Справа № 348/2373/16-а
Суддя: Мужик І.І.
Дата ухвалення: 2017-03-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа № 348/2373/16-а

24 березня 2017 року м. Надвірна

Надвірнянський районний суд Івано-Франківської області

в складі головуючого судді: Мужика І.І.

секретаря: Дмитрук С.І.

з участю представника відповідача:Жукової О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Надвірна справу за позовом ОСОБА_2 до Надвірнянського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області про визнання дій неправомірними та зобов"язання вчинити дії,-

Встановив:

ОСОБА_2 звернувся в суд із адміністративним позовом до Надвірнянського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області про визнання дій неправомірними та зобов"язання вчинити дії.

Позивач по справі ОСОБА_2 в судове засідання не прибув, однак від нього поступила заява в якій просить справу слухати в його відсутність, позовні вимоги підтримав, просить його позов задоволити та визнати дії Надвірнянського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області неправомірними та зобов»язати вчинити певні дії.

Представник відповідача - Надвірнянського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області Жукова О.О. позов не визнала і просить в його задоволенні відмовити, оскільки він безпідставний.

Суд, вислухавши пояснення сторони по справі, дослідивши письмові докази, представлені сторонами на виконання вимог ст.71 КАС України і які сторони вважають достатніми для обгрунтування і заперечення позовних вимог та з'ясувавши фактичні обставини справи,перевіривши матеріали справи приходить до висновку про часткового задоволення позову виходячи з наступних підстав:

Відповідно до ст.2 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому зазначеним кодексом, звернутися до суду для оскарження будь-яких рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень.

Зі змісту ст.71 КАС України випливає, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на яких грунтуються її вимоги та заперечення, а в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності його рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Зі змісту ч.3 ст.23 Загальної Декларації прав людини, п.4 ч.1 Європейської Соціальної хартії та ч.3 ст.46 Конституції України випливає, що кожна особа похилого віку має право на справедливу і задовільну винагороду, соціальний захист, за роки важкої праці та шкідливих робіт, - яка є основним джерелом існування для них та їхніх сімей.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ч. 2 ст. 18 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України.

Стаття 46 Конституції України передбачає, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до ст. 6 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Статтею 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийнятті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 1 статті 11 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і доведенні перед судом їх переконливості.

Частина 1 статті 71 КАС України закріплює, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу, а суд згідно ст. 86 цього Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Відповідно до ч.2 ст.71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Згідно частини 2 статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову, зокрема, про визнання протиправним рішення суб'єкта владних повноважень і про скасування рішення, зобов'язання відповідача вчинити певні дії, іншу постанову, яка б гарантувала дотримання і захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Оскільки відповідач по справі в силу норм ст.3 КАС України є суб'єктом владних повноважень, то застосуванню при розв'язанні спору підлягають норми ч.2 ст.71 КАС України, де зазначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ч.1 ст.2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Згідно з ч.3 ст.2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь якими несприятливими наслідками для прав, свобод, та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку. Відсутність хоча б однієї з наведених вище ознак, є підставою для задоволення адміністративного позову.

Пунктом 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою КМ України від 12.08.1993 року №637 передбачено, що у випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

Відповідно до п. 4 ст. 24 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" від 09 липня 2003 року № 1058 - ІV (далі Закон № 1058) періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах,

Судом встановлено, що позивач по справі ОСОБА_2, досягнувши 60-річного віку в грудні місяці 2015 року звернувся до Надвірнянського об'єднаного управління ПФУ Івано-Франківської області для призначення йому пенсії за віком. При цьому позивачем по справі ОСОБА_2 до заяви було подано пакет документів про стаж його роботи, заробітну плату та посвідчення про проживання у гірському населеному пункті.

Йому призначено пенсію за віком, однак рішенням Надвірнянського об'єднаного управління ПФУ Івано-Франківської області йому відмовлено у зарахуванні до його трудового стажу повний період роботи в колгоспі ім. Мічуріна м. Тисмениця Тисменицького району Івано-Франківської області з 24.01.1978 року по 25.12.1978 року та виключили з його стажу період роботи в червні та липні місяцях 1978 року.

22.10.2016 року позивач по справі ОСОБА_2 повторно звернувся до Надвірнянського об'єднаного управління ПФУ Івано-Франківської області долучивши до заяви архівні документи, а саме: архівні довідки про кількість вироблених людиноднів щомісячно та заробітну плату.

Однак, листом Надвірнянського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області №300/Т-15 від 31.10.2016 року позивачу по справі ОСОБА_2 відмовлено у зарахуванні його стажу роботи.

Згідно із ст. 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно з п. 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.93 р. № 637, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Перелік документів які подаються до заяви про призначення пенсії за віком визначений у п. 7 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України 25.11.2005 N 22-1, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 27.12.2005 року за №1566/11846 (далі - Порядок №22-1).

Відповідно до п.7 Порядку № 22-1 документом, що підтверджує трудовий стаж є трудова книжка, а у разі її відсутності чи відповідних записів у ній, підтвердження трудового стажу здійснюється згідно Порядку № 637, зокрема, шляхом надання уточнюючих довідок.

Як встановлено судом, позивач по справі ОСОБА_2 працював у колгоспі ім. Мічуріна в період з 24.01.1978 року по 25.12.1978 року, в тому числі в червні та липні місяці 1978 року в кількості 35 людиноднів, що стверджується архівними довідками №Т-2/01-12 від 28.01.2016 року, №Т-6/01-12 від 04.02.2016 року, №28/01-11 від 03.03.2016 року, №28/01-11 від 03.03.2016 року (ас.13-16).

Також факт перебування позивача по справі ОСОБА_2 у трудових відносинах з колгоспом ім. Мічуріна м. Тисмениця Івано-Франківської області підтверджується записами в його трудовій книжці (ас.4-10).

Що ж стосується розрахунку відпрацьованих людиноднів, то суд виходить з наступного.

Як вбачається з архівної довідки від 03.03.2016 року №28/01-11 виданої архівним відділом Тисменицької РДА, то позивач по справі ОСОБА_2 за червень місяць 1979 року отримав заробітну плату в розмірі 108 крб. 15 коп., що аналогічно заробітній платі за травень місяць за відпрацьовані 24 людинодні.

Що ж стосується заробітної плвти за липень місяць 1978 року, то позивач її отримав в сумі 72 крб. 92 коп., що аналогічно заробітній платі за березень місяць 1978 року за відпрацьовані 11 людиноднів в сумі - 73 крб. 44 коп., а всього за 35 людиноднів отримав 181 крб. 07 коп. заробітної плати.

При цьому позивач по справі ОСОБА_2 працював на посаді «фельдшера» в колгоспі ім. Мічуріна м Тисменици Тисменицького району Івано-Франківської області в період часу з 24.01.1978 року по 25.12.1978 року згідно записів трудової книжки (ас.4-10).

А тому, суд, оцінюючи в сукупності здобуті докази по справі прийшов до висновку про часткове задоволення позову.

На підставі ст.ст.18, 124 Конституції України, керуючись ст.ст. 163,167,186,254 КАС України, суд,-

Постановив:

Позов ОСОБА_2 - задоволити частково.

Визнати неправомірними дії Надвірнянського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області щодо відмови в зарахуванні ОСОБА_2 всього періоду роботи в колгоспі ім. Мічуріна м. Тисмениця Тисменицького району Івано-Франківської області.

Зобов'язати Надвірнянське об'єднане управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області зарахувати ОСОБА_2 до його трудового стажу період роботи у колгоспі ім. Мічуріна м. Тисмениця Тисменицького району Івано-Франківської області з 24.01.1978 року по 25.12.1978 року на посаді ветвельдшера, в тому числі в червні та липні місяцях 1978 року в кількості 35 людиноднів та виплатити ОСОБА_2 недоотриману пенсію, починаючи з 30.04.2016 року .

Апеляційна скарга на постанову може бути подана до Львівського апеляційного адміністративного суду в порядку, визначеному ст. 186 КАС України через Надвірнянський районний суд Івано-Франківської області.

Суддя Мужик І.І.

Повний текст постанови виготовлено 27.03.2017 року.