Справа № 804/3848/16
Суддя: Турлакова Наталія Василівна
Дата ухвалення: 2016-12-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
23 грудня 2016 р. Справа № 804/3848/16
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Турлакової Н. В.
розглянувши в порядку письмового провадження у місті Дніпро адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів в особі Головного управління Держпродспоживлужби в Дніпропетровській області про визнання протиправною та скасування постанови, -
До Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_2 до Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів в особі Головного управління Держпродспоживслужби в Дніпропетровській області, в якому позивач просить:
- визнати причини пропуску строку звернення до суду поважними та поновити строк звернення до суду для оскарження постанови № 423 від 14.07.2014 року;
- визнати протиправною та скасувати постанову № 423 від 14.07.2014 року про накладення стягнення згідно 23 Закону України «Про захист прав споживачів» у вигляді штрафу в розмірі 86 230,00 грн.;
- судові витрати покласти на відповідача.
В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що нею виконано вимоги ст.10 Закону України «Про захист прав споживачів» та жодне з положень законодавства не було нею порушено під час звернення споживача. Таким чином, відсутні підстави стверджувати, що позивач відмовила споживачу в реалізації його прав, про що зазначено в акті перевірки в якості підстави для складення постанови. Позивач розглянула звернення споживача, надала на нього відповідь та вчинила дії щодо задоволення його законних вимог, що не було прийнято до уваги відповідачем при складанні постанови.
Представник позивача у судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суду не повідомив, на минулих засіданнях позовні вимоги підтримував у повному обсязі, просив їх задовольнити.
Представник відповідача у судове засідання не з'явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, про причини неявки суду не повідомила, письмових заперечень не надала. На минулих засіданнях проти задоволення позову заперечувала, посилаючись на те, що постанова винесена на підставі, в межах повноважень та у спосіб, які передбачені Конституцією та законами України. Представник відповідача вказувала на те, що під час перевірки позивача було встановлено порушення вимог ч. 3 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів», а також п. 25 Правил побутового обслуговування населення, затверджених постановою КМУ від 16.05.1994 року за № 313, а саме відмовлено споживачу в реалізації його прав. За наслідками перевірки відповідачем винесено постанову про накладення стягнень, передбачених статтею 23 Закону України «Про захист прав споживачів», якою накладено на позивача штраф у розмірі 86 230,00 грн. за відмову споживачу у реалізації його прав, установлених ч. 3, статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів».
Частиною 6 ст. 128 КАС України встановлено, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.
Враховуючи те, що сторони у судове засідання не з'явились, ухвалою суду від 23.12.2016 р. відповідно до ч.6 ст.128 Кодексу адміністративного судочинства України, справу призначено до розгляду у письмовому провадженні на підставі наявних в справі доказів, за відсутності сторін.
Розглянувши подані документи і матеріали, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийшов висновку, що адміністративний позов підлягає задоволенню, виходячи із наступного.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_2 в 2014 році була зареєстрована Дніпропетровською районною державною адміністрацією Дніпропетровської області як фізична особа-підприємець, яка здійснює діяльність з роздрібної торгівлі меблями.
20.05.2014 року відповідачем видано працівникам Інспекції з питань захисту прав споживачів у Дніпропетровській області направлення на проведення позапланової перевірки на підставі статтей 5, 26 Закону України «Про захист прав споживачів» магазину позивача у м. Дніпропетровськ, вул. Нижньодніпровська, 17 з питань обставин, що виникли за зверненням споживача про порушення суб'єктом господарювання вимог законодавства.
Підставою для проведення перевірки слугувало звернення ОСОБА_3, а також згода Держспоживінспекції України від 06.05.2014 року № 02/7-3903-2014.
На підставі перевірки відповідачем складено акт № 003809 від 20.05.2014 року, у якому зафіксовано факт порушення позивачем вимог ч. 3, ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів», а також п. 25 Правил побутового обслуговування населення, затверджених постановою КМУ від 16.05.1994 року за № 313, а саме відмову споживачу в реалізації його прав.
За наслідками акту № 003809 від 20.05.2014 року відповідачем винесено постанову № 423 від 14.07.2014 року про накладення стягнень передбачених статтею 23 Закону України «Про захист прав споживачів», якою накладено на позивача штраф у розмірі 86 230,00 грн.
На виконання умов даного договору позивачем здійснено доставку та монтаж шкафу-купе до відповідача за місцем його мешкання.
Судом встановлено, що 15 березня 2014 року ОСОБА_3 звернувся до позивача зі скаргою відносно виявлених недоліків та з вимогою їх усунення у встановлений законом строк.
Після розгляду скарги позивачем були усунуті виявлені недоліки та повідомлено про це ОСОБА_3 листом від 03.04.2014 року, який останній отримав 19.04.2014 року, про що свідчить підпис на поштовому відправленні, копія якого міститься в матеріалах справи.
Також, судом встановлено, що 01.04.2014 року ОСОБА_3 склав розписку щодо отримання нового дзеркала до шкафу-купе, згідно скарги від 15.03.2014 року.
Після усунення недоліків ОСОБА_3 зі скаргами більше не звертався.
Таким чином, фізична особа-підприємець ОСОБА_2 повністю виконала вимоги скарги та задовольнила вимоги споживача.
Відповідно до ч. 2 ст. 99 КАС України, для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
У відповідності до ч. 1 ст. 102 КАС України, пропущений з поважних причин процесуальний строк, встановлений законом, може бути поновлений, а процесуальний строк, встановлений судом, - продовжений судом за клопотанням особи, яка бере участь у справі.
Так, зі змісту спірної постанови не вбачається, що позивач її отримувала особисто, а є лише відомості про направлення її (постанови) поштою.
Разом з тим, відповідачем не надано суду доказів того, що позивач отримувала цю постанову.
Крім того, судом встановлено, що позивача не викликали й на розгляд спірного питання та постанова була прийнята без її участі.
За таких обставин, з урахуванням вищевказаного, суд приходить до висновку, що можливо визнати причини пропуску строку звернення до суду поважними та поновити строк звернення до суду для оскарження постанови № 423 від 14.07.2014 року, оскільки він був пропущений з поважних причин.
Відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів врегульовані Законом України «Про захист прав споживачів».
Статтею 5 Закону України «Про захист прав споживачів» визначено, що держава забезпечує споживачам захист їх прав, надає можливість вільного вибору продукції, здобуття знань і кваліфікації, необхідних для прийняття самостійних рішень під час придбання та використання продукції відповідно до їх потреб, і гарантує придбання або одержання продукції іншими законними способами в обсязі, що забезпечує рівень споживання, достатній для підтримання здоров'я і життєдіяльності. Захист прав споживачів здійснюють центральний орган виконавчої влади, що формує та забезпечує реалізацію державної політики у сфері захисту прав споживачів, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державного контролю за додержанням законодавства про захист прав споживачів, місцеві державні адміністрації, інші органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування згідно із законом, а також суди.
Відповідно до ст. 26 Закону України «Про захист прав споживачів» Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державного контролю за додержанням законодавства про захист прав споживачів, здійснює державний контроль за додержанням законодавства про захист прав споживачів, забезпечує реалізацію державної політики щодо захисту прав споживачів і має право зокрема, давати суб'єктам господарювання обов'язкові для виконання приписи про припинення порушень прав споживачів; накладати на суб'єктів господарювання сфери торгівлі і послуг, у тому числі ресторанного господарства, стягнення, передбачені статтею 23 цього Закону, в порядку, що визначається Кабінетом Міністрів України.
Механізм здійснення державного контролю посадовими особами Державної інспекції України з питань захисту прав споживачів та її територіальних органів за додержанням законодавства про захист прав споживачів суб`єктами господарювання сфери торгівлі і послуг, визначає Порядок проведення перевірок у суб`єктів господарювання сфери торгівлі і послуг, у тому числі ресторанного господарства, якості продукції, додержання обов`язкових вимог щодо безпеки продукції, а також додержання правил торгівлі та надання послуг, затверджений Наказом Міністерства економічного розвитку і торгівлі України від 07.03.2012р. № 310 (далі Порядок).
Відповідно до п. 3.2. вищевказаного Порядку, при описі виявлених порушень вимог законодавства повинні бути зазначені нормативно-правові акти чи нормативні документи, вимоги яких порушені, їх повне найменування та реєстраційний номер. Зміст порушення має бути конкретизований та викладений відповідно до норм законодавства. Довільне викладення або трактування вимог нормативно-правових актів та документів не допускаються. Опис порушень закінчується аргументованими висновками з посиланням на відповідні законодавчі, нормативно-правові акти та нормативні документи.
Згідно п. 3.6 Порядку на підставі акта, який складено за результатами проведення перевірки, під час якої виявлено порушення вимог законодавства, посадовою особою, яка проводила перевірку, дається керівнику суб'єкта господарювання припис про усунення порушень.
Припис - це обов'язкова для виконання у визначені строки письмова вимога посадової особи до суб'єкта господарювання щодо усунення порушень законодавства.
Припис не передбачає застосування санкцій до суб'єкта господарювання. Заходи в приписі керівнику суб'єкта господарювання, спрямовані на забезпечення суб'єктом господарювання належних умов своєї діяльності відповідно до вимог нормативно-правових актів і документів, повинні бути сформульовані конкретно і в стислій формі.
На підставі підп. 4.2.1 п. 4.2 за результатами перевірки відповідно до виявлених порушень керівником органу з питань захисту прав споживачів або його заступником приймаються рішення про: - видання суб'єкту господарювання обов'язкового для виконання припису про припинення порушень прав споживачів.
Відповідно до п. 4 Положення про порядок накладення та стягнення штрафів за порушення законодавства про захист прав споживачів, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 17 серпня 2002 року №1177, рішення про накладення штрафів приймається на підставі відповідних актів перевірки суб'єкта господарської діяльності та інших матеріалів, пов'язаних з цією перевіркою, за наявності порушень, зазначених у пункті 2 цього Положення, і оформляється постановою за формою, що встановлюється Мінекономрозвитку.
Відповідно до п.4.3. Порядку у разі коли суб'єкт господарювання своєчасно не надав письмового підтвердження про виконання припису щодо усунення виявлених порушень або не виконав такий припис, керівником органу з питань захисту прав споживачів приймається рішення про проведення повторної перевірки. За результатами повторної перевірки приймаються передбачені законодавством відповідні рішення.
В порушення вказаної норми, відповідачем не була призначена повторна перевірка, а одразу прийнята постанова про накладення стягнень передбачених статтею 23 Закону України «Про захист прав споживачів». Підтвердженням того, що повторна перевірка не призначалась і не проводилась є той факт, що в самій постанові зазначено, що вона винесена на підставі акту від 20.05.2014 року №003809.
Таким чином, суд приходить до висновку, що спірна постанова прийнята з порушенням процедури її прийняття, що визначена чинним законодавством.
Щодо виявлених відповідачем порушень, суд зазначає, що відповідно до частини 3 статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» У разі виявлення недоліків у виконаній роботі (наданій послузі) споживач має право на свій вибір вимагати:
1) безоплатного усунення недоліків у виконаній роботі (наданій послузі) у розумний строк;
2) відповідного зменшення ціни виконаної роботи (наданої послуги);
3) безоплатного виготовлення іншої речі з такого ж матеріалу і такої ж якості чи повторного виконання роботи;
4) відшкодування завданих йому збитків з усуненням недоліків виконаної роботи (наданої послуги) своїми силами чи із залученням третьої особи;
5) реалізації інших прав, що передбачені чинним законодавством на день укладення відповідного договору.
Зазначені вимоги підлягають задоволенню у разі виявлення недоліків під час приймання виконаної роботи (наданої послуги) або під час її виконання (надання), а в разі неможливості виявлення недоліків під час приймання виконаної роботи (наданої послуги) - протягом гарантійного чи іншого строку, встановленого договором, чи протягом двох років з дня прийняття виконаної роботи (наданої послуги) у разі відсутності гарантійного чи іншого строку, встановленого законодавством або договором.
Суд звертає увагу, що позивач, після звернення споживача, зі свого боку вчинив всі можливі дії, щодо усунення виявлених недоліків, після чого споживач претензій до останнього більше не мав.
Крім того, згідно листа ОСОБА_3 від 20.06.2016 року на адресу Головного управління Держпродспоживслужби в Дніпропетровській області, останній підтвердив, що позивачем повністю були усунуті виявлені недоліки, які були зазначені ним у скарзі та про що ним була надана фізичній особі-підприємцю ОСОБА_2 відповідна заява.
Отже, позивач розглянув звернення споживача, відреагував належним чином, надав відповідь на звернення, не відмовив споживачу, задовольнив його законні вимоги, що не було прийнято до уваги відповідачем про складанні оскаржуваної постанови.
Таким чином, відсутні підстав стверджувати, що позивач відмовив споживачу в реалізації його прав, передбачених ч. 3 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів», про що зазначено в акті перевірки в якості підстави для складення постанови.
Відповідно до ст. 69 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.
Відповідно до ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна, довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Натомість, відповідач, заперечуючи проти позову, в порушення вимог ч.2 ст. 71 КАС України, не надав жодних належних і допустимих доказів на підтвердження законності та обґрунтованості прийнятої постанови, яка є предметом оскарження позивачем.
Враховуючи вищевикладене, позовна заява ОСОБА_2 до Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів в особі Головного управління Держпродспоживслужби в Дніпропетровській області про визнання протиправною та скасування постанови підлягає задоволенню.
Керуючись ст.ст. 2-10, 11, 12, 69, 70, 71, 86, 122, 159-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Адміністративний позов ОСОБА_2 до Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів в особі Головного управління Держпродспоживслужби в Дніпропетровській області про визнання протиправною та скасування постанови - задовольнити.
Визнати причини пропуску строку звернення до суду поважними та поновити строк звернення до суду для оскарження постанови № 423 від 14.07.2014 року.
Визнати протиправною та скасувати постанову Головного управління Держпродспоживслужби у Дніпропетровській області про накладення стягнень, передбачених статтею 23 Закону України «Про захист прав споживачів» № 423 від 14.07.2014 року.
Постанова суду набирає законної сили та може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд в порядку, визначеному ст.254 КАС України.

Відповідно до ст.186 КАС України, апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя Н.В. Турлакова