Справа № 335/3041/17
Суддя: Шалагінова А. В.
Дата ухвалення: 2017-03-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

1 ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИСправа № 335/3041/17 2-а/335/139/2017
(в порядку скороченого провадження)
24 березня 2017 року суддя Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя Шалагінова А.В., розглянувши в порядку скороченого провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Департаменту охорони здоров'я Запорізької міської ради, третя особа - Комунальна установа «Міська стоматологічна поліклініка № 4», про визнання дій неправомірними, зобов'язання вчинити певні дії,
01.03.2017 ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Департаменту охорони здоров'я Запорізької міської ради, третя особа - Комунальна установа «Міська стоматологічна поліклініка № 4», в якому просив визнати протиправними дії відповідача з відмови в наданні доступу до реалізації першочергового безоплатного зубопротезування відповідно до ст.ст. 12, 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», зобов'язати відповідача здійснити відповідне бюджетне фінансування підзвітної комунальної установи «Міська стоматологічна поліклініка № 4» для надання позивачеві стоматологічної послуги як особі, що має право на безоплатне першочергове зубопротезування відповідно до Закону України «Про статус ветеранів війни та гарантії їх соціального захисту».
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що він є ветераном війни (учасником бойових дій), з 2016 р. має інвалідність ІІ групи з підстав захворювань, пов'язаних із проходженням військової служби. Позивач має пільги, встановлені п. 2 ст. 12, п. 2 ст. 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», зокрема, право на першочергове безоплатне зубопротезування (за винятком протезування з дорогоцінних металів). При цьому, фінансування витрат згідно зі статтею 17 вказаного Закону здійснюється за рахунок коштів державного та місцевих бюджетів. З метою зубопротезування позивач звернувся до КУ «Міська стоматологічна поліклініка № 4», яка виставила відповідний рахунок на оплату послуг та видала довідку про потребу у зубопротезуванні. Проте стоматологічні послуги надані не були. Позивач звернувся до Департаменту охорони здоров'я Запорізької міської ради, на що отримав відповідь із посиланнями на лист МОЗ України від 02.2016 № 3.12-58/327-16 та Постанову КМУ № 389 «Про затвердження порядку надання пільг окремим категоріям громадян з урахуванням середньомісячного сукупного доходу сім'ї» про те, що інваліди війни мають право на першочергове зубопротезування, однак з урахуванням середньомісячного сукупного доходу сім'ї. Вважає, що відповідач протиправно посилається на вищезазначені лист та Постанову КМУ № 389, оскільки їх норми не поширюються на інвалідів війни. З наведених підстав просив задовольнити позовні вимоги.
Ухвалою від 02.03.2017 у даній справі відкрито скорочене провадження.
17.03.2017 надійшли письмові заперечення Департаменту охорони здоров'я Запорізької міської ради проти адміністративного позову ОСОБА_1, за змістом яких було надано доручення головному позаштатному спеціалісту стоматологу ОСОБА_2 та головному лікарю КУ «Міська стоматологічна поліклініка № 4» ОСОБА_4 розглянути звернення ОСОБА_1 щодо реалізації права на позачергове безоплатне зубопротезування, за наслідками чого було встановлено, що ОСОБА_1 потребує виготовлення металокерамічних протезів. Заявнику було надано роз'яснення, що на підставі п. 2 ст. 12, п. 2 ст. 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» учасникам бойових дій та інвалідам війни надається першочергове безоплатне зубопротезування (за винятком протезування з дорогоцінних металів). Відповідно до листа Міністерства охорони здоров'я України від 31.08.2004 № 333-58/1535 виготовлення зубних протезів із золота та інших дорогоцінних металів (крім срібного припою), кераміки, металокераміки, суцільнолитих, металопластмаси, нітрит-титанового покриття (МЗП), бюгельного протезування, імплантатів проводиться повністю за рахунок замовника, за винятком протезування суцільнолитими конструкціями з облицюванням пластмасою або керамікою за медичними показаннями, підтвердженими висновками МСЕК та ЛКК. Відшкодування витрат стоматологічного закладу, що здійснює пільгове протезування, проводиться за рахунок та в межах бюджетних асигнувань, передбачених на охорону здоров'я. Також із посиланням на положення Бюджетного кодексу України вказує, що видатки на галузь охорони здоров'я мають забезпечуватися за рахунок медичної субвенції. В поточному році потреба галузі забезпечується лише на 65%, і не покриває видатки навіть на заробітну плату медичних працівників. В рамках програми, яка затверджена рішенням міської ради від 25.12.2015 № 16 «Про затвердження програми «Охорона здоров'я міста Запоріжжя на 2016-2018 роки», здійснюється зубопротезування пільговий категорій населення. На ці цілі в 2016 році було виділено 2 868 089 грн. і проведено зубопротезування 1 474 чоловік. Враховуючи обмежене фінансування та з метою раціонального використання коштів для здійснення пільгового зубопротезування дорого вартісні матеріали для зубопротезування не закуповуються. Тому ОСОБА_1 було запропоновано проведення безкоштовного зубопротезування в межах бюджетних асигнувань, від якого він відмовився. З наведених підстав просить відмовити у задоволенні позову.
20.03.2017 надійшов лист КУ «Міська стоматологічна поліклініка № 4» № 192/01-6 від 17.03.2017, за яким вказана установа підтримує письмові заперечення відповідач проти позову.
23.03.2017 надійшли письмові пояснення представника позивача адвоката Кузнецової А.С., за якими вказує, що в Запорізькій області діє «Програма соціальної підтримки ветеранів війни, праці, дітей війни, інвалідів, інших соціальних груп населення, що перебувають у складних життєвих обставинах - «Назустріч людям» на 2015-2019 роки», затверджена рішенням обласної ради від 25.12.2014 № 28, пунктом 2.7 якої визначено, що міськвиконкоми міст обласного значення є виконавцями такої соціально-медичної послуги та повинні забезпечити безоплатне зубопротезування (за винятком протезування з дорогоцінних металів) ветеранів війни та дітей війни. Також діє «Міська комплексна програма соціального захисту населення міста Запоріжжя на 2016-2018 роки», якою передбачена одноразова адресна цільова допомога пільговим категоріям громадян на зубне протезування; одноразова допомога інвалідам війни з числа учасників бойових дій на території Республіки Афганістан та на території інших держав. У вказаних програмах відсутні умови доступу ветерана війни до безоплатного зубопротезування, достатньо мати відповідний статус. Також зазначає, що на адвокатський запит КУ «Міська стоматологічна поліклініка № 4» не дала відповіді, обмежившись формулюванням, що для металокерамічних коронок використовуються матеріали імпортного виробника. Тобто, все ж таки дорогоцінні матеріали у складі коронок відсутні.
Дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами в межах заявлених позовних вимог, суд встановив наступне.
Позивач ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, є ветераном війни - учасником бойових дій, інвалідом війни ІІ групи, що підтверджується копіями посвідчень НОМЕР_1 від 06.07.1999, НОМЕР_2 від 09.11.2016.
Відповідно до п. 2 статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» учасникам бойових дій надається така пільга як першочергове безплатне зубопротезування (за винятком протезування з дорогоцінних металів).
Також зазначена пільга передбачена п. 2 статті 13 вказаного Закону інвалідам війни та прирівняним до них особам.
Таким чином, позивач як учасник бойових дій, інвалід війни має право на першочергове безоплатне протезування (за винятком протезування з дорогоцінних металів).
За змістом довідок КУ «Міська стоматологічна поліклініка № 4» від 05.08.2016 № 23 та від 14.02.2017 № 29 ОСОБА_1 потребує протезування порожнини рота. За рахунком № 1 від 14.02.2017, виданого вказаною стоматологічною поліклінікою, вартість зубопротезування складає загалом 6 419,35 гривень, до складу якої увійшли матеріали з металокераміки.
З метою реалізації зазначеного права, позивач звертався до різних інстанцій, внаслідок чого було з'ясовано, що питання фінансування витрат на безоплатне зубопротезування віднесено до компетенції Департаменту охорони здоров'я Запорізької міської ради (арк. справи 12-15).
Листом Департаменту охорони здоров'я Запорізької міської ради від 15.02.2017 № Л-0143 представника позивача було проінформовано, що на підставі листа Міністерства охорони здоров'я України від 02.2016 № 3.12-58/327-16 та згідно з постановою Кабінету Міністрів України № 389 «Про затвердження Порядку надання пільг окремим категоріям громадян з урахуванням середньомісячного сукупного доходу сім'ї» визначено перелік категорій громадян, які мають право на пільгове зубне протезування. Зазначеним у переліку категоріям громадян за медичними показаннями зубні, зубощелепні та лицьові протези виготовляються безкоштовно (за винятком протезування із дорогоцінних металів, кераміки, металокераміки, цільнолитиних, металопластмаси, нітрит-титанового покриття, бюгельного протезування, імплантантів). Виготовлення зубних протезів у т.ч. з металокераміки проводиться за рахунок замовника (арк. справи 15).
Таким чином, предметом даного спору є дії відповідача щодо відмови у забезпеченні позивача пільгою у вигляді першочергового безоплатного зубопротезування з металокераміки.
Обґрунтовуючи правомірність своїх дій, відповідач посилається на лист Міністерства охорони здоров'я України від 02.2016 № 3.12-58/327-16 та Постанову Кабінету Міністрів України від 04.06.2015 № 389 «Про затвердження Порядку надання пільг окремим категоріям громадян з урахуванням середньомісячного сукупного доходу сім'ї», якими не передбачається можливість зубопротезування з металокераміки пільгових категорій населення, до яких відноситься позивач, за рахунок бюджетних коштів.
Проте, із такою позицією відповідача суд погодитися не може з таких підстав.
В силу вимог ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Положеннями ч. 1 ст. 71 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її позовні вимоги та заперечення.
За нормою ч. 2 цієї статті, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
При цьому, при розгляді справи суд виходить, зокрема, зі змісту принципу законності, який закріплено у статті 9 КАС України, та відповідно до якого суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією та законами України.
Лист Міністерства охорони здоров'я України від 02.2016 № 3.12-58/327-16, на який посилається відповідач в обґрунтування заперечень проти позову, не є законом чи нормативно-правовим актом, а тому не може слугувати законною підставою для відмови позивачу у наданні передбаченої законом пільги, та не підлягає застосуванню судом при вирішенні даної адміністративної справи.
Слід також зауважити, що відповідач, на якого покладено обов'язок доказування правомірності своїх дій, не зазначив конкретної дати цього листа, не додав до своїх письмових заперечень його копії, з огляду на що посилання відповідача на цей лист не можуть бути перевірені судом під час розгляду справи, а тому не можуть бути покладені в основу судового рішення.
Стосовно посилань відповідача на Постанову Кабінету Міністрів України від 04.06.2015 № 389 «Про затвердження Порядку надання пільг окремим категоріям громадян з урахуванням середньомісячного сукупного доходу сім'ї», то суд зазначає, що сама по собі постанова Кабінету Міністрів України від 04.06.2015 № 389 містить три пункти, зокрема, про затвердження Порядку надання пільг окремим категоріям громадян з урахуванням середньомісячного сукупного доходу сім'ї, що додається, про доручення відповідним органам державної влади забезпечити проведення інформаційно-роз'яснювальної роботи серед населення та про набрання постановою законної сили.
У даному випадку, з наданих суду доказів, суд встановив, що відповідачем застосовано у спірних правовідносинах саме Порядок надання пільг окремим категоріям громадян з урахуванням середньомісячного сукупного доходу сім'ї, який було затверджено зазначеною вище Постановою Кабінету Міністрів України. В цей же час, відповідачем також не зазначено конкретного положення вказаного Порядку, яким він керувався при вчиненні оспорюваних дій, чим було порушено принцип правової визначеності.
Так, одним із елементів верховенства права є принцип правової визначеності, у якому стверджується, що обмеження основних прав людини та громадянина і втілення цих обмежень на практиці допустиме лише за умови забезпечення передбачуваності застосування правових норм, встановлюваних такими обмеженнями. Тобто обмеження будь-якого права повинне базуватися на критеріях, які дадуть змогу особі відокремлювати правомірну поведінку від протиправної, передбачати юридичні наслідки своєї поведінки.
Тому, надаючи позивачеві відповідь про відмову у здійсненні зубопротезування з металокераміки, без зазначення конкретної законної підстави відмови, відповідачем було позбавлено позивача можливості відокремити правомірну поведінку від протиправної, чим і було порушено вищезазначений фундаментальний принцип, на якому базується правопорядок у демократичній правовій державі.
Проте, з метою повного та всебічного розгляду даної справи та її вирішення не лише з одних формальних міркувань, суд вважає за необхідне проаналізувати дії відповідача в контексті їх відповідності Порядку надання пільг окремим категоріям громадян з урахуванням середньомісячного сукупного доходу сім'ї, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 04.06.2015 № 389 (далі - Порядок № 389).
Так, відповідно до пункту 1 Порядку № 389, цей Порядок визначає механізм реалізації права на отримання пільг з оплати послуг за користування житлом (квартирна плата, плата за послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій), комунальних послуг (централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, вивезення побутових відходів), паливом, скрапленим газом, телефоном, послуг із встановлення квартирних телефонів (далі - пільги) залежно від середньомісячного сукупного доходу сім'ї осіб, які мають право на пільги згідно із законодавчими актами, а також підтвердження права на інші види пільг, які надаються з урахуванням доходу (безоплатне одержання ліків, лікарських засобів, імунобіологічних препаратів, виробів медичного призначення, зубопротезування тощо) відповідно до законодавства.
За пунктом 3 Порядку № 389 пільги, зазначені у пункті 1 цього Порядку, надаються за рахунок субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам за умови, що середньомісячний сукупний дохід сім'ї пільговика в розрахунку на одну особу за попередні шість місяців не перевищує величини доходу, який дає право на податкову соціальну пільгу.
Проте, підставою відмови позивачеві у наданні пільги не було невідповідності середньомісячного сукупного доходу сім'ї пільговика вимогам зазначеного пункту. Відповідач в обґрунтування своєї позиції посилається на те, що зубопротезування з металокераміки є неможливим, оскільки цей матеріал вважається дорогоцінним та є матеріалом імпортного виробництва.
В цей же час, щодо зубопротезування зазначений Порядок № 389 містить лише посилання у пункті 4 на те, хто визнається членами сім'ї пільговика під час підтвердження права на пільги з безоплатного придбання ліків за рецептами лікарів та зубопротезування відповідно до Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".
Жодних положень щодо обмеження у безоплатному зубопротезуванні металокерамікою пільгових категорій населення даний Порядок № 389 взагалі не містить.
Відтак, посилання відповідача в обґрунтування відмови позивачеві у наданні пільги з безоплатного зубопротезування металокерамікою не ґрунтується на вимогах вказаного Порядку № 389.
Крім того, суд також враховує і те, що відповідачем не було надано жодного доказу в обґрунтування того, що металокераміка є дорогоцінним металом, а тому не може використовуватися при зубопротезуванні пільгових категорій населення.
Натомість представником позивача надано лист КУ «Міська стоматологічна поліклініка № 4» від 21.03.2017 № 173/01-6, за яким для металокерамічних коронок використовуються матеріали імпортного виробника, а безкоштовне пільгове зубопротезування відповідно до закону (без зазначення конкретної норми) може бути виконано тільки з вітчизняних матеріалів.
Відтак, відсутні законні підстави стверджувати, що металокераміка вважається дорогоцінним металом для цілей п. 2 ст. 12, п. 2 ст. 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».
Крім того, вказуючи у письмових заперечення на обмежене фінансування та раціональне використання коштів для здійснення пільгового зубопротезування, внаслідок чого дороговартісні матеріали не закуповуються, відповідач також не надав суду жодного доказу зазначених обставин. Натомість, за текстом заперечень відповідач вказує про виділення у 2016 році на зубопротезування 2 868 089 грн., тобто у 2016 році фінансування на вказані цілі виділялося.
Підсумовуючи все вищевикладене, суд доходить висновку про протиправність дій відповідача щодо відмови у реалізації позивачем права на пільгу, а саме на першочергове безоплатне зубопротезування відповідно до п. 2 ст. 12, п. 2 ст. 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».
Порушені права позивача підлягають поновленню шляхом зобов'язання відповідача здійснити відповідне бюджетне фінансування КУ «Міська стоматологічна поліклініка № 4» для надання пільги ОСОБА_1 з першочергового безоплатного зубопротезування.
Отже, позовні вимоги ОСОБА_1 є такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.
На підставі статті 94 КАС України, оскільки позивача звільнено від сплати судового збору, з відповідача за рахунок його бюджетних асигнувань на користь Державного бюджету України підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1 280 грн. (дві позовні вимоги немайнового характеру).
Керуючись ст.ст. 1, 2, 4, 5, 6, 10, 11, 14, 15, 17, 23, 48, 58, 69-71, 79, 86, 87, 94, 98, 104, 105, 111, 112, 114, 121, 160, 161, 162, 163, 183-2, 185, 186, 244-2, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
П О С Т А Н О В И В:
Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити.
Визнати протиправними дії Департаменту охорони здоров'я Запорізької міської ради щодо відмови у реалізації ОСОБА_1 права на пільгу, а саме на першочергове безоплатне зубопротезування відповідно до п. 2 ст. 12, п. 2 ст. 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».
Зобов'язати Департамент охорони здоров'я Запорізької міської ради здійснити відповідне бюджетне фінансування комунальної установи «Міська стоматологічна поліклініка № 4» для надання пільги ОСОБА_1 з першочергового безоплатного зубопротезування відповідно до п. 2 ст. 12, п. 2 ст. 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту охорони здоров'я Запорізької міської ради на користь Державного бюджету України судовий збір у розмірі 1 280 (одна тисяча двісті вісімдесят) гривень 00 копійок.
Постанову прийнято в порядку скороченого провадження та складено у повному обсязі 24 березня 2017 року.
Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку сторонами, а також іншими особами у зв'язку з тим, що суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси чи обов'язки.

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Десятиденний строк для подання апеляційної скарги стороною або іншою особою, яка брала участь у справі, обчислюється з моменту отримання копії постанови.

Постанова, крім випадків її оскарження в апеляційному порядку, є остаточною.

Суддя А.В. Шалагінова