Справа № 805/3812/16-а
Суддя: Гаврищук Тетяна Григорівна
Дата ухвалення: 2017-03-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Кірієнко В.О.
Суддя-доповідач - ОСОБА_1
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 березня 2017 року справа №805/3812/16-а

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Донецький апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Гаврищук Т.Г.

суддів: Блохіна А.А.

ОСОБА_2

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_3 на постанову Донецького окружного адміністративного суду від 07 лютого 2017 року у справі № 805/3812/16-а (головуючий І інстанції Кірієнко В.О.) за позовом ОСОБА_3 до Бахмутської обєднаної державної податкової інспекції Головного Управління Державної фіскальної служби у Донецькій області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 26.07.2016 року за №42977-17, від 11.10.2016 року №19713-13, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до Бахмутської обєднаної державної податкової інспекції Головного Управління Державної фіскальної служби у Донецькій області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 26.07.2016 року за №42977-17, від 11.10.2016 року №19713-13.

Постановою Донецького окружного адміністративного суду від 07 лютого 2017 року у задоволені позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою задовольнити позов у повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги позивач посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального права. Позивач вважає, що судом першої інстанції не прийнято до уваги ті обставини, що він є власником автомобілю марки «AUDI» модель «Q7», 2015 року випуску, із обємом двигуна 2995 кубічних сантиметрів, цей автомобіль не був обєктом оподаткування транспортним податком до прийняття Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2016 році» від 24.12.2015 року №909-VІІІ. У відповідності до вимог ст..10 ПК України транспортний податок віднесено до місцевих податків. Безпосереднє встановлення місцевих податків, а отже і транспортного податку, віднесено ПК України до компетенції відповідних сільських, селищних, міських рад у межах їх повноважень. Питання встановлення такого місцевого податку, як транспортний, його ставка, обєкт оподаткування, тощо, було розглянуто рішенням Новолуганської сільської ради Артемівського району від 15.07.2015 року за №6/90-504 «Про встановлення ставок місцевих податків і зборів у Новолуганській сільській раді», яке було оприлюднено згідно вимог Податкового кодексу України до 15 липня 2015 року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосування встановлених місцевих податків та зборів або змін (плановий період), тобто до 15 липня 2015 року. Суд першої інстанції залишив поза увагою і не надав оцінки тому, коли саме, яким чином і в якому обсязі були оприлюднені доведені спірні рішення, а також тому, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення були винесені відповідачем та надіслані після 1 липня, тобто у порушення вимог підпункту 267.6.2 пункту 267.6 статті 267 ПК України, всупереч точності та передбачуваності застосування законодавства.

Особи, які беруть участь у справі, у судове засідання не зявились, про дату, час і місце апеляційного розгляду були повідомленні належним чином, а тому згідно до вимог п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 197 КАС України справу було розглянуто в порядку письмового провадження.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, заперечення на скаргу, дійшла висновку про те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає виходячи з наступного.

Судом першої інстанції та під час апеляційного провадження встановлено, що позивач є власником автомобілю AUDI Q7, 2015 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 із об'ємом двигуна 2995 кубічних сантиметрів.

Відповідачем прийняте податкове повідомлення-рішення від 26 липня 2016 року № 42977-17, яким згідно з п.п.54.3.3 п.54.3 ст.54 Податкового кодексу України та відповідно до п.п.267.2 п.267.6 ст.267 Податкового кодексу України визначено позивачеві суму податкового зобовязання за платежем транспортний податок з фізичних осіб за 2016 рік на суму 25000 грн.

Згідно пояснень відповідача від 24.11.2016р. за наслідками розгляду заяви позивача від 03.10.2016року, додатком до якої було надано фотокопію пробігу спірного транспортного засобу з позначкою 38584км, відповідачем було скасовано податкове повідомлення-рішення № 42977-17 від 26 липня 2016 року та прийняте нове податкове повідомлення-рішення від 11 жовтня 2016 року № 19713-13, яким згідно з п.п.54.3.3 п.54.3 ст.54 Податкового кодексу України та відповідно до п.п.267.2 п.267.6 ст.267 Податкового кодексу України визначено позивачеві суму податкового зобовязання за платежем транспортний податок з фізичних осіб за 2016 рік на суму 25000 грн.

Згідно підпункту 267.1.1 пункту 267.1 статті 267 Податкового кодексу України платниками транспортного податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які мають зареєстровані в Україні згідно з чинним законодавством власні легкові автомобілі, що відповідно до підпункту 267.2.1 пункту 267.2 цієї статті є об'єктами оподаткування.

З 01.01.2016р. набрав чинності Закон України Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2016 році від 24 грудня 2015 року № 909-VIII , яким підпункт 267.2.1 пункту 267.2 викласти в такій редакції: "267.2.1. Обєктом оподаткування є легкові автомобілі, з року випуску яких минуло не більше пяти років (включно) та середньоринкова вартість яких становить понад 750 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року. Така вартість визначається центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику економічного розвитку, за методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України, виходячи з марки, моделі, року випуску, типу двигуна, обєму циліндрів двигуна, типу коробки переключення передач, пробігу легкового автомобіля, та розміщується на його офіційному веб-сайті".

У відповідності до підпункту 267.3.1 пункту 267.1 статті 267 Податкового кодексу базою оподаткування є легковий автомобіль, що є об'єктом оподаткування відповідно до підпункту 267.2.1 пункту 267.2 цієї статті.

Згідно з підпунктом 267.5.1 пункту 267.5 статті 267 Податкового кодексу України базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року.

Ставка податку встановлюється з розрахунку на календарний рік у розмірі 25000 гривень за кожен легковий автомобіль, що є об'єктом оподаткування відповідно до підпункту 267.2.1 пункту 267.2 цієї статті (пункт 267.4 статті 267 Податкового кодексу України).

Відповідно до підпункту 267.6.1 пункту 267 статті 267 ПК України обчислення суми податку з об'єкта/об'єктів оподаткування фізичних осіб здійснюється контролюючим органом за місцем реєстрації платника податку.

Підпунктом 267.6.2 пункту 267 статті 267 ПК України встановлено, що податкове/податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум податку та відповідні платіжні реквізити надсилаються (вручаються) платнику податку контролюючим органом за місцем його реєстрації до 1 липня року базового податкового (звітного) періоду (року).

За приписами підпункту 267.6.10 пункту 267 статті 267 ПК України фізичні особи - платники податку мають право звернутися з письмовою заявою до контролюючого органу за місцем своєї реєстрації для проведення звірки даних щодо: а) обєктів оподаткування, що перебувають у власності платника податку; б) розміру ставки податку; в) нарахованої суми податку.

У разі виявлення розбіжностей між даними контролюючих органів та даними, підтвердженими платником податку на підставі оригіналів відповідних документів (зокрема документів, що підтверджують право власності на обєкт оподаткування, перехід права власності на обєкт оподаткування, документів, що впливають на середньоринкову вартість легкового автомобіля), контролюючий орган за місцем реєстрації платника податку проводить перерахунок суми податку і надсилає (вручає) йому нове податкове повідомлення-рішення. Попереднє податкове повідомлення-рішення вважається скасованим (відкликаним).

Тобто, виходячи з приписів наведених норм, з 01.01.2016 року власники легкових автомобілів, з року випуску яких минуло не більше пяти років (включно) та середньоринкова вартість яких становить понад 750 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року, є платниками транспортного податку.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач є власником автомобілю AUDI Q7, 2015 року випуску, середньоринкова вартість якого становить 1 082 708,36 грн.,тобто понад 750 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року.

Матеріалами справи підтверджується факт проведення відповідачем оцінки транспортного засобу позивача, з визначенням його марки, моделі, року випуску, типу двигуна, об'єму циліндрів двигуна, типу коробки переключення передач, пробігу легкового автомобіля у відповідності до ОСОБА_2 визначення середньоринкової вартості легкових автомобілів, затв. постановою Кабінету Міністрів України від 18 лютого 2016 року №66.

З урахуванням викладеного, колегія суддів погоджує висновок суду першої інстанції про те, що спірний автомобіль згідно пп. 267.2.1 п. 267.2 ст. 267 ПК України є об'єктом оподаткування транспортним податком, а позивач є платником вказаного податку. За таких обставин, приймаючи спірне податкове повідомлення рішення, відповідач діяв на підставі та в межах повноважень визначених Законом, а тому судом першої інстанції правомірно відмовлено у задоволенні позову.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до вимог Кодексу адміністративного судочинства України підставами для скасування рішення є порушення судом норм матеріального чи процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про те, що при розгляді справи судом першої інстанції було допущено неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.

Статтею 58 Конституції України визначено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Цей принцип треба розуміти так, що дія закону починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце. (Рішення Конституційного Суду України у справі за конституційним зверненням Національного банку України щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 58 Конституції України (справа про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів від 9 лютого 1999 року).

Відповідно до підпункту 267.2.1 пункту 267.2 статті 267 ПК України об'єктом оподаткування є легкові автомобілі, з року випуску яких минуло не більше пяти років (включно) та середньоринкова вартість яких становить понад 750 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року. При цьому, обов'язок із сплати транспортного податку покладено на платників податку починаючи із 2016 року (рік набрання чинності Законом).

Отже, обов'язок щодо сплати транспортного податку покладено на позивача після набрання чинності Законом від 24 грудня 2015 року № 909-VIII, а не поширено на період до набрання ним чинності, тобто до 01.01.2016 р.

Таким чином, застосування відповідачем вказаного Закону при прийнятті спірного податкового повідомлення-рішення відповідає положенням статті 58 Конституції України.

Крім того, Закон № 909-VIII не визнаний неконституційним, а тому правомірно був застосований відповідачем у спірних правовідносинах.

Відповідно до пункту 4.4 статті 4 Податкового кодексу України установлення і скасування податків та зборів, а також пільг їх платникам здійснюються відповідно до цього Кодексу Верховною Радою України, а також Верховною Радою Автономної Республіки Крим, сільськими, селищними, міськими радами у межах їх повноважень, визначених Конституцією України та законами України.

Згідно статті 8 Податкового кодексу України в Україні встановлюються загальнодержавні та місцеві податки та збори.

До загальнодержавних належать податки та збори, що встановлені цим Кодексом і є обов'язковими до сплати на усій території України, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

До місцевих належать податки та збори, що встановлені відповідно до переліку і в межах граничних розмірів ставок, визначених цим Кодексом, рішеннями сільських, селищних і міських рад у межах їх повноважень, і є обов'язковими до сплати на території відповідних територіальних громад.

Встановлюючи перелік місцевих податків і зборів та визначаючи повноваження місцевих рад щодо їх запровадження, стаття 10 ПК розрізняє місцеві податки (збори) на обов'язкові і необов'язкові для встановлення.

Виходячи з приписів пункту 10.2 цієї статті транспортний податок належить до обовязкових місцевих податків.

Статтею 3 Бюджетного кодексу України визначено, що бюджетний період для всіх бюджетів що складають бюджетну систему України, становить один календарний рік, який починається 1 січня кожного року і закінчується 31 грудня того ж року.

Відповідно до статті 27 Бюджетного кодексу України, закони України або їх окремі положення, які впливають на показники бюджету (зменшують надходження бюджету та/або збільшують витрати бюджету) і приймаються після 15 липня року, що передує плановому, вводяться в дію не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим.

Таким чином, обмеження, передбачені вказаною нормою, стосуються законів чи їх окремих положень, які зменшують надходження бюджету та/або збільшують витрати бюджету та, відповідно, не застосовується до нових видів податків, що збільшують надходження до бюджету, яким є, зокрема, транспортний податок, що введено в дію з 01.01.2016р..

Відповідно до підпункту 12.3.4 пункту 12.3 статті 12 Податкового кодексу України рішення про встановлення місцевих податків та зборів офіційно оприлюднюється відповідним органом місцевого самоврядування до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосовування встановлюваних місцевих податків та зборів або змін (плановий період). В іншому разі норми відповідних рішень застосовуються не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим періодом.

При цьому, положеннями підпункту 12.3.5 пункту 12.3 статті 12 Податкового кодексу України, в редакцій, чинній на час виникнення спірних правовідносин, встановлено, що у разі якщо сільська, селищна або міська рада не прийняла рішення про встановлення відповідних місцевих податків і зборів та акцизного податку в частині реалізації суб'єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів, що є обов'язковими згідно з нормами цього Кодексу, такі податки до прийняття рішення справляються виходячи з норм цього Кодексу із застосуванням їх мінімальних ставок, а плата за землю справляється із застосуванням ставок, які діяли до 31 грудня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосування плати за землю.

Аналіз наведених норм дозволяє дійти висновку про те, що транспортний податок, як обов'язковий місцевий податок, підлягає сплаті виходячи з норм ст. 267 ПК, починаючи з 1 січня 2016 року, безвідносно до прийняття місцевою радою рішення щодо цього податку в порядку, встановленому підпунктом 12.3.4 пункту 12.3.4 ст. 12 ПК.

В той же час, рішенням Новолуганської сільської ради Артемівського району від 20.01.2016року за №6/99-558 було внесено зміни до рішення сесії Новолуганської сільської ради від 15.07.2015року за №6/90-504 «Про встановлення ставок місцевих податків і зборів у Новолуганській сільській раді», норми якого відповідають приписам ст..267 Податкового кодексу України.

Відповідно до частини 2 статті 8 КАС України, суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

У рішенні від 14 жовтня 2010 року, прийнятому у справі "Щокін проти України" (Заяви N23759/03 та N 37943/06), Європейський Суд з прав людини зазначив, що перша та найважливіша вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає в тому, що будь-яке втручання публічних органів у мирне володіння майном повинно бути законним. Так, друге речення першого пункту передбачає, що позбавлення власності можливе тільки "на умовах, передбачених законом", а другий пункт визнає, що держави мають право здійснювати контроль за використанням майна шляхом введення "законів" (п. 50).

Отже, введення податку на підставі Закону 909-VIII слід вважати "законним втручанням" держави у мирне володіння майном особи, що узгоджується із практикою Європейського Суду з прав людини.

Колегія суддів вважає, що при наявності встановленого законом обовязку позивача щодо сплати транспортного податку, надіслання відповідачем спірного податкового повідомлення-рішення не у строк, встановлений підпунктом 267.6.2 пункту 267 статті 267 ПК України, не можна вважати безумовною підставою для визнання його незаконним

З урахуванням викладеного, доводи апеляційної скарги колегією суддів не прийняті до уваги.

Судова колегія дійшла висновку про те, що підстави для скасування рішення суду першої інстанції відсутні, а тому відхиляє апеляційну скаргу і залишає судове рішення без змін.

Керуючись статтями 24, 184, 195, 196, 198, 200, 205, 207, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 на постанову Донецького окружного адміністративного суду від 07 лютого 2017 року у справі № 805/3812/16-а - залишити без задоволення.

Постанову Донецького окружного адміністративного суду від 07 лютого 2017 року у справі № 805/3812/16-а - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь в справі, та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції.

Головуючий: Гаврищук Т.Г.

Судді: Блохін А.А.

ОСОБА_2