Справа № 824/858/16-а
Суддя: Іваненко Я.Л.
Дата ухвалення: 2017-03-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
УХВАЛА

22 березня 2017 року м. Київ К/800/8100/17

Суддя Вищого адміністративного суду України Іваненко Я.Л., перевіривши касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Чернівецького окружного адміністративного суду від 01 грудня 2016 року та ухвалу Вінницького апеляційного адміністративного суду від 23 лютого 2017 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Чернівецького прикордонного загону Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Чернівецького прикордонного загону Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України, в якому просив визнати протиправною та скасувати відмову відповідача від 19 жовтня 2016 року № 30/10819 у задоволенні рапорту щодо звільнення позивача в запас Збройних Сил України відповідно до пункту "в" частини 6 статті 26 Закону України "Про військовий обов'язок і військову службу".

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що набув право на пенсію за вислугу років, проте відповідач протиправно відмовив у звільненні позивача в запас, оскільки позивач проходить службу під час особливого періоду та не досяг 60 річного віку, як граничного віку перебування в запасі другого розряду.

Постановою Чернівецького окружного адміністративного суду від 01 грудня 2016 року, залишеною без змін ухвалою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 23 лютого 2017 року, у задоволенні позовних вимог відмовлено. Суди попередніх інстанцій дійшли висновку, що відмовляючи позивачу у звільненні з військової служби, відповідач діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Позивач звернувся до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову Чернівецького окружного адміністративного суду від 01 грудня 2016 року та ухвалу Вінницького апеляційного адміністративного суду від 23 лютого 2017 року та ухвалити нове судове рішення про задоволення позовних вимог. В обґрунтування доводів касаційної скарги зазначає, що станом на день подання рапорту про звільнення в запас Збройних Сил України не діяло ні особливого періоду, ні воєнного стану, а тому позивач має право на звільнення з військової служби в запас.

Як встановлено судами попередніх інстанцій, 25 липня 2014 року між позивачем та Чернівецьким прикордонним загоном Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України укладено контракт про проходження служби в Державній прикордонній службі України з 01 серпня 2014 року по 26 квітня 2019 рік.

Протягом періоду з 20 листопада 2014 року по 11 жовтня 2016 року позивач неодноразово звертався до відповідача з рапортами про звільнення в запас у зв'язку з виходом на пенсію.

На подані рапорти позивача Чернівецьким прикордонним загоном Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України було надано відповіді із роз'ясненнями, що граничний вік перебування на військовій службі в особливий період становить 60 років (граничний вік перебування в запасі другого резерву).

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із статтею 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов'язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Так, правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв'язку з виконанням ними конституційного обов'язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначення загальних засад проходження в Україні військової служби здійснюється Законом України "Про військовий обов'язок і військову службу" від 25 березня 1992 року №2232-XII (далі - Закон №2232).

Частиною 6 статті 2 Закону №2232 визначено види військової служби, а саме: строкова військова служба; військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період; військова служба за контрактом осіб рядового складу; військова служба за контрактом осіб сержантського і старшинського складу; військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів, а також вищих навчальних закладів, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки (вищі військові навчальні заклади та військові навчальні підрозділи вищих навчальних закладів); військова служба за контрактом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб офіцерського складу.

Згідно з пунктом 2 частини 9 статті 23 Закону №2232 у разі настання особливого періоду для військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом, дія контракту продовжується понад встановлені строки на період до оголошення демобілізації, крім випадків, визначених абзацом другим частини третьої цієї статті та частиною восьмою статті 26 цього Закону.

Статтею 1 Закону України від 21 жовтня 1993 року №3543-ХІІ "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" (далі Закон №3543) визначено, що мобілізація - комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною проводиться відкрито чи приховано.

Особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов'язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

В особливий період змінюються також строки військової служби. Зокрема, для громадян, які приймаються на військову службу за контрактом у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення правового режиму воєнного стану та призначаються на посади, строк військової служби в календарному обчисленні встановлюється до закінчення особливого періоду або до оголошення рішення про демобілізацію.

Відповідно до частини 9 статті 23 Закону №2232 у разі настання особливого періоду для військовослужбовців, у яких закінчився строк військової служби, встановлений цією статтею, військова служба, а для військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом, - дія контракту продовжується понад встановлені строки на період до оголошення демобілізації, крім певних випадків.

Відповідно до частини 2 статті 26 Закону №2232-ХІІ звільнення з військової служби військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом здійснюється на підставах, передбачених частиною 6 цієї статті, що кореспондується з пунктом 267 Указу Президента України від 29 грудня 2009 року №1115/2009 "Про Положення про проходження громадянами України військової служби в Державній прикордонній службі України" (Положення №1115/2009).

Пунктом 305 Положення №1115/2009 передбачено, що в особливий період військовослужбовці проходять військову службу в порядку, передбаченому цим Положенням та іншими нормативно-правовими актами, що регулюють порядок проходження військової служби в особливий період.

Згідно з пунктом 306 Положення №1115/2009 у разі оголошення мобілізації:

1) військовослужбовці, які перебувають у цей час на військовій службі, звільненню в запас не підлягають, крім військовослужбовців-жінок, які мають дітей віком до 16 років (такі військовослужбовці-жінки можуть продовжувати військову службу тільки за власним бажанням). Військовозобов'язані, призвані на збори до органів Держприкордонслужби, продовжують перебувати на зборах до особливого розпорядження начальників відповідних органів Держприкордонслужби. Накази про звільнення з військової служби військовослужбовців, не виключених із списків особового складу органу Держприкордонслужби, підлягають скасуванню, крім наказів про звільнення у відставку чи в запас з підстав, передбачених пунктом «є» частини шостої або пунктом «є» частини сьомої статті 26 Закону України «Про військовий обов'язок і військову службу»;

2) усі відпустки військовослужбовців, крім відпусток для лікування у зв'язку з хворобою, з вагітністю та пологами, відпусткою по догляду за дитиною, припиняються. Військовослужбовці, які перебувають у відпустках, зобов'язані негайно повернутися до місця проходження військової служби;

3) військовослужбовці, які перебувають у відрядженні, зобов'язані за узгодженням з посадовими особами, у розпорядження яких вони прибули, негайно повернутися до органів Держприкордонслужби, в яких вони проходять військову службу;

4) заміна військовослужбовців, які проходять військову службу в місцевостях з установленими строками служби, а також на посадах, для яких установлений граничний строк перебування, припиняється;

5) військовослужбовці, які переміщуються на інші посади згідно з відповідними планами, а також військовослужбовці, призвані на військову службу із запасу до органів Держприкордонслужби, приступають до виконання обов'язків за посадами з моменту призначення на них.

Як встановлено судами попередніх інстанцій, позивач не належить до жодної із категорій осіб, визначених частиною 8 статті 26 Закону України №2232-ХІІ, якою встановлені виключні випадки, у яких військовослужбовці звільняються під час дії особливого періоду з військової служби.

Враховуючи, що з моменту оголошення указу Президента України від 17 березня 2014 року №303/2014 «Про часткову мобілізацію» настав особливий період, в тому числі і особливий період функціонування Збройних Сил і інших військових формувань, а Президентом України питання про демобілізацію осіб, призваних на військову службу за контрактом не вирішувалось, суди попередніх інстанцій дійшли висновку про те, що відмовляючи у задоволенні рапорту позивача щодо звільнення його в запас Збройних Сил України відповідно до пункту "в" частини 6 статті 26 Закону України "Про військовий обов'язок і військову службу", відповідач діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Висновки судів узгоджуються з вимогами законодавства, яким врегульовано спірні правовідносини, відповідають дійсним обставинам справи та нормам матеріального і процесуального права, доводи касаційної скарги їх висновків не спростовують і ґрунтуються на помилковому трактуванні правових норм.

Відповідно до пункту 5 частини 5 статті 214 Кодексу адміністративного судочинства України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені в ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

За змістом цієї норми касаційна скарга повинна містити посилання на помилкове та/або неправильне застосування норм матеріального права при вирішенні справи та/або порушення судами норм процесуального права (у разі оскарження судового рішення по суті - пояснення, яким чином такі порушення вплинули на правильність вирішення справи).

Касаційна скарга є необґрунтованою, оскільки викладені в ній обставини і зміст оскаржуваних судових рішень не дають підстав для висновку про те, що судами першої та апеляційної інстанцій допущено порушення норм матеріального та процесуального права, а зазначені в касаційній скарзі доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Керуючись пунктом 5 частини 5 статті 214 Кодексу адміністративного судочинства України,

у х в а л и л а :

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Чернівецького окружного адміністративного суду від 01 грудня 2016 року та ухвалу Вінницького апеляційного адміністративного суду від 23 лютого 2017 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Чернівецького прикордонного загону Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Я.Л. Іваненко