Справа № 348/2651/13-а
Суддя: Штульман І.В.
Дата ухвалення: 2017-03-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 березня 2017 року м. Київ К/800/6326/14

Вищий адміністративний суд України в складі колегії суддів:

головуючого:Штульман І.В. (доповідач),
суддів:Олексієнка М.М.,
Рецебуринського Ю.Й., -

провівши в порядку касаційного провадження попередній розгляд справи за позовом ОСОБА_4 до Управління Пенсійного фонду України в Надвірнянському районі Івано-Франківської області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії, за касаційною скаргою Управління Пенсійного фонду України в Надвірнянському районі Івано-Франківської області на постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 20 січня 2014 року, -

в с т а н о в и в :

У вересні 2013 року ОСОБА_4 звернувся в суд з позовом, у якому просив: визнати неправомірними дії Управління Пенсійного фонду України в Надвірнянському районі Івано-Франківської області щодо незарахування страхових внесків за періоди сплати єдиного податку при обчисленні пенсії за віком та місячного заробітку за лютий-квітень 1988 року; зобов'язати відповідача відобразити в даних персоніфікованого обліку фізичної особи № НОМЕР_1 страхові внески за періоди сплати єдиного податку з 1 квітня по 31 грудня 2001 року - 450 гривень, з 1 січня по 30 червня 2002 року - 450 гривень та з 1 квітня по 31 грудня 2003 року - 900 гривень і врахувати їх при обчисленні пенсії за віком з 3 січня 2013 року; зобов'язати Управління Пенсійного фонду України в Надвірнянському районі Івано-Франківської області врахувати при обчисленні пенсії його заробітну плату (місячний заробіток) за лютий 1988 року - 255 карбованців, за березень 1988 року - 249 карбованців та за квітень 1988 року - 331 карбованець.

Постановою Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 28 листопада 2013 року позов задоволено.

Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 20 січня 2014 року скасовано постанову Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 28 листопада 2013 року та прийнято нову постанову, якою позов задоволено частково. Визнано неправомірними дії Управління Пенсійного фонду України в Надвірнянському районі Івано-Франківської області про незарахування страхових внесків за періоди сплати ОСОБА_4 єдиного податку з 1 квітня по 31 грудня 2001 року - 450 гривень, з 1 січня по 30 червня 2002 року - 450 гривень та з 1 квітня по 31 грудня 2003 року - 900 гривень при обчисленні пенсії за віком з 3 січня 2013 року. Зобов'язано відповідача відобразити в даних персоніфікованого обліку ОСОБА_4 № НОМЕР_1 страхові внески за періоди сплати єдиного податку з 1 квітня по 31 грудня 2001 року - 450 гривень, з 1 січня по 30 червня 2002 року - 450 гривень та з 1 квітня по 31 грудня 2003 року - 900 гривень і врахувати їх при обчисленні пенсії за віком з 3 січня 2013 року. У задоволенні решти позову відмовлено. Вирішено питання щодо судових витрат.

Не погоджуючись із рішенням суду апеляційної інстанції, Управління Пенсійного фонду України в Надвірнянському районі Івано-Франківської області подало касаційну скаргу, посилаючись на порушення норм матеріального і процесуального права, просить скасувати постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 20 січня 2014 року та відмовити у задоволенні позову.

Касаційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до частини 1 статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

За змістом частини 2 статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах касаційної скарги.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що ОСОБА_4 з 20 лютого 1995 року займався підприємницькою діяльністю.

Здійснюючи підприємницьку діяльність у 2001-2003 роках позивач сплачував до Пенсійного фонду внески у складі єдиного податку через управління державного казначейства.

Починаючи з 3 січня 2013 року ОСОБА_4 призначено пенсію за віком.

Управління Пенсійного фонду в Надвірнянському районі Івано-Франківської області при нарахуванні позивачеві пенсії відмовило у відображенні у даних персоніфікованого обліку фізичної особи № НОМЕР_1 періодів сплати єдиного податку з 1 квітня по 31 грудня 2001 року, з 1 січня по 30 червня 2002 року та з 1 квітня по 31 грудня 2003 року, мотивуючи це тим, що звітність до системи персоніфікованого обліку не передбачена Інструкцією про порядок обчислення і сплати підприємствами, установами, організаціями та громадянами збору на обов'язкове державне пенсійне страхування, інших платежів, а також обліку їх надходження до Пенсійного фонду України, затвердженою постановою правління Пенсійного фонду України від 19 жовтня 2001 року № 16-6 (чинною на час сплати позивачем єдиного податку; далі - Інструкція № 16-6).

На виконання Указу Президента України «Про заходи щодо впровадження персоніфікованого обліку відомостей у системі обов'язкового державного пенсійного страхування» від 4 травня 1998 року № 401/98 постановою Кабінету Міністрів України від 8 червня 1998 року № 832 затверджено комплекс заходів щодо поетапного впровадження протягом 1998-2000 років у Пенсійному фонді автоматизованого персоніфікованого обліку відомостей у системі загальнообов'язкового державного пенсійного страхування.

Постановою Кабінету Міністрів України від 4 червня 1998 року № 794 затверджено Положення про організацію персоніфікованого обліку відомостей у системі загальнообов'язкового державного пенсійного страхування (далі - Положення № 794), згідно пункту 1 якого персоніфікований облік полягає в збиранні, обробленні, систематизації та зберіганні передбачених законодавством про пенсійне забезпечення відомостей про фізичних осіб, що пов'язані з визначенням права на виплати з Пенсійного фонду та їх розмір за загальнообов'язковим державним пенсійним страхуванням.

Згідно пункту 5 Положення № 794 персоніфікований облік здійснює Пенсійний фонд та його органи на місцях (далі - уповноважений орган).

Пунктом 6 Положення № 794 передбачено, що уповноважений орган з додержанням вимог статті 23 Закону України «Про інформацію» має право, зокрема, своєчасно одержувати в установленому порядку від фізичних осіб та роботодавців відомості, передбачені пунктом 1 цього Положення.

У відповідності до пункту 7 Положення № 794 уповноважений орган, серед іншого, створює і забезпечує функціонування єдиного державного автоматизованого банку відомостей про фізичних осіб та з цією метою організовує збирання, оброблення, систематизацію і зберігання відомостей про фізичних осіб.

Пунктами 9.1-9.3 Інструкції № 16-6 визначено поняття організації персоніфікованого обліку відомостей у системі загальнообов'язкового державного пенсійного страхування.

З аналізу статті 21 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 9 липня 2003 року № 1058-IV (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин; далі - Закон № 1058-IV), норм Положення № 794 вбачається, що на підставі відомостей, поданих роботодавцями і громадянами, які самостійно сплачують страхові внески, в централізованому банку даних Пенсійного фонду України на кожну застраховану особу відкривається персональна облікова картка, в якій використовується постійний індивідуальний ідентифікаційний номер Державного реєстру фізичних осіб - платників податків та інших обов'язкових платежів.

Персональна облікова картка застрахованої особи - документ, що централізовано зберігається у вигляді електронної таблиці Державного автоматизованого банку відомостей про застрахованих осіб у Пенсійному фонді України.

Відкривається картка після реєстрації застрахованої особи в місцевому відділі Пенсійного фонду. У цій картці накопичуються та зберігаються всі відомості про доходи, перераховані внески застрахованої особи до Пенсійного фонду, а також інші відомості (про стаж, умови праці), які необхідні для правильного призначення пенсії. Зазначені відомості накопичуються від кожного роботодавця, де працювала особа, з урахуванням усіх фактів її трудової міграції та роботи за сумісництвом.

За змістом частини 1 статті 40 Закону № 1058-IV заробітна плата (дохід) за період страхового стажу до 1 липня 2000 року враховується для обчислення пенсії на підставі документів про нараховану заробітну плату (дохід), виданих у порядку, встановленому законодавством, а за період страхового стажу починаючи з 1 липня 2000 року - за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку.

Як встановлено судами попередніх інстанцій, здійснюючи підприємницьку діяльність у 2001-2003 роках ОСОБА_4 сплачував до Пенсійного фонду внески у складі єдиного податку через управління державного казначейства відповідно до вимог Указу Президента України від 3 липня 1998 року № 727/98 із змінами та доповненнями (42% від суми сплаченого єдиного податку перераховувались на рахунок територіального управління Пенсійного фонду).

Довідкою, виданою Державною податковою інспекцією у Надвірнянському районі Івано-Франківської області від 17 грудня 2012 року № 2704, підтверджено, що позивач сплачував єдиний податок за періоди з 1 квітня по 31 грудня 2001 року в розмірі 450 гривень, з 1 січня по 30 червня 2002 року - 450 гривень та з 1 квітня по 31 грудня 2003 року - 900 гривень.

Відповідачем не надано доказів того, що у спірні періоди позивачем не сплачувались чи неналежно сплачувались суми єдиного податку, і, як наслідок, неналежно виконувались зобов'язання перед Пенсійним фондом.

З огляду на зазначені норми права та встановлені обставини у справі суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову, виходячи з того, що жодних порушень при сплаті позивачем єдиного податку за 2001-2003 роки не виявлено, а тому невідображення у даних персоніфікованого обліку ОСОБА_4 страхових внесків за періоди сплати цього податку та неврахування їх при обчисленні пенсії є неправомірним.

У відповідності до частини 3 статті 2201 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Згідно частини 1 статті 224 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід залишити без задоволення, оскільки постанова Львівського апеляційного адміністративного суду від 20 січня 2014 року прийнята з додержанням норм права, а доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують, підстави для призначення справи до розгляду в судовому засіданні відсутні.

Керуючись статтями 220, 2201, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

у х в а л и в :

Касаційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Надвірнянському районі Івано-Франківської області - залишити без задоволення.

Постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 20 січня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_4 до Управління Пенсійного фонду України в Надвірнянському районі Івано-Франківської області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії - залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає, може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, у строк та у порядку, визначеними статтями 237-2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий: Штульман І.В.

Судді: Олексієнко М.М.

Рецебуринський Ю.Й.