Справа № 826/14996/15
Суддя: Коротких А. Ю.
Дата ухвалення: 2017-03-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

Іменем України

27 березня 2017 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді: Коротких А.Ю.,

суддів: Ганечко О.М.,

Чаку Є.В.,

при секретарі: Козуб А.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні без фіксування судового засідання технічними засобами апеляційну скаргу Державної податкової інспекції в Оболонському районі Головного управління ДФС у місті Києві на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 05 грудня 2016 року у справі за адміністративним позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Веріас" до Державної податкової інспекції в Оболонському районі Головного управління ДФС у місті Києві про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,-

В С Т А Н О В И В :

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 05 грудня 2016 року адміністративний позов задоволено повністю.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, Державна податкова інспекція в Оболонському районі Головного управління ДФС у місті Києві подала апеляційну скаргу, в якій просить суд апеляційної інстанції скасувати постанову суду першої інстанції та ухвалити нову, якою в задоволенні адміністративного позову відмовити повністю. Свої вимоги апелянт аргументує тим, що судом першої інстанції були неповно з'ясовані всі обставини, що мали суттєве значення для вирішення справи та допущені порушення норм матеріального права.

Сторони, будучи належним чином повідомлені про дату, час та місце апеляційного розгляду справи, в судове засідання не з'явилися.

Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо письмових доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, а особиста участь сторін в судовому засіданні не є обов'язковою, колегія суддів відповідно до ч. 4 ст. 196 КАС України визнала можливим проводити апеляційний розгляд справи за відсутності представників сторін.

Згідно з ч. 1 ст. 41 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, Державною податковою інспекцією в Оболонському районі Головного управління ДФС у місті Києві проведено перевірку своєчасності сплати податкових зобов'язань з податку на прибуток ТОВ «Торговий дім «Веріас» , за результатами якої складено акт від 23 січня 2015 року № 24/26-54-15-03-08.

В акті перевірки зазначено, що позивачем допущено порушення приписів п. 57.1 ст. 57 ПК України.

На підставі висновків акту перевірки відповідачем 23 березня 20105 року прийнято податкове повідомлення - рішення № , яким до позивача застосовано штраф у розмірі 10% за затримку на 2 та 6 календарних днів сплати суми грошового зобов'язання в розмірі 107145 грн. 70 коп. у сумі 10714 грн. 57 коп.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, колегія суддів зазначає наступне.

Позивачем було подано податкову декларацію з податку на прибуток підприємства за 2013 рік (реєстраційний № від 03 березня 2014 року), в якій не заповнено розділ 13 декларації «зменшення нарахованої суми податку» та не подано додаток ЗП до декларації.

ТОВ «Торговий дім «Веріас» подано уточнюючу податкову декларацію з податку на прибуток підприємства за 2013 рік (реєстраційний № від 13 березня 2014 року) з додатком ЗІТ, у розділі 13.7 якої вказано про зменшення нарахованої суми податку на прибуток за рахунок авансових внесків з податку на прибуток у загальній сумі 101 515 гривень.

Згідно з даними картки особового рахунку на підставі податкової декларації з податку на прибуток підприємства за 2013 рік нараховано 11 березня 2014 року грошове зобов'язання у сумі 110 177 грн., яке погашено 11 березня 2014 року у сумі 3031 грн. 34 коп. за рахунок переплати, 13 березня 2014 року у сумі 101 515 грн. у зв'язку з поданням уточнюючої податкової декларації з податку на прибуток підприємства за 2013 рік та 17 березня 2015 року у сумі 5 630 грн. 66 коп. платіжним дорученням від 17 березня 2015 року №2837.

Відповідач дійшов висновків, що позивачем порушено термін сплати самостійно визначеного грошового зобов'язання з податку на прибуток підприємства за 2013 рік у загальній сумі 107 145 грн. 70 коп. із затримкою до 30 календарних днів включно, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов'язання.

Отже, оскаржуваним рішенням позивача притягнено до відповідальності за помилкове зазначення в рядку декларації суми податку, який підлягає сплаті, без врахування його зменшення на вже сплачену в якості авансового внеску суму.

Сторонами жодним чином не заперечувалась обставина фактичного перерахування коштів, правомірності декларування та своєчасності подання звітності. Відповідач погоджується з правомірністю погашення зобов'язань шляхом подання уточнюючої декларації, в якій виправлено помилку, допущену під час первісного декларування, натомість вважає, що час, який минув між поданням декларації, заповненої з помилкою, та уточнюючою декларацією, є часом прострочення виконання грошових зобов'язань платника.

Податковий орган, приймаючи таке рішення, посилався на норми ПК України, які регламентують застосування санкцій та пені за несвоєчасну сплату податкових зобов'язань.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини дії суб'єкта владних повноважень щодо втручання чи обмеження прав людини повинні бути обґрунтованими, законними, необхідними, а втручання - пропорційним. Дискреційність повноважень органу влади повинна бути зведена до мінімуму, а логіка рішень органу влади повинна бути чіткою і зрозумілою, як і можливі наслідки таких дій. Особа не повинна відповідати за помилки, вчинені органом держави.

В рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Рисовський проти України» (CASE OF RYSOVSKYY v. UKRAINE) суд визнав незаконне та непропорційне втручання у права заявника, гарантовані статтею 1 Першого протоколу Конвенції. Суд у цьому рішенні підкреслив особливу важливість принципу «належного урядування». Він передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб. Зокрема, на державні органи покладено обов'язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси. Принцип «належного урядування», як правило, не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість. Будь-яка інша позиція була б рівнозначною, inter alia, санкціонуванню неналежного розподілу обмежених державних ресурсів, що саме по собі суперечило б загальним інтересам. З іншого боку, потреба виправити минулу «помилку» не повинна непропорційним чином втручатися в нове право, набуте особою, яка покладалася на легітимність добросовісних дій державного органу. Іншими словами, державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов'язків. Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються. Принцип «належного урядування» покладає на державні органи обов'язок діяти невідкладно, виправляючи свою помилку.

Відповідачем не заперечується обставина перерахування коштів позивачем та зарахування їх до Державного бюджету України, натомість зазначається про те, що формальна помилка в заповненні декларації є підставою для застосування санкцій.

З урахуванням практики Європейського суду з прав людини, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що у ситуації, яка склалася, податковий орган порушував вищевказані вимоги щодо «належного урядування», внаслідок чого застосував до позивача фінансові санкції.

У випадку належної та добросовісної поведінки податкового органу, позивача було б поінформовано про наявність помилок, що унеможливило притягнення його до відповідальності.

Також враховується правова позиція Верховного суду України про відсутність підстав для застосування до платника податків санкцій, передбачених пунктом 126.1 статті 126 ПК України, викладена в постанові від 16.06.2016 року у справі №21-377а15.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому колегія суддів вважає висновки суду першої інстанції обґрунтованими.

Судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та ухвалено рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому, у відповідності до ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін.

Керуючись ст. ст. 41, 160, ч. 4 ст. 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції в Оболонському районі Головного управління ДФС у місті Києві залишити без задоволення, а постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 05 грудня 2016 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили у порядку, визначеному ст. 254 КАС України, але може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України в порядок і строки, визначені ст.212 КАС України.

Головуючий суддя: Коротких А.Ю.

Судді: Ганечко О.М.

Чаку Є.В.

Повний текст виготовлено: 28 березня 2017 року.

Головуючий суддя Коротких А. Ю.

Судді: Чаку Є.В.

Ганечко О.М.