Справа № 806/1626/16
Суддя: Капустинський М.М.
Дата ухвалення: 2017-03-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_____________________________________________
Головуючий у 1-й інстанції: Токарева М.С.
Суддя-доповідач:Капустинський М.М.
ПОСТАНОВА

іменем України

"28" березня 2017 р. Справа № 806/1626/16

Житомирський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Капустинського М.М.

суддів: Мацького Є.М.

Шидловського В.Б.,

за участю секретаря судового засідання Гунько Л.В.,

представників сторін, розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Житомирі апеляційну скаргу ОСОБА_3 на постанову Житомирського окружного адміністративного суду від "02" лютого 2017 р. у справі за позовом ОСОБА_3 до Головного управління Національної поліції в Житомирській області про визнання протиправним і скасування наказу ,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 через свого представника - адвоката Сачок А.В. звернувся до суду з позовом, в якому просив:

- визнати протиправним та скасувати наказ від 21.06.2016 №131 о/с "По особовому складу" про звільнення зі служби полковника поліції ОСОБА_3;

- поновити ОСОБА_3 (НОМЕР_1) на службі в Національній поліції на посаді начальника управління логістики та матеріально-технічного забезпечення Головного управління Національної поліції в Житомирській області.

В обґрунтування позову представник позивача зазначав, що ОСОБА_3 було написано рапорт на звільнення, про результати розгляду рапорту його ніхто не повідомляв, з наказом про звільнення ні з будь якими іншими документами він не ознайомлювався, а про скорочення штатів дізнався 25.08.2016. Крім того, при винесенні оскаржуваного наказу відповідачем не було дотримано вимог чинно законодавства в частині виконання обов'язку щодо персонального попередження про можливе наступне звільнення зі служби, а також йому не були запропоновані вакантні посади з урахуванням досвіду роботи, освітнього рівня, стану здоров'я, ставлення до виконання службових обов'язків в будь якому органі (закладі, установі) поліції до закінчення двохмісячного строку з дня персонального попередження про можливе подальше звільнення зі служби в поліції.

Постановою Житомирського окружного адміністративного суду від 02 лютого 2017 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з прийнятим судовим рішення, позивачем подано до суду апеляційну скаргу в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просив скасувати зазначену постанову та прийняти нову - про задоволення позовних вимог.

Вислухавши пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи та дослідивши доводи апеляційної скарги колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення.

Так, встановлено, що ОСОБА_3 проходив службу в Головному управлінні Національної поліції в Житомирській області на посаді начальника управління логістики та матеріально-технічного забезпечення Головного управління Національної поліції в Житомирській області та наказом ГУНП в Житомирській області від 21.06.2016 №131 о/с за п.4 ч.1 ст.77 Закону України "Про Національну поліцію" був звільнений з органів поліції з 29.07.2016 (у зв'язку із скороченням штатів).

Підставою видачі вказаного наказу слугував рапорт позивача від 21.06.2016.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам суд першої інстанції виходив з того, що наказом ГУНП в Житомирській області від 31.05.2016 №185 посада позивача - начальник управління логістики та матеріально-технічного забезпечення ГУНП в Житомирській області була скорочена. Зазначений факт сторонами не заперечено.

У подальшому 03.06.2016 позивача ознайомлено, що його посада скорочена, а також повідомлено, що він буде звільнений зі служби з поліції через скорочення штатів через два місяці про, що свідчить його особистий підпис у розписці, яку було оглянуто у ході судового розгляду та копія якої міститься у матеріалах справи (а.с.19).

21.06.2016 позивачем на ім'я начальника ГУНП в Житомирській області було подано рапорт про звільнення його зі служби в поліції у зв'язку із скороченням штатів, відповідно до Закону України "Про Національну поліцію", раніше двомісячного терміну від дати попередження про можливе скорочення (а.с.21).

Також у вказаному рапорті зазначено, що ОСОБА_3 від усіх запропонованих посад відмовляється, а також, претензій щодо звільнення - не має, на звільненні наполягає та просить його звільнити з 29.07.2016.

В судовому засіданні позивач посилався на те, що не пам'ятає чи писав такий рапорт, оскільки наміру звільнятися у нього не було.

Для надання оцінки вказаному рапорту за клопотанням представника позивача призначено почеркознавчу експертизу на вирішення якої було поставлено питання: Чи виконано у рапорті від 21.06.2016 підпис ОСОБА_3?

Згідно висновку експертів від 20.12.2016 №17776/17777/16-32 встановити, чи виконано підпис від імені ОСОБА_3 у рапорті від 21.06.2016 не виявилося можливим.

Допитана судом свідок ОСОБА_5 пояснила, що працювала помічником ОСОБА_3 і за його усною вказівкою написала текст рапорту про його звільнення раніше 2-х місячного терміну та який, він в подальшому, підписав особисто. Крім того, зазначила, що раніше неодноразово писала рапорти замість ОСОБА_3 за його вказівкою.

Відповідно до роз'яснення Міністерства юстиції України від 25.01.2011 "Гарантії працівників у разі ліквідації або реорганізації підприємства, установи, організації" зазначено, що водночас, якщо сам працівник виявить бажання звільнитись раніше, ніж закінчиться зазначений строк попередження про звільнення, власник повинен провести звільнення у строк, про який просить працівник. При цьому працівник може подати заяву з відповідним проханням власнику або уповноваженому ним органу скоротити строк попередження про звільнення та зазначити дату, з якої він бажає бути звільненим. У трудовій книжці робиться запис про звільнення за пунктом 1 статті 40 Кодексу.

Суд першої інстанції, встановлені обставини вважав достатніми та такими, які доводять факт особистого підписання позивачем рапорту від 21.06.2016, що свідчить про виявлення ним бажання про звільнення зі служби в поліції через скорочення штатів раніше 2-х місячного терміну, а зважаючи, що позивачем не надано доказів, які б підтверджували наведені ним обставини то суд дійшов висновку, що позов безпідставний та у його задоволенні відмовив.

Колегія суддів не погоджується з зазначеними висновками суду першої інстанції та зазначає наступне.

Регулювання правового становища осіб, які проходять службу в поліції здійснюється відповідно до спеціального законодавства, зокрема, Закону України "Про Національну поліцію".

Відповідно до п.4 ч.1 ст.77 Закону України "Про Національну поліцію" поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється у зв'язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів.

Відповідно до ч.1 ст.68 Закону України "Про національну поліцію" передбачено, що у разі здійснення реорганізації, внаслідок якої на підставі відповідного наказу скорочуються посади в органі чи окремому підрозділі органу (закладу, установи) поліції, поліцейський, посада якого буде скорочена, має бути персонально письмово попереджений про можливе наступне звільнення зі служби в поліції за два місяці до такого звільнення.

Частиною 3 ст.68 вказаного Закону передбачено, що Поліцейський, посада якого була скорочена і якого не призначено на іншу посаду в поліції відповідно до частини другої цієї статті, після закінчення двомісячного строку з дня попередження про можливе подальше звільнення зі служби в поліції має бути звільнений зі служби в поліції на підставі пункту 4 частини першої статті 77 цього Закону.

Спірний наказ Відповідача №131 від 21.06.2016 року про звільнення позивача за п.4 ч.1 ст.77 Закону України "Про Національну поліцію" з 21.06.2016 року, з скороченням 2-х місячного попереджального строку визначеного з 03.06.2016 року, видано на підставі рапорту ОСОБА_3, що зазначено в самому наказі, який, як факт волевиявлення позивача, останнім спростовується через обставини його написання та вчинення підпису.

В ході з"ясування обставин справи, судом встановлено факт написання спірного рапорту від 21.06.2016 року не ОСОБА_3, а іншою особою - ОСОБА_5, підлеглою ОСОБА_3, яка, як свідок, суду першої інстанції підтвердила зазначену обставину про що суд відобразив в оскарженому рішенні та при цьому зазначив, що зі слів цього ж свідка, рапорт, ОСОБА_3 в подальшому, підписав особисто.

Суд першої інстанції, приймаючи за основу покази зазначеного свідка щодо підпису рапорту, ..."в подальшому, підписав особисто." без з"ясувавання конкретних обставин вчинення підпису у спірному рапорті, прийняв доведеним факт вчинення саме ОСОБА_3 підпису в рапорті написаного ОСОБА_5.

Колегія суддів вважає, що Відповідачем не спростовано заперечень ОСОБА_3, що він не мав намірів звільнятися на умовах визначених в рапорті від 21.06.2016 року та невчинення в рапорті, особисто ОСОБА_3, підпису.

На підтвердження доводів позивача про відсутність наміру звільнятися свідчить запит Департаменту кадрового забезпечення Національної поліції України від 01.08.2016 року на звернення ОСОБА_3 до керівництва Національної поліції України з рапортом про подальше проходження служби на посаді начальника відділу (відокремленого територіального підрозділу в Житомирській області) Державної установи "Центр обслуговування підрозділів Національної поліції України" (а.с.105).

Зазначеній обставині судом першої інстанції правової оцінки не надано.

Крім того, суд зазначив, що висновком експертів від 20.12.2016 №17776/17777/16-32 встановити, чи виконано підпис від імені ОСОБА_3 у рапорті від 21.06.2016 не виявилося можливим, але суд не зазначив, що цією ж експертизою не підтверджено і факту вчинення підпису на рапорті особисто ОСОБА_3 (а.с.73-76).

При цьому, колегія суддів вважає, що підтвердження (спростування) факту вчинення конкретною особою підпису могло бути визначено саме експертним шляхом і не може доводитися показами свідка.

За нормами ч.1 ст.71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 71 цього Кодексу передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів вважає, що відповідачем не виконано зазначених вимог, а доводи апеляційної скарги спростовують висновки суду першої інстанції.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 198 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати її та прийняти нову постанову суду.

Відповідно до ст.202 КАС України, підставами для скасування постанови суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є: неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання.

Зважаючи на те, що суд першої інстанції не правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з порушенням норм матеріального права, апеляційну скаргу слід задовольнити, а рішення суду - скасувати.

Керуючись ст.ст. 195, 196, 198, 202, 205, 207 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити, постанову Житомирського окружного адміністративного суду від "02" лютого 2017 р. скасувати, прийняти нову постанову, якою позовні вимоги задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати наказ від 21 червня 2016 року №131 0/с "По особовому складу" про звільнення зі служби полковника поліції ОСОБА_3.

Поновити ОСОБА_3 (НОМЕР_1) на службі в Національній поліції на посаді начальника управління логістики та матеріально-технічного забезпечення Головного управління Національної поліції в Житомирській області.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання її в повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя М.М. Капустинський

судді: Є.М. Мацький

В.Б. Шидловський

Повний текст cудового рішення виготовлено "30" березня 2017 р.

Роздруковано та надіслано:р.л.п.

1- в справу:

2 - позивачу/позивачам: ОСОБА_3 АДРЕСА_1

3- відповідачу/відповідачам: Головне управління Національної поліції в Житомирській області вул.Старий Бульвар,5/37,м.Житомир,10008

4-третій особі: - ,