виданих податкових накладних продавця та реєстрі отриманих податкових накладних покупця.

При здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов'язаний надати покупцю податкову накладну та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Підтвердженням продавцю про прийняття його податкової накладної та/або розрахунку коригування до Єдиного реєстру податкових накладних є квитанція в електронному вигляді у текстовому форматі, яка надсилається протягом операційного дня.

Датою та часом надання податкової накладної та/або розрахунку коригування в електронному вигляді до центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, є дата та час, зафіксовані у квитанції.

Якщо надіслані податкові накладні та/або розрахунки коригування сформовано з порушенням вимог, передбачених відповідно пунктом 201.1 статті 201 та/або пунктом 192.1 статті 192 цього Кодексу, протягом операційного дня продавцю надсилається квитанція в електронному вигляді у текстовому форматі про неприйняття їх в електронному вигляді із зазначенням причин.

Якщо протягом операційного дня не надіслано квитанції про прийняття або неприйняття, така податкова накладна вважається зареєстрованою в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Реєстрація податкових накладних та/або розрахунків коригування до податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних здійснюється не пізніше п'ятнадцяти календарних днів, наступних за датою їх складання.

З 01.01.2015 року пунктом 201.10 ст.201 Податкового кодексу України передбачено, що при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов'язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою.

Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Податкові накладні, які не надаються покупцю, а також податкові накладні, складені за операціями з постачання товарів/послуг, які звільнені від оподаткування, підлягають реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Підтвердженням продавцю про прийняття його податкової накладної та/або розрахунку коригування до Єдиного реєстру податкових накладних є квитанція в електронному вигляді у текстовому форматі, яка надсилається протягом операційного дня.

З метою отримання податкової накладної/розрахунку коригування, зареєстрованих в Єдиному реєстрі податкових накладних, покупець надсилає в електронному вигляді запит до Єдиного реєстру податкових накладних, за яким отримує в електронному вигляді повідомлення про реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних та податкову накладну/розрахунок коригування в електронному вигляді. Такі податкова накладна/розрахунок коригування вважаються зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних та отриманими покупцем.

З метою отримання продавцем зареєстрованого в Єдиному реєстрі податкових накладних розрахунку коригування, що підлягає реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних покупцем, такий продавець надсилає в електронному вигляді запит до Єдиного реєстру податкових накладних, за яким отримує в електронному вигляді повідомлення про реєстрацію розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних та розрахунок коригування в електронному вигляді. Такий розрахунок коригування вважається зареєстрованим в Єдиному реєстрі податкових накладних та отриманими продавцем.

Датою та часом надання податкової накладної та/або розрахунку коригування в електронному вигляді до центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, є дата та час, зафіксовані у квитанції.

Якщо надіслані податкові накладні та/або розрахунки коригування сформовано з порушенням вимог, передбачених відповідно пунктом 201.1 статті 201 та/або пунктом 192.1 статті 192 цього Кодексу, протягом операційного дня продавцю/покупцю надсилається квитанція в електронному вигляді у текстовому форматі про неприйняття їх в електронному вигляді із зазначенням причин.

Якщо протягом операційного дня не надіслано квитанції про прийняття або неприйняття, така податкова накладна вважається зареєстрованою в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Реєстрація податкових накладних та/або розрахунків коригування до податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних здійснюється не пізніше п'ятнадцяти календарних днів, наступних за датою їх складання.

Платник податку має право зареєструвати податкову накладну та/або розрахунок коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних, в якій загальна сума податку не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200 1.3 статті 200 1 цього Кодексу.

Якщо сума, визначена відповідно до пункту 200 1.3 статті 200 1 цього Кодексу, є меншою, ніж сума податку в податковій накладній та/або розрахунок коригування, які платник повинен зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних, то платник зобов'язаний перерахувати потрібну суму коштів із свого поточного рахунку на свій рахунок в системі електронного адміністрування податку на додану вартість.

Виходячи зі змісту наведених вище норм законодавства в редакції, чинній на момент формування позивачем податкового кредиту та податкових зобов'язань по взаємовідносинам з вказаними контрагентами, право на віднесення сум ПДВ, сплачених при придбанні товару, до податкового кредиту виникає у субєкта господарювання у разі дотримання ним наступних умов: 1) фактичності придбання такого товару, тобто, реальності відповідної господарської операції; 2) наявності податкових накладних, складених особою, зареєстрованою платником податку, чи митних декларацій на підтвердження придбання такого товару та сплати відповідної суми ПДВ; 3) подальшого використання придбаного товару в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності підприємства; 4) реєстрації податкових накладних продавцем товарів (робіт/послуг) в ЄРПН.

При цьому згідно з ч.2 ст.3 Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні бухгалтерський облік є обов'язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Відповідно до ч.1 ст.9 Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Частиною 2 цієї статті визначено, що первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Згідно з п.44.1 ст.44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Згідно з п.2.1, 2.2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 1995 року № 88, первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення.

Господарські операції - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов'язань і фінансових результатів.

Первинні документи повинні бути складені у момент проведення кожної господарської операції або, якщо це неможливо, безпосередньо після її завершення. При реалізації товарів за готівку допускається складання первинного документа не рідше одного разу на день на підставі даних касових апаратів, чеків тощо. Для контролю та впорядкування обробки інформації на основі первинних документів можуть складатися зведені документи (далі - первинні документи).

Таким чином, іншим визначеним законодавством обовязковим критерієм щодо підтвердження показників податкової звітності платника податків є забезпечення належного бухгалтерського обліку відповідних господарських операцій, в тому числі дотримання вимог щодо підстав для здійснення такого обліку, якими можуть бути первинні документи, оформлені згідно з вимогами чинного законодавства. З урахуванням зазначеного право платника на формування податкового кредиту з податку на додану вартість є також залежним від забезпечення ведення ним належного бухгалтерського обліку відповідних господарських операцій.

Поряд з цим, у бухгалтерському та податковому обліку підприємства враховуються лише ті первинні документи, що складені за наслідками фактично проведеної господарської операції, тобто, зміст господарської операції превалює над її формою. За таких умов наявність належним чином оформлених первинних документів з приводу проведення певної господарської операції не може розглядатись як безумовне підтвердження наявності у платника податку права на формування витрат, які враховуються при визначенні обєкта оподаткування податком на прибуток, та податкового кредиту з податку на додану вартість по відповідних господарських операціях.

Отже, правомірність формування платником відповідних показників бухгалтерського та податкового обліку має оцінюватись з урахуванням сукупності умов, визначених законодавством України як підстави для їх формування.

Оскільки сукупний аналіз наведених вище норм законодавства свідчить, що право платника податку на формування податкового кредиту з податку на додану вартість є, перш за все, похідним від самого факту здійснення відповідних господарських операцій, з метою визначення правомірності формування позивачем вказаних показників податкової звітності з податку на додану вартість дослідженню підлягає реальність відповідних господарських операцій, що відбувались між позивачем та його контрагентами. Крім того, оцінці суду підлягають наявність належним чином оформлених первинних документів, які стали підставою для формування показників податкової звітності, використання платником податків придбаних товарів (робіт, послуг) в межах господарської діяльності.

З матеріалів справи вбачається, що за результатами зазначених вище господарських операцій на підставі наявних первинних документів відповідні податкові накладні, виписані контрагентами: ТОВ «Даммара», ТОВ «Фаргот», ТОВ «Ріал Сістемс» (ТОВ «Стенд ЛТД»), ТОВ «Нева Транс», ТОВ «Альтар Груп» - вносилися позивачем до реєстрів виданих та отриманих податкових накладних за відповідні звітні періоди, а також формувався податковий кредит з податку на додану вартість, дані щодо якого вносилися до податкових декларації з податку на додану вартість за відповідні звітні періоди. При цьому, виписані контрагентами податкові накладні реєструвалися ними в ЄРПН згідно вимог чинного законодавства, що відповідачем не заперечувалося.

Таким чином, судом встановлено, що господарські операції позивача з контрагентами: ТОВ «Даммара», ТОВ «Фаргот», ТОВ «Ріал Сістемс» (ТОВ «Стенд ЛТД»), ТОВ «Нева Транс», ТОВ «Альтар Груп» - підтверджуються належним чином оформленими первинними документами, які перелічено судом вище, та позивачем дотримано умови, встановлені податковим законодавством для формування податкового кредиту з податку на додану вартість.

З акту перевірки ТОВ «БУДМІСТКОМПЛЕКС» від 28.12.2016 року №6616/15-53-14-03/33566429 вбачається, що підставою для висновків про відсутність ланцюга постачання товарів/послуг ТОВ «БУДМІСТКОМПЛЕКС» його контрагентами стала податкова інформація про таких контрагентів.

Так, суд вважає безпідставними посилання відповідача на податкову інформацію інших ДПІ щодо відсутності за своїм місцезнаходженням контрагентів позивача: ТОВ «Ріал Сістемс» ТОВ («Стенд ЛТД»), ТОВ «Альтар Груп», ТОВ «Нева Транс», оскільки ця інформація за даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань особою, яка проводила перевірку, щодо наявності в ЄДР запису про відсутність контрагентів позивача за місцезнаходженням - не перевірялася.

Допитаний 02.03.2017 року судом свідок інспектор податкової та митної справи І рангу ОСОБА_1, яким складено акт перевірки позивача, в судовому засіданні підтвердив, що перевірку відомостей в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань щодо відсутності контрагентів за місцем знаходження він не перевіряв, а спирався лише на податкову інформацію.

Також свідок підтвердив суду, що зустрічні звірки контрагентів позивача не ініціювалися через обмеженість у часі проведення перевірки.

Крім того, суд критично оцінює посилання контролюючого органу в акті перевірки ТОВ «БУДМІСТКОМПЛЕКС» на ухвалу суду від 23.02.2016 року по справі № 916/5078/15 про ліквідацію ТОВ «Даммара» та не бере їх до уваги, оскільки господарські взаємовідносини позивача з вказаним контрагентом мали місце у 2014 році, а провадження у справі про банкрутство порушено більш ніж через рік - 05.01.2016 року.

Слід зазначити, що ТОВ Даммара надавало позивачу послуги (виконувало роботи), а не постачало товари, тому суд вважає необґрунтованим посилання відповідача на ланцюг постачання товару, оскільки такий ланцюг жодним чином не стосується господарських відносин позивача з ТОВ Даммара.

Також суд бере до уваги, що ані зустрічної звірки контрагента під час перевірки позивача, ані документальної перевірки ТОВ Даммара контролюючим органом проведено не було (щодо взаємовідносин з позивачем), акти такої звірки (чи перевірки) до суду відповідачем не надано.

На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що відсутність реальності надання послуг (виконання робіт) ТОВ Даммара для позивача є лише припущенням контролюючого органу, яке не ґрунтуються на належних доказах.

Доводи контролюючого органу про відсутність у ТОВ Даммара достатніх для виконання робіт трудових ресурсів суд також не бере до уваги, оскільки для цих робіт контрагент позивача міг залучати субпідрядників, що не заборонено договорами з позивачем.

При цьому, позивач не може нести відповідальність за можливі порушення податкового та бухгалтерського обліку з боку контрагента.

Таким чином, судом встановлено, що господарські операції позивача з ТОВ Даммара підтверджуються належним чином оформленими первинними документами, які перелічено судом вище, та позивачем дотримано умови, встановлені податковим законодавством для формування податкового кредиту з податку на додану вартість.

В акті перевірки позивача наявні посилання на наявність кримінальних проваджень відносно посадових осіб ТОВ Даммара, проте відповідачем не надано суду обвинувальних вироків суду відносно директорів (засновників) як ТОВ "Даммара", так і інших підприємств-контрагентів позивача за ст.205 КК України (фіктивне підприємництво), які б підтверджували факт створення цих підприємств без мети здійснення господарської діяльності. Тому посилання відповідача на наявність кримінальних проваджень у відношенні невстановлених осіб за ст.ст.205, 212 КК України, які, на думку органу досудового розслідування, мають відношення до створення фіктивних підприємств, суд оцінює критично та не бере їх до уваги, оскільки висновки суду не можуть ґрунтуватися на припущеннях.

В даному випадку, податковий орган, формуючи висновки про порушення ТОВ «БУДМІСТКОМПЛЕКС» податкового законодавства, обмежився лише посиланням на податкову інформацію інших податкових інспекцій та без самостійного дослідження господарських операцій дійшов хибного висновку про відсутність надання послуг на підставі укладених із контрагентами правочинів.

Отже відповідно до вищевикладених фактів, усі висновки відповідача стосовно взаємовідносин ТОВ «БУДМІСТКОМПЛЕКС» з ТОВ «Ріал Сістемс» (ТОВ «Стенд ЛТД»), ТОВ «Альтар Груп», ТОВ «Нева Транс», ТОВ «Фаргот», ТОВ «Даммара», побудовані саме на непідтвердженій належними доказами податковій інформації щодо контрагентів позивача, яку суд не бере до уваги з вказаних підстав.

Крім цього, суд вважає, що оцінюватися при дослідженні факту здійснення господарської операції повинні відносини безпосередньо між учасниками тієї операції, на підставі якої сформовані дані податкового обліку.

Суд також зазначає, що висновки, викладені в акті перевірки № 635/15-21-22-01/25423138 від 24.09.2015 року, порушують закріплений в Конституції України принцип персональної відповідальності, відповідно до якого суб'єкт господарювання не може нести відповідальності за дії своїх контрагентів, а може бути притягнутий до юридичної відповідальності лише за власні правопорушення.

Згідно правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду України від 09.09.2008 року по справі за № 21-500во08, у разі, якщо контрагент не виконав свого зобов'язання зі сплати ПДВ чи податку на прибуток до бюджету, настає відповідальність та відповідні негативні наслідки саме щодо цієї особи. Зазначена обставина не є підставою для позбавлення платника податку права на відшкодування ПДВ та віднесення витрат по взаємовідносинам з таким контрагентом до складу витрат у разі, якщо останній виконав усі передбачені законом умови щодо отримання такого відшкодування та має документальні підтвердження розміру свого податкового кредиту та своїх витрат.

Також суд вважає, що відносини між учасниками попередніх ланцюгів постачань товарів та послуг не мають безпосереднього впливу на дослідження факту реальності господарської операції, вчиненої між останнім у ланцюгу постачань платником податків та його безпосереднім контрагентом.

ДПІ у Приморському районі м. Одеси ГУ ДФС в Одеській області в акті перевірки не наведено факти, які б безспірно підтверджували недобросовісність саме ТОВ «БУДМІСТКОМПЛЕКС», як платника податків та/або свідчили про його обізнаність щодо протиправного характеру діяльності свого контрагента (чи контрагента контрагента).

При цьому, слід зазначити, що податкове законодавство не ставить в залежність податковий облік (стан) певного платника податку від інших осіб, від фактичної сплати контрагентом податку до бюджету, від перебування постачальника за юридичною адресою, а також від його господарських та виробничих можливостей. Питання віднесення певних сум податку на додану вартість до податкового кредиту поширюється виключно на окремо взятого платника та не залежить від розрахунків з бюджетом третіх осіб.

Суд також звертає увагу, що відповідно до положень пп.20.1.30 п.20.1 ст.20 Податкового кодексу України контролюючі органи наділені правом звертатися до суду, у тому числі подавати позови до підприємств, установ, організацій та фізичних осіб, щодо визнання оспорюванних правочинів недійсними та застосування визначених законодавством заходів, повязаних із визнанням правочинів недійсними, а також щодо стягнення в дохід держави коштів, отриманих за нікчемними договорами.

Частинами 1 та 5 ст. 203 Цивільного кодексу України, передбачено, що зміст правочину, не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Стаття 204 Цивільного кодексу України закріплює принцип презумпції правомірності правочину: правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Крім того, відповідні відносини у сфері оподаткування регулюються підпунктом 4.1.4 пункту 4.1 статті 4 Податкового кодексу України. Указана норма встановлює презумпцію правомірності рішень платника податку в разі, якщо норма закону чи іншого нормативно-правового акта, виданного на підставі закону, або якщо норми різних законів чи різних нормативно-правових актів припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов"язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу. Зазначена норма поширюється також і на кваліфікацію господарських операцій з метою формування платником податків витрат для визначення об"єкта оподаткування податком на прибуток та/або податкового кредиту з податку на додану вартість.

Згідно з ч.2 ст.215 Цивільного кодексу України, недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі, визнання такого правочину недійсним, судом не вимагається.

Частиною 1 статтею 228 Цивільного кодексу України, встановлено, що правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. Правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним.

Таким чином, законодавцем чітко зазначено, що саме є порушенням публічного порядку і відповідно, який правочин може вважатися нікчемним.

Висновками, зазначеними в Акті перевірки позивача, не доведено, яким саме чином угоди між позивачем та контрагентом були спрямовані на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним з боку позивача.

З аналізу письмових доказів вбачається, що в ході перевірки контролюючим органом не був встановлений умисел на порушення чинного законодавства України будь-якою із сторін правочинів, укладених між позивачем та його контрагентами.

Відповідно до ч.3 ст.228 Цивільного кодексу України, у разі недодержання вимоги щодо відповідності правочину інтересам держави і суспільства, його моральним засадам такий правочин може бути визнаний недійсним.

Проте, в судовому порядку правочини між позивачем та його контрагентами: ТОВ «Даммара», ТОВ «Фаргот», ТОВ «Ріал Сістемс» (ТОВ «Стенд ЛТД»), ТОВ «Нева Транс», ТОВ «Альтар Груп» - недійсними не визнавалися.

Згідно ч.3 ст.215 Цивільного кодексу України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

При цьому, правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином, згідно з положеннями ст.234 Цивільного кодексу України є фіктивним. Фіктивний правочин визнається судом недійсним.

Таким чином, відсутність реального характеру господарських операцій лише є можливим приводом для звернення контролюючим органом до суду з позовом про визнання такого правочину недійсним на підставі ст.234 ЦК України, однак, відповідачем не підтверджено недійсність правочинів позивача з контрагентами відповідними судовими рішеннями, у звязку з чим збільшення податкових зобовязань платнику податків та одночасне зменшення позивачу сум податкового кредиту та податкових зобов'язань на 705543 грн. з цих підстав є необґрунтованим.

Поряд з цим, чинним законодавством право формувати податковий кредит з податку на додану вартість не ставиться у залежність від факту дотримання податкового законодавства контрагентами платника податків, в тому числі з питань належного зберігання первинних документів, належного декларування та сплати податкових зобовязань тощо. Сам по собі факт порушення вимог податкового законодавства контрагентом платника податку не може виступати доказом порушення таким платником податків вимог чинного законодавства, а є лише підставою для зясування наявності у нього законних підстав для формування відповідних показників податкової звітності. Проте, наявні у справі докази свідчать про правомірне формування позивачем відповідного показника у податковій звітності з податку на додану вартість у відповідних звітних періодах, тоді як посилання на порушення законодавства його контрагентом не може слугувати підставою для притягнення до відповідальності позивача.

Зазначене підтверджується також практикою Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст.17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини є джерелом права в Україні. Так, у справі Булвес АД проти Болгарії Європейський суд з прав людини постановою від 22.01.2009 року № 3991/03 визначив, що з урахуванням своєчасного і повного виконання компанією своїх обов'язків щодо подачі звітності з податку на додану вартість, неможливості для неї забезпечити дотримання постачальником його обов'язків з подачі звітності з податку на додану вартість і того факту, що ніякого шахрайства відносно системи податку на додану вартість, про який компанія знала або могла знати, не вчинялось, компанія не повинна нести наслідки невиконання постачальником його обов'язків щодо своєчасного подання звітності з податку на додану вартість та, в результаті, сплачувати податок на додану вартість вдруге. Європейський суд визнав, що такі вимоги з'явилися надмірним тягарем для компанії, що порушило справедливий баланс, який повинен підтримуватися між вимогами суспільного інтересу та захисту права власності.

Оцінивши у взаємному звязку наявні у матеріалах справи докази, зважаючи на наявність належним чином оформлених первинних документів, відсутність будь-яких обґрунтованих та підтверджених належними доказами свідчень про відсутність реального характеру господарських операцій, що відбувались між позивачем та його контрагентами: ТОВ «Ріал Сістемс» ТОВ («Стенд ЛТД»), ТОВ «Альтар Груп», ТОВ «Нева Транс», ТОВ «Даммара», ТОВ «Фаргот», - суд вважає обґрунтованими доводи позивача про протиправність висновків ДПІ у Приморському районі м. Одеси ГУ ДФС в Одеській області, викладених в акті перевірки від 28.12.2016 року №6616/15-53-14-03/33566429, стосовно завищення ТОВ «БУДМІСТКОМПЛЕКС» податкового кредиту та податкових зобов'язань по податку на додану вартість за період, що перевірявся, на 705543 грн., та про заниження позивачем податку на додану вартість, що підлягає сплаті до бюджету за період "жовтень 2014 року" у сумі 53111грн.

Пунктом 8 розділу I Закону N 1797 доповнено Податковий кодекс України статтею 19-3 та викладено в новій редакції пп. 19-1.1.1 п. 19-1.1 ст. 19-1, якими визначено перелік функцій державних податкових інспекцій, а функцію контрольно-перевірочної роботи закріплено виключно за контролюючими органами обласного та центрального рівнів.

Відповідно до пп. 19-1.1.1 п. 19-1.1 ст. 19-1 Податкового кодексу України, контролюючі органи виконують такі функції, крім особливостей, передбачених для державних податкових інспекцій статтею 19-3 цього Кодексу, зокрема: здійснюють адміністрування податків, зборів, платежів, у тому числі проводять відповідно до законодавства перевірки та звірки платників податків.

Підпунктом 19-1.1.34 Податкового кодексу України встановлено, що контролюючі органи забезпечують визначення в установлених цим Кодексом, іншими законами України випадках сум податкових та грошових зобов'язань платників податків, застосування і своєчасне стягнення сум передбачених законом штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) за порушення податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

Відповідно до ст. 19-3 Податкового кодексу України, державні податкові інспекції: здійснюють сервісне обслуговування платників податків; здійснюють реєстрацію та ведення обліку платників податків та платників єдиного внеску, об'єктів оподаткування та об'єктів, пов'язаних з оподаткуванням; формують та ведуть Державний реєстр фізичних осіб - платників податків, Єдиний банк даних про платників податків - юридичних осіб, реєстри, ведення яких покладено законодавством на контролюючі органи; виконують інші функції сервісного обслуговування платників податків, визначені законом.

Отже, з 01.01.2017 організацію та проведення документальних і фактичних перевірок може бути здійснено (в т. ч. видано наказ про проведення, оформлено направлення (посвідчення), складено акт (довідку) та податкові повідомлення-рішення, вимоги (рішення) зі сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування (далі - ЄСВ), за їх результатами) лише органами ДФС обласного та центрального рівня.

Також листом від 17.01.2017 р. N 1005/7/99-99-14-03-03-17 Державна фіскальна служба України у зв'язку з прийняттям Закону України від 21 грудня 2016 року N 1797-VIII "Про внесення змін до Податкового кодексу щодо покращення інвестиційного клімату в Україні" (далі - Закон N 1797), який набрав чинності з 1 січня 2017 року (за виключенням окремих статей) та яким внесено зміни до Податкового кодексу України (далі - Кодекс), що стосуються контрольно-перевірочної роботи, повідомила про те, що рішення про визначення грошових зобов'язань, вимоги (рішення) зі сплати ЄСВ за матеріалами документальних перевірок, які розпочаті (завершені) державними податковими інспекціями до 01.01.2017 та строк винесення рішення по яких не настав, приймається керівником (його заступником або уповноваженою особою) відповідного контролюючого органу обласного рівня.

Відповідно до положень ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Таким чином, оскаржувані податкові повідомлення-рішення № НОМЕР_1 та № НОМЕР_2 були прийняті відповідачем - ДПІ у Приморському районі м.Одеси ГУ ДФС в Одеській області - 12.01.2017 року поза межами його повноважень, оскільки їх прийняття належало до повноважень Головного управління ДФС в Одеській області у звязку з набранням чинності Закону України від 21 грудня 2016 року N 1797-VIII "Про внесення змін до Податкового кодексу щодо покращення інвестиційного клімату в Україні".

Згідно з положеннями ст.71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Згідно з вимогами ст.86 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Таким чином, оцінивши надані сторонами докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що відповідач не довів правомірність прийнятого рішення, а позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю БУДМІСТКОМПЛЕКС є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, згідно ч.1 ст.94 КАС України суд присуджує всі здійснені позивачем документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.2, 6-9, 11, 69, 71, 86, 94, 159-163 КАС України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю БУДМІСТКОМПЛЕКС - задовольнити повністю.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення ДПІ у Приморському районі м.Одеси ГУ ДФС в Одеській області від 12.01.2017 року № НОМЕР_1 та від 12.01.2017 року № НОМЕР_2.

Стягнути з Державної податкової інспекції у Приморському районі м. Одеси Головного управління ДФС в Одеській області () за рахунок її бюджетних асигнувань на користь Товариства з обмеженою відповідальністю БУДМІСТКОМПЛЕКС () сплачений при подачі позову судовий збір у сумі 11 778,15 грн. (одинадцять тисяч сімсот сімдесят вісім гривень 15 копійок).

Апеляційна скарга на постанову суду може бути подана до Одеського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції з одночасним надісланням її копії до суду апеляційної інстанції - протягом 10 днів з дня отримання копії постанови.

Постанова суду набирає законної сили у разі неподання апеляційної скарги у 10-денний строк з дня отримання копії постанови. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повний текст постанови суду виготовлений 27.03.2017 року.

Суддя: В.В.Андрухів

.