Справа № П/811/1814/16
Суддя: Добродняк І.Ю.
Дата ухвалення: 2017-03-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

14 березня 2017 рокусправа № П/811/1814/16
Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Добродняк І.Ю

суддів: Бишевської Н.А. Семененка Я.В.

за участю секретаря судового засідання: Сколишева О.О.,

за участю представників:

позивача: - не з'явився

відповідача: - не з'явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпрі

апеляційну скаргу ОСОБА_1

на ухвалу Кіровоградського окружного адміністративного суду від 24 січня 2017 року

у справі № П/811/1814/16

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Національної поліції в Кіровоградській області

про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на службі та зобов'язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Національної поліції в Кіровоградській області, в якому просив:

зобов'язати Головне управління Національної поліції в Кіровоградській області у відповідності до ст.. 14 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ, який затверджений Закону України №3460-IV «Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України» зміст наказу тимчасово виконуючого обов'язки начальника Головного управління Національної поліції в Кіровоградській області С.Г. Кондрашенка від 19.02.2016 №46 о/с «По особовому складу» довести до відома ОСОБА_1, під підпис та видати витяг з наказу.

Визнати протиправним та скасувати наказ тимчасово виконуючого обов'язки начальника Головного управління Національної поліції в Кіровоградській області С.Г. Кондрашенка від 19.02.2016 №46о/с «По особовому складу» та поновити ОСОБА_1 на роботі в органах Національної поліції на посаді заступника начальника відділу поліції - начальника слідчого відділу Новоукраїнського відділу поліції Головного управління Національної поліції в області з 19.02.2016.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що незважаючи на неодноразові звернення до відповідача видати позивачеві наказ по особовому складу про звільнення позивача зі служби в поліції, такий наказ на час звернення позивача до суду не наданий, зміст цього наказу до відома позивача не доведений, що не відповідає вимогам Закону та істотно порушує права позивача. По суті прийнятого наказу позивач зазначив, що відповідач звільнив позивача 19.02.2016 зі служби в органах поліції, застосувавши Дисциплінарний статут поліцейського, який на даний час не є діючим нормативно-правовим актом, а також за відсутності доказів вчинення дисциплінарного проступку.

Про вказаний наказ позивач дізнався 23.11.2016 під час розгляду справи в кримінальному провадженні по факту вимагання неправомірної вигоди у гр.ОСОБА_3 службовими особами Новоукраїнського відділу поліції.

В ході розгляду справи в суді першої інстанції позивачем подано клопотання про визнання поважними причин пропуску процесуального строку звернення до адміністративного суду та поновлення цього строку (а.с.98).

Клопотання мотивовано тим, що починаючи з 17.02.2016 по 21.03.2016 позивач перебував на лікуванні в хірургічному відділенні Новоукраїнської ЦРЛ, про що свідчить відповідна довідка лікаря.

Ухвалою Кіровоградського окружного адміністративного суду від 24.01.2017 відмовлено ОСОБА_1 у поновленні строку на звернення до адміністративного суду. Адміністративний позов залишено без розгляду у зв'язку з пропуском строку звернення до суду з адміністративним позовом. Суд першої інстанції виходив з приписів ч.3 ст.99 Кодексу адміністративного судочинства України та того факту, що позивачем не надано належних та допустимих доказів поважних причин пропуску строку звернення до адміністративного суду, не порушується питання щодо поновлення цього строку.

Не погодившись з ухвалою суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм права, просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та направити справу для продовження розгляду по суті. Позивач зазначає, що судом не надано належної оцінки доказам, які надавалися позивачем, а саме: довідці лікаря про наявність у позивача захворювання, яке лікувалось протягом більш як одного місяця. Крім того, суд першої інстанції безпідставно зазначив про відсутність доказів звернення позивача до відповідача за видачею витягу з наказу, що оскаржується, оскільки жодна норма чинного законодавства не передбачає обов'язку позивача звертатись з письмового завою про видачу відповідного витягу з наказу, відповідно до Кодексу законів про працю та Дисциплінарного статуту ОВС України обов'язок видачі витягу з відповідно наказу особі, на яку накладено дисциплінарне стягнення, покладено на роботодавця.

Позивач (його представник), представник відповідача в судове засідання не з'явилися, про час і місце судового засідання сторони повідомлені судом належним чином.

Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи,, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги, внаслідок наступного.

Відповідно до п.2 ч.2 ст.17 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема: спори з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби.

За визначенням, наведеним у п.15 ч.1 ст.3 КАС України, публічна служба - діяльність на державних політичних посадах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, дипломатична служба, інша державна служба, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.

Як вірно встановив суд першої інстанції, між сторонами виник спір з приводу звільнення позивача зі служби в поліції, яке відбулось 19.02.2016 на підставі наказу відповідача № 46о/с від 19.02.2016, зі змістом якого (наказу) позивач не ознайомлювався, витяг з цього наказу позивачу не наданий, тобто спір між сторонами стосується звільнення позивач з публічної служби.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.99 КАС України адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Частиною 3 ст.99 КАС України встановлено, що для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Виходячи з приписів вказаних норм, процесуальний закон, включаючи в себе окрему норму щодо строків звернення до адміністративного суду з питань, зокрема, звільнення з публічної служби, встановлює місячний строк для звернення до суду з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод або інтересів.

Відповідно до ч.1 ст.233 КЗпП України у справах про звільнення працівник може звернутися до суду із заявою в місячний строк із дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

Враховуючи, що перебування особи на службі в Національній поліції є однією із форм реалізації закріпленого у статті 43 Конституції України права на працю, посилання суду першої інстанції на ст.233 КЗпП України як таку, що врегульовує строки звернення до адміністративного суду при вирішенні питання щодо звільнення з публічної служби, ґрунтується на правильному застосуванні норм матеріального права.

Така правова позиція викладена Верховним Судом України в постанові від 06.11.2013 у справі №21-389а13 і відповідно до ст.244-2 КАС України враховується колегією суддів при розгляді даної справи.

При цьому, сам по собі інститут строку звернення до адміністративного суду має на меті полегшення надання учасниками адміністративного процесу доказів, підвищує їх достовірність, а також забезпечує правову визначеність учасників спірних правовідносин, тому обмеження строку реалізації права на судовий захист покликане, передусім, дисциплінувати учасників адміністративних правовідносин.

Згідно з ч.1 ст.100 КАС України адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, про що постановляється ухвала.

Слід зазначити, що поважними причинами визнаються лише такі обставини, які є об'єктивно непереборними та не залежать від волевиявлення сторони і пов'язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення сторонами процесуальних дій та підтверджені належними доказами.

Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні клопотання про поновлення строку звернення до суду та залишаючи адміністративний позов без розгляду, виходив з того, що позивач дізнався про порушення свого права 19.02.2016, коли отримав трудову книжку серії АХ №720547, а тому строк звернення до адміністративного суду необхідно рахувати з цієї дати.

Апеляційний суд погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

З матеріалів справи вбачається, що про наявність наказу від 19.02.2016 №46 о/с «По особовому складу» як підстави звільнення позивача - ОСОБА_1 зі служби в Національній поліції позивач дізнався 19.02.2016 в день його звільнення та отримання трудової книжки, яка містить відповідну інформацію, що підтверджено його особистою розпискою (а.с.54, 71).

З позовною заявою позивач звернувся до суду лише 16.12.2016, що підтверджено відміткою Кіровоградського окружного адміністративного суду, тобто з пропуском встановленого ч.3 ст. 99 Кодексу адміністративного судочинства України строку звернення до суду.

Будь-які належні та допустимі докази наявності обставин, які б унеможливили своєчасне звернення ОСОБА_1 за судовим захистом, і, як наслідок, поважності причин пропуску строку звернення до суду з даним позовом, позивачем не визначено, в матеріалах справи відсутні.

Довідка №3445, видана МОЗ України Новоукраїнської ЦРЛ Кіровоградської області, не може бути таким доказом, оскільки сам по собі факт перебування позивача на лікуванні з 17.02.2016 по 21.03.2016 в хірургічному відділенні лікарні не засвідчує непрацездатний стан позивача, не є свідченням наявності істотних перешкод чи труднощів для своєчасного вчинення певної процесуальної дії, неможливості з незалежних від позивача причин звернутися до суду з позовом з дотриманням законодавчо встановленого строку.

Також апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що вказана вище довідка не є доказом перебування позивача на лікарняному, оскільки відповідно до п.1.1 Інструкції про порядок видачі документів, що засвідчують тимчасову непрацездатність громадян, затвердженої наказом Міністерство охорони здоров'я України № 455 від 13.11.2001, тимчасова непрацездатність працівників засвідчується листком непрацездатності.

З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що наведені вище обставини не є свідченням поважності причин пропуску строку звернення до суду.

Інші обставини, за яких позивачем пропущений строк з поважних причин, позивачем не наведені, із матеріалів справи не вбачаються, тому є правомірним застосування судом першої інстанції правових наслідків, встановлених ст.100 КАС України.

Передбачені ст.204 КАС України підстави для скасування ухвали суду першої інстанції відсутні, у зв'язку з чим апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. 196, 199, 204, 205, 206 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Кіровоградського окружного адміністративного суду від 24 січня 2017 року у справі № П/811/1814/16 залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до касаційного суду в порядку, встановленому ст.212 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий: І.Ю. Добродняк

Суддя: Н.А. Бишевська

Суддя: Я.В. Семененко