Справа № 591/6811/16-а
Суддя: Зеленський В.В.
Дата ухвалення: 2017-03-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 березня 2017 р. Справа № 591/6811/16-а
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Зеленського В.В.

Суддів: Чалого І.С. , П'янової Я.В.

за участю секретаря судового засідання Городової А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Зарічного районного суду м. Суми від 30.12.2016р. по справі № 591/6811/16-а

за позовом ОСОБА_1

до Сумського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Сумської області

про визнання дій протиправними та спонукання до вчинення дій,

ВСТАНОВИЛА:

19.12.2016 року ОСОБА_1 (далі по тексту - ОСОБА_1, позивач) звернулася до Зарічного районного суду м. Суми з позовною заявою до Сумського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Сумської області (далі по тексту - відповідач), в якій просила суд скасувати рішення відповідача №3297 від 28.04.2016 про відмову у призначенні їй пенсії за вислугу років згідно із ст. 50-1 Закону України "Про прокуратуру" (в ред. 1991 із змінами 2001), визнати його протиправним та зобов'язати відповідача призначити їй з часу звернення до відповідача пенсію за вислугу років, як працівнику прокуратури, у розмірі 90 відсотків від розміру місячної заробітної плати, зарахувавши час роботи в Державній податковій інспекції Ямпільського району на посаді головного державного податкового інспектора - юрисконсульта та на посаді начальника юридичного відділу Державної податкової адміністрації в Ямпільському районі, як державного службовця, з 02.02.1996 по 10.10.1997.

Постановою Зарічного районного суду м. Суми від 30.12.2016 року відмовлено у задоволенні адміністративного позову за необґрунтованістю вимог.

Позивач, ОСОБА_1, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подала апеляційну скаргу, в якій, з урахуванням зміни та уточнення до апеляційної скарги, просила скасувати постанову Зарічного районного суду м. Суми від 30.12.2016 року, як незаконну, скасувавши рішення відповідача №5744 від 15.06.2016 року про відмову у призначенні їй пенсії за вислугу років згідно із ст. 50-1 Закону України "Про прокуратуру" (в ред. 1991 із змінами 2001), прийняти нову постанову, якою визнати протиправним вищевказане рішення відповідача та зобов'язати відповідача призначити їй з часу звернення до відповідача пенсію за вислугу років, як працівнику прокуратури, у розмірі 90 відсотків від розміру місячної заробітної плати, зарахувавши час роботи в Державній податковій інспекції Ямпільського району на посаді головного державного податкового інспектора - юрисконсульта та на посаді начальника юридичного відділу Державної податкової адміністрації в Ямпільському районі, як державного службовця, з 02.02.1996 по 10.10.1997.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги посилається на те, що відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд неправильно тлумачить норми чинного законодавства України, які звужують і порушують соціальні конституційні права позивача, а тому судове рішення не може вважатися законним, обґрунтованим та вмотивованим, а тому підлягає скасуванню.

У відповідності до ч. 1 ст. 195 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ч. 6 ст. 12 та ч. 1 ст. 41 КАС України фіксування судового засідання 21.03.2017 року за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши в межах апеляційної скарги рішення суду першої інстанції, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 09 червня 2016 року ОСОБА_1 звернулася до відповідача із заявою про призначення їй пенсії за вислугу років як працівнику прокуратури.

Рішенням відповідача від 15 червня 2016 року № 5744 ОСОБА_1 відмовлено у призначенні пенсії за вислугу років відповідно до Закону України "Про прокуратуру" з посиланням на те, що у неї відсутній необхідний для призначення пенсії за вислугу років стаж роботи, який становить у позивача 18 років 7 місяців 28 днів, тоді як відповідно до ст. 86 Закону України "Про прокуратуру" прокурори і слідчі мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку за наявності на день звернення вислуги років не менше: з 1 жовтня 2015 року по 30 вересня 2016 року - 22 роки 6 місяців, у тому числі на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 12 років 6 місяців.

Також, відповідач повідомив позивача, що згідно Перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015, у разі неприйняття до 01 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 01 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до Закону України «Про прокуратуру».

Позивач, вважаючи рішення відповідача від 15 червня 2016 року № 5744 протиправним та таким, що підлягає скасуванню, звернувся до суду.

Приймаючи рішення про відмову у задоволенні адміністративного позову за необґрунтованістю вимог, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач при прийнятті оскаржуваного рішення про відмову у призначенні пенсії позивачу діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що визначені Законом України від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII, з дотриманням вимог ч.3 ст.2 КАС України, а тому підстави для визнання протиправним даного рішення відсутні.

Колегія суддів частково погоджується з висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Закон України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 р. № 1697-VII (далі по тексту - Закон України № 1697-VII) набув чинності 15.07.2015 року.

Вказаний Закон в частині регулювання питань пенсійного забезпечення працівників прокуратури України є спеціальним законом, та повинен застосовуватися органами Пенсійного фонду України при призначенні пенсії за вислугу років

Статтею 86 Закону України № 1697-VII визначено підстави та порядок призначення пенсії за вислугу років.

Так, згідно вищевказаної норми Закону прокурори мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку за наявності на день звернення вислуги років не менше:

по 30 вересня 2011 року - 20 років, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 10 років;

з 1 жовтня 2011 року по 30 вересня 2012 року - 20 років 6 місяців, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 10 років 6 місяців;

з 1 жовтня 2012 року по 30 вересня 2013 року - 21 рік, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 11 років;

з 1 жовтня 2013 року по 30 вересня 2014 року - 21 рік 6 місяців, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 11 років 6 місяців;

з 1 жовтня 2014 року по 30 вересня 2015 року - 22 роки, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 12 років;

з 1 жовтня 2015 року по 30 вересня 2016 року - 22 роки 6 місяців, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 12 років 6 місяців;

з 1 жовтня 2016 року по 30 вересня 2017 року - 23 роки, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 13 років;

з 1 жовтня 2017 року по 30 вересня 2018 року - 23 роки 6 місяців, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 13 років 6 місяців;

з 1 жовтня 2018 року по 30 вересня 2019 року - 24 роки, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 14 років;

з 1 жовтня 2019 року по 30 вересня 2020 року - 24 роки 6 місяців, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 14 років 6 місяців;

з 1 жовтня 2020 року і пізніше - 25 років, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 15 років.

Пенсія призначається в розмірі 60 відсотків від суми їхньої місячної (чинної) заробітної плати, до якої включаються всі види оплати праці, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, одержуваної перед місяцем звернення за призначенням пенсії.

Отже, для призначення пенсії за вислугу років, працівник органів прокуратури, звертаючись до пенсійного органу за призначенням пенсії в період з 01.10.2015 року по 30.09.2016 року (ОСОБА_1 звернулася із заявою про призначення пенсії 09.06.2016 року) повинен мати на день звернення вислуги не менше, ніж 22 роки 6 місяців, при цьому стаж його роботи на посадах прокурорів повинен становити не менше 12 років 6 місяців.

Відповідно до ч.6 ст. статті 86 Закону України № 1697-VII до вислуги років, що дає право на пенсію згідно з цією статтею, зараховується, зокрема, час роботи на прокурорських посадах, зазначених у статті 15 цього Закону, стажистами, на посадах помічників і старших помічників прокурорів; слідчими, суддями; військова служба, половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах денної форми навчання або на юридичних факультетах вищих навчальних закладів денної форми навчання.

Колегія суддів зазначає, що станом на день звернення позивача до пенсійного органу за пенсією стаж роботи ОСОБА_1, зокрема на прокурорсько-слідчих посадах склав 18 років 07 місяців 26 днів (аркуш справи 29), а загальна вислуга років складає менше ніж 22 роки 6 місяців, а відтак, наявного у позивача стажу недостатньо для призначення їй пенсії за вислугу років.

Крім того, приписи ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 року № 1789-ХІІ, на який посилається позивач, в останній редакції кореспондують вищенаведеним нормам ст.86 Закону України № 1697-VII, оскільки також встановлюють вислугу 22 роки 6 місяців для осіб, які звернулись за пенсією з 01.10.2015 року по 30.09.2016 року.

Отже, відповідач по справі дійшов вірного висновку, що у позивача на день звернення відсутній необхідний стаж для призначення пенсії за вислугу років, відповідно до ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» (в редакції закону станом на час звернення із заявою про призначення пенсії).

Крім того, згідно з підпунктом 1 пункту 3 Прикінцевих положень Закону України № 1697-VII визнано таким, що втратив чинність із набранням чинності цим Законом, Закон України "Про прокуратуру" від 05.11.1991 року № 1789-ХІІ, крім пункту 8 частини першої статті 15, частини четвертої статті 16, абзацу першого частини другої статті 46 2, статті 47, частини першої статті 49, частини п'ятої статті 50, частин третьої, четвертої, шостої та одинадцятої статті 50 1, частини третьої статті 51 2, статті 53 щодо класних чинів.

Колегія суддів зазначає, що з заявою про призначення пенсії за вислугу років позивач звернувся 09 червня 2016 року, тобто в період, коли втратили чинність норми Закону України "Про прокуратуру" від 05.11.1991 року №1789-ХІІ, на підставі яких призначалися пенсії за вислугу років працівникам прокуратури.

Даючи оцінку спірним відносинам у цій частині, необхідно виходити з позиції Конституційного Суду України наведеній у пункті 2 мотивувальної частини рішення у справі за конституційним зверненням Національного банку України щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 58 Конституції України (справа про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів) від 9 лютого 1999 року № 1-7/99, викладеної стосовно дії загально - правового принципу норми права у часі. Позиція Конституційного Суду України за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним, чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Конституційний Суд України в п.3 мотивувальної частини рішення від 03.10.1997 по справі за № 4-зп (справа про набуття чинності Конституцією України) зазначив: "Конкретна сфера суспільних відносин не може бути водночас врегульована однопредметними нормативними правовими актами однакової сили, які за змістом суперечать один одному. Звичайною є практика, коли наступний у часі акт містить пряме застереження щодо повного або часткового скасування попереднього. Загальновизнаним є й те, що з прийняттям нового акта, якщо інше не передбачено самим цим актом, автоматично скасовується однопредметний акт, який діяв у часі раніше".

Таким чином, виходячи з вищенаведених висновків Конституційного Суду України, відповідач по справі обґрунтовано розглянув заяву позивача на підставі діючих на час розгляду заяви положень закону, що регулює пенсійне забезпечення працівників прокуратури , а саме ст. 86 Закону України № 1697-VII.

Отже, твердження позивача про необхідність застосування до спірних відносин Закону України «Про прокуратуру» в редакції 2001 року є необґрунтованим.

На час набуття позивачем певного страхового стажу (вислуги років), тобто, роботи в органах прокуратури, дійсно діяли норми Закону України «Про прокуратуру» № 1789-ХІІ, які надавали право на пенсію за вислугою років за наявності у особи, яка звертається за пенсією, 20 років вислуги, з них не менше 10 років на прокурорсько-слідчих посадах, тобто, встановлювали інші правила призначення пенсії, ніж діють на час звернення позивача за пенсією.

Однак, на даний час норми ст.50-1 Закону № 1789-ХІІ в частині підстав та порядку призначення пенсії втратили чинність, можуть враховуватись лише в частині вирішення питань про зарахування окремих періодів стажу до складу вислуги років (протягом яких діяли ці норми) та не можуть бути застосовані при вирішенні заяви позивача про призначення пенсії.

Крім того, колегія суддів зазначає, що згідно з п. 5 Перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року № 213-VIII у разі неприйняття до 1 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 1 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до законів України «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів», «Про статус народного депутата України», «Про Кабінет Міністрів України», «Про судову експертизу», «Про Національний банк України», «Про службу в органах місцевого самоврядування», «Про дипломатичну службу», Податкового та Митного кодексів України, Положення про помічника-консультанта народного депутата України.

Зазначені положення були чинними на час звернення позивача із заявою про призначення пенсії та неконституційними (за виключенням положень, які обмежували призначення довічного грошового утримання відповідно до Закону України «Про судоустрій та статус суддів») визнані не були.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що відповідач по справі при прийнятті оскаржуваного рішення про відмову у призначенні пенсії позивачу діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що визначені Законом України № 1697-VII, з дотриманням вимог ч.3 ст.2 КАС України, а тому відсутні правові підстави для визнання його протиправним та скасування.

Разом з тим, колегія суддів зазначає, що позовні вимоги в частині зарахування Сумським об'єднаним управлінням Пенсійного фонду України Сумської області часу роботи ОСОБА_1 в Державній податковій інспекції Ямпільського району на посаді головного державного податкового інспектора - юрисконсульта та на посаді начальника юридичного відділу Державної податкової адміністрації в Ямпільському районі, як державного службовця, з 02.02.1996 року по 10.10.1997 року є обґрунтованими та підлягають задоволенню з огляду на таке.

Відповідно до ч.6 ст. 86 Закону України № 1697-VII до вислуги років, що дає право на пенсію згідно з цією статтею, зараховується час роботи, зокрема на посадах державних службовців, які обіймають особи з вищою юридичною освітою.

Вищевказаній нормі кореспондують приписи ч.6 ст.50-1 Закону України "Про прокуратуру" 05.11.1991 року № 1789-ХІІ, відповідно до яких до вислуги років, що дає право на пенсію згідно з цією статтею, зараховується час роботи на прокурорських посадах, перелічених у статті 56 цього Закону, в тому числі у військовій прокуратурі, стажистами в органах прокуратури, слідчими, суддями, на посадах начальницького складу органів внутрішніх справ, офіцерських посадах Служби безпеки України, посадах державних службовців, які займають особи з вищою юридичною освітою, в науково-навчальних закладах Генеральної прокуратури України працівникам, яким присвоєно класні чини, на виборних посадах у державних органах, на посадах в інших організаціях, якщо працівники, що мають класні чини, були направлені туди, а потім повернулися в прокуратуру, строкова військова служба, половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах, частково оплачувана відпустка жінкам по догляду за дитиною до досягнення нею трьох років.

Як вбачається з матеріалів справи, а саме копії диплома НОМЕР_1, ОСОБА_1 02.02.1996 року закінчила Національну юридичну академію України імені Ярослава Мудрого, працюючи в цей час в органі податкової інспекції.

Отже, стаж роботи позивача з 02.02.1996 року по 10.10.1997 року (дата звільнення позивача з органу державної податкової інспекції), що підтверджується копією трудової книжки, на посаді головного державного податкового інспектора - юрисконсульта та на посаді начальника юридичного відділу Державної податкової адміністрації в Ямпільському районі, як державного службовця, підлягає зарахуванню до вислуги років, що дає право на пенсію.

Таким чином, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню в частині відмови у задоволенні позовних вимог про зарахування Сумським об'єднаним управлінням Пенсійного фонду України Сумської області часу роботи ОСОБА_1 в Державній податковій інспекції Ямпільського району на посаді головного державного податкового інспектора - юрисконсульта та на посаді начальника юридичного відділу Державної податкової адміністрації в Ямпільському районі, як державного службовця, з 02.02.1996 року по 10.10.1997 року.

Згідно зі змістом Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи №R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року на 316-й нараді, під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Так, адміністративний суд не наділений повноваженнями втручатися у вільний розсуд (дискрецію) суб'єкта владних повноважень поза межами перевірки за критеріями, визначеними статтею 2 Кодексу адміністративного судочинства України.

Завдання правосуддя полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше порушується принцип розподілу влади. Принцип розподілу влади не допускає надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень - єдиним критерієм здійснення правосуддя є право. Тому завданням адміністративного суду є контроль за легітимністю прийняття рішень.

Виходячи зі змісту положень КАС України щодо компетенції адміністративного суду, останній не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади.

Таким чином, колегія суддів вважає, що належним способом захисту прав позивача буде зобов'язання Сумського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Сумської області розглянути питання про зарахування ОСОБА_1 часу роботи в Державній податковій інспекції Ямпільського району на посаді головного державного податкового інспектора - юрисконсульта та на посаді начальника юридичного відділу Державної податкової адміністрації в Ямпільському районі, як державного службовця, з 02.02.1996 року по 10.10.1997 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 159 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права (ч. 2 ст. 159 Кодексу адміністративного судочинства України).

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні (ч. 3 ст. 159 Кодексу адміністративного судочинства України).

Відповідно до ч. 3 ст. 198 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати її та прийняти нову постанову суду.

Згідно пп. 1, 3, 4 ч. 1 ст. 202 КАС України, підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є: неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, а також порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, п. 3 ст. 198, ст. 202, 205, 207, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову Зарічного районного суду м. Суми від 30.12.2016р. по справі №591/6811/16-а скасувати в частині відмови у задоволенні позовних вимог про зарахування Сумським об'єднаним управлінням Пенсійного фонду України Сумської області часу роботи ОСОБА_1 в Державній податковій інспекції Ямпільського району на посаді головного державного податкового інспектора - юрисконсульта та на посаді начальника юридичного відділу Державної податкової адміністрації в Ямпільському районі, як державного службовця, з 02.02.1996 року по 10.10.1997 року.

Прийняти в цій частині нову постанову, якою позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.

Зобов'язати Сумське об'єднане управління Пенсійного фонду України Сумської області розглянути питання про зарахування ОСОБА_1 часу роботи в Державній податковій інспекції Ямпільського району на посаді головного державного податкового інспектора - юрисконсульта та на посаді начальника юридичного відділу Державної податкової адміністрації в Ямпільському районі, як державного службовця, з 02.02.1996 року по 10.10.1997 року.

В іншій частині постанову Зарічного районного суду м. Суми від 30.12.2016р. по справі №591/6811/16-а - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення є остаточною та не підлягає оскарженню.

Головуючий суддя Зеленський В.В.
Судді Чалий І.С. Пянова Я.В.
Повний текст постанови виготовлений 27.03.2017 р.