Справа № 815/7458/16
Суддя: Коваль М.П.
Дата ухвалення: 2017-03-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
----------------------
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 березня 2017 р.м.ОдесаСправа № 815/7458/16

Категорія: 10.2 Головуючий в 1 інстанції: Бойко О.Я.
Одеський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді - Коваля М.П.,

суддів - Домусчі С.Д.,

- Кравець О.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 08 лютого 2017 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Прокуратури Одеської області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до Прокуратури Одеської області, в якому позивач просила суд: визнати протиправними дії прокуратури Одеської області щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_2 грошової допомоги у розмірі місячного заробітку з якого обчислена пенсія за кожний повний рік роботи прокурором; зобов'язати прокуратуру Одеської області нарахувати та виплатити ОСОБА_2 грошову допомогу відповідно до ч. 16 ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 року № 1789-XІІ у зв'язку з виходом на пенсію за вислугою років у розмірі місячного заробітку, з якого обчислена пенсія за кожен повний рік роботи прокурором.

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 08 лютого 2017 року у задоволенні заявленого позову відмовлено.

Не погоджуючись із постановою суду першої інстанції, позивач подала апеляційну скаргу, в якій просить її задовольнити та скасувати рішення суду першої інстанції з прийняттям по справі нового рішення про задоволення заявлених вимог, наголошуючи на порушенні судом першої інстанції, зокрема, норм матеріального права, невідповідності висновків суду обставинам справи.

Розглянувши матеріали справи, проаналізувавши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що позивач з 21.05.2008 року отримує пенсію за вислугою років, що підтверджується копією пенсійного посвідчення (а.с.15).

При цьому, позивач продовжувала працювати в органах прокуратури.

30.03.2015 року наказом прокурора Одеської області № 758к позивач звільнена з 31 березня 2015 року з органів прокуратури Одеської області за власним бажанням у зв'язку з виходом на пенсію відповідно до ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру».

14.11.2016 року позивач звернулась до відповідача із заявою про нарахування та виплату грошової допомоги відповідно до ч. 16 ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 року у зв'язку з виходом на пенсію за вислугою років у розмірі місячного заробітку, з якого обчислена пенсія за кожен повний рік роботи прокурором.

Відповідач 22.11.2016 року, листом № 378, відмовив позивачу у нарахуванні та виплаті грошової допомоги у зв'язку з виключенням ч. 16 ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» (а.с.13).

Не погоджуючись із такою відмовою, позивач звернулась до суду з даним позовом.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки на час звільнення позивача з органів прокуратури (31.03.2015 року) норма закону, яка передбачала виплату грошової допомоги, була виключена, позивач не має права на отримання зазначеної грошової допомоги.

Колегія суддів погоджується із вказаним висновком суду першої інстанції.

Згідно ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення; безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено під час апеляційного розгляду, позивача було звільнено з органів прокуратури за власним бажанням у зв'язку з виходом на пенсію за вислугу років відповідно до ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» № 1789-ХІІ від 05.11.1991 року (ст. 38 КЗпП України) з 31.03.2015 року.

В свою чергу, за грошовою допомогою у зв'язку із виходом на пенсію за вислугу років позивач звернулась 14.11.2016 року.

Відмовляючи у виплаті позивачу грошової допомоги у зв'язку із виходом на пенсію за вислугу років за вказаною заявою, відповідач послався на виключення зі ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» № 1789-ХІІ від 05.11.1991 року ч. 16, яка передбачала право на виплату грошової допомоги у разі виходу на пенсію за вислугою років.

Колегія суддів вважає, що вирішуючи спірне питання, суд першої інстанції обґрунтовано визнав таку відмову відповідача цілком правомірною, з огляду на викладене.

Так, ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» № 1789-ХІІ від 05.11.1991 року, в редакції на момент звільнення позивача з органів прокуратури, а саме станом на 31.03.2015 року, визначала пенсійне забезпечення прокурорів і слідчих.

В свою чергу, станом на момент звернення позивача за отриманням допомоги у зв'язку із виходом на пенсію за вислугу років пенсійне забезпечення працівників прокуратури регулюється положеннями ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 року № 1697-VII.

Водночас, ані положеннями Закону України «Про прокуратуру» № 1789-ХІІ від 05.11.1991 року, чинного на момент звільнення позивача з органів прокуратури за власним бажанням у зв'язку із виходом на пенсію за вислугу років, ані положеннями Закону України від 14.10.2014 року № 1697-VII «Про прокуратуру», не передбачено право прокурорів на отримання грошової допомоги у разі виходу на пенсію за вислугою років.

Посилання позивача на набуття неї права на отримання грошової допомоги у розмірі місячного заробітку, з якого обчислена пенсія, за кожен повний рік роботи прокурором на підставі ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» № 1789-ХІІ від 05.11.1991 року у зв'язку із призначенням їй пенсії за вислугою років у 2008 році та відповідно на наявність у неї права на виплату такої допомоги за поданою нею заявою у листопаді 2016 року, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції вірно визнані безпідставними, з огляду на викладене.

Так, згідно із частиною 1 статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» № 1789-ХІІ від 05.11.1991 року (в редакції, яка діяла на час призначення позивачу пенсії) прокурори і слідчі зі стажем роботи не менше 20 років, у тому числі зі стажем роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 10 років, мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку.

Відповідно до частини 16 статті 50-1 вказаного Закону, у наведеній редакції, прокурорам і слідчим у разі виходу на пенсію за вислугою років чи по інвалідності виплачується грошова допомога без сплати податку у розмірі місячного заробітку, з якого обчислена пенсія, за кожен повний рік роботи прокурором, слідчим прокуратури чи на посадах у науково-навчальних закладах прокуратури.

Оскільки предметом оскарження у даній справі є право на нарахування грошової допомоги працівнику органів прокуратури, а тому суд апеляційної інстанції при вирішенні даного спору повинен врахувати правову позицію Верховного суду України, висловлену у постановах від 28 квітня 2015 року (справа 21-87а15) та від 18 вересня 2007 року (справа 21-857во06), відповідно до якої обов'язковою умовою виплати грошової допомоги працівникам органів прокуратури є вихід на пенсію за вислугу років.

При цьому, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне вказати, що в контексті положень ст. 38 Кодексу законів про працю України, вихід на пенсію зумовлений розірванням трудового договору та передбачає саме звільнення з органів прокуратури.

Як вбачається з матеріалів справи, після призначення позивачу пенсії за вислугу років відповідно до статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» № 1789-ХІІ від 05.11.1991 року вона з органів прокуратури України не звільнилась та продовжувала працювати до 31.03.2015 року.

Таким чином, факт призначення позивачу пенсії без звільнення з роботи не може визнаватися як вихід на пенсію в контексті положень ст. 38 КЗпП України та ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» № 1789-ХІІ від 05.11.1991 року, а тому днем виходу позивача на пенсію є день її звільнення з органів прокуратури за власним бажанням у зв'язку з виходом на пенсію за вислугу років - 31.03.2015 року.

Разом з цим, враховуючи, що як станом на 31.03.2015 року - час звільнення позивача з органів прокуратури за власним бажанням у зв'язку з виходом на пенсію за вислугу років, а так само на момент звернення позивача за виплатою такої допомоги, норма щодо виплати грошової допомоги була виключена, тобто не діяла, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідач обґрунтовано відмовив позивачу в нарахуванні та виплаті грошової допомоги, передбаченої частиною 16 статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» № 1789-ХІІ від 05.11.1991 року, яка була чинною на час призначення позивачу пенсії.

Аналогічний правовий висновок містить і постанова Верховного Суду України від 17 травня 2016 року у справі № 21-569а16.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відсутність підстав для задоволення вимог позивача.

Доводи апеляційної скарги повністю спростовуються наведеними вище висновками суду апеляційної інстанції та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Згідно вимог ч. 1 ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, оскільки висновки суду першої інстанції обґрунтовані та відповідають чинному законодавству, а доводи апеляційної скарги їх не спростовують, колегія суддів, на підставі ст. 200 КАС України, приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а постанови суду - без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 195, 197, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 08 лютого 2017 року - залишити без задоволення.

Постанову Одеського окружного адміністративного суду від 08 лютого 2017 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Прокуратури Одеської області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили через 5 днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 20 днів після набрання законної сили безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя: М.П. Коваль

Суддя: С.Д. Домусчі

Суддя: О.О. Кравець