Справа № 226/1981/16-а
Суддя: Блохін Анатолій Андрійович
Дата ухвалення: 2017-03-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Коваленко Т.О.
Суддя-доповідач - Блохін Анатолій Андрійович
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 березня 2017 року справа №226/1981/16-а

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Донецький апеляційний адміністративний суд у складі Блохіна А.А., Гаврищук Т.Г., Сухарька М.Г., розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в місті Димитрові Донецької області на постанову Димитровського міського суду Донецької області від 13 лютого 2017 року у справі № 226/1981/16-а за позовом ОСОБА_4 до Управління Пенсійного фонду України в місті Димитрові Донецької області про зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

30 листопада 2016 року позивач ОСОБА_4 звернувся до суду із позовом до відповідача управління Пенсійного фонду України в місті Димитрові Донецької області про зобов'язання вчинити певні дії в обґрунтування якого зазначив, що 12 жовтня 2016 року позивач звернувся із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до статті 14 Закону України «Про пенсійне забезпечення» до Управління Пенсійного фонду України в м. Димитрові Донецької області. Позивач з 1991 року по теперішній час працював на різних підприємствах гірничої промисловості за професіями, безпосередньо зайнятими повний робочий день на підземних роботах, та має стаж роботи на підземних роботах 25 років. Однак відповідач своїм рішенням № 2503 про відмову у призначенні пенсії, відмовив йому у призначенні пенсії на пільгових умовах у зв'язку з недостатністю у нього пільгового стажу на підземних роботах відповідно до переліку підземних робіт, затвердженого постановою КМУ від 31.03.1994 р. № 202. В рішенні відповідача вказано, що його пільговий стаж на підземних роботах складає всього 24 роки 3 місяці 29 днів, з причини неврахування відповідачем періоду виправних робіт під час його трудової діяльності на ВП «Шахта Стаханова» ДП «Красноармійськвугілля» з 11.12.2013 р. по 11.08.2014 р. Згідно вироку Димитровського міського суду Донецької області від 22 жовтня 2013 року, який набрав законної сили 25.11.2013 р., позивач був визнаний винним у пред'явленому йому обвинуваченні за ст. 125 ч. 2 КК України та йому було призначене покарання у вигляді виправних робіт за місцем роботи на строк 8 місяців з відрахуванням у дохід держави 10% із суми заробітку. Згідно ухвали Димитровського міського суду Донецької області від 20 травня 2014 року, позивача було звільнено від відбуття покарання, призначеного за вищевказаним вироком суду, відповідно до Закону України «Про амністію у 2014 році». Відповідно до довідки ВП «Шахта Стаханова» ДП «Красноармійськвугілля» від 09.09.2016 р., в період виправних робіт утримання 10% із його заробітку проводилось з 12.12.2013 р. по 28.05.2014 р. З 28.05.2014 р. утримання припинені відповідно до вищезазначеної ухвали суду та Закону України «Про амністію у 2014 році». В той же час, відповідач виключив з пільгового стажу період виправних робіт 8 місяців, з 11.12.2013 р. по 11.08.2014 року, незважаючи на той факт, що з 28.05.2014 р. позивач був звільнений від відбуття покарання у вигляді виправних робіт. Позивач вважає, що виключення періоду відбування виправних робіт із його пільгового стажу підземних робіт не ґрунтується на діючому законодавстві. Позивач отримав у відповідача довідку Держреєстру ПФУ «Індивідуальні відомості про страхову особу» форми ОК-5, відповідно до якої за нього, як за найманого робітника, страхувальником вносилися страхові внески в спірний період з грудня 2013 року по серпень 2014 року включно. Відповідно до вищезазначеної довідки форми ОК-5 трудовий стаж у спірний період зараховано йому як спецстаж за кодом ЗП3013А1. Тому, позивач просив суд, зобов'язати відповідача зарахувати до пільгового стажу позивача на підземних роботах період його роботи у відокремленому підрозділі «Шахта «Стаханова» державного підприємства «Красноармійськвугілля» в якості гірничомонтажника підземного четвертого розряду з повним робочим днем в шахті, з 11 грудня 2013 року по 11 серпня 2014 року, відповідно до ст. 14 Закону України «Про пенсійне забезпечення». Постановою Димитровського міського суду Донецької області від 13 лютого 2017 року у справі № 226/1981/16-а позов задоволено. Зобов'язано Управління Пенсійного фонду України в місті Димитрові Донецької області зарахувати ОСОБА_4 до пільгового стажу на підземних роботах час його роботи у відокремленому підрозділі «Шахта «Стаханова» державного підприємства «Красноармійськвугілля» в якості гірничомонтажника підземного четвертого розряду з повним робочим днем в шахті, з 11 грудня 2013 року по 11 серпня 2014 року, відповідно до статті 14 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Не погодившись із судовим рішенням, відповідач - Управління Пенсійного фонду України в місті Димитрові Донецької області подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просив постанову суду першої інстанції скасувати та прийняти нову про відмову у задоволенні позовних вимог. В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що відповідно до вимог частини третьої статті 42 Кримінально-виконавчого кодексу України, на час відбування засудженим покарання у виді виправних робіт зараховується в загальний трудовий стаж роботи. Жодної примітки щодо зарахування періоду відбування покарання до пільгового стажу не встановлено. Позивач та відповідач надіслали на адресу суду заяви про розгляд справи за їхньої відсутності.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.197 КАС України суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами. Суд апеляційної інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставинам справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, постанову суду першої інстанції скасувати з наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що з аналізу правових норм, що регулюють порядок відбування покарання у вигляді виправних робіт, вбачається, що стосовно засуджених до цього покарання осіб, встановлені певні обмеження прав засудженого, а саме: на зміну місця роботи, просування по службі, отримання частини заробітної плати. І навіть ці обмеження прав засудженого тривають лише у період відбування цією особою покарання у виді виправних робіт і втрачають чинність із відбуттям особою покарання, або за інших, визначених законодавством, підстав. Будь-яких обмежень права особи, яка відбувала покарання у виді виправних робіт на отримання пенсії на пільгових умовах, законодавством не визначено. Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, через наступне. Позивач ОСОБА_4 у період з 11 липня 1990 року до 24 лютого 2003 року включно працював у ВП «Шахта «Центральна» ДП «Красноармійськвугілля» у якості токаря поверхні 4 розряду, учня електрослюсаря підземного, електрослюсарем підземним 4 розряду, електрослюсаря підземного 5 розряду; з 17 березня 2003 року до цього часу у ВП «Шахта «Стаханова» ДП «Красноармійськвугілля» у якості учня гірничого робітника з повним робочим днем в шахті, електрослюсаря підземного 4 розряду з повним робочим днем в шахті, електрослюсаря підземного 5 розряду з повним робочим днем в шахті, гірничим робітником підземним 3 розряду з повним робочим днем в шахті, учня гірничомонтажника підземного з повним робочим днем в шахті, гірничомонтажника підземного 4 розряду з повним робочим днем в шахті, гірничомонтажника підземного 5 розряду з повним робочим днем в шахті, про що свідчать записи в його трудовій книжці (а.с. 10-12).

Вироком Димитровського міського суду Донецької області від 22 жовтня 2013 року, ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого частиною другою статті 125 КК України і призначено покарання у вигляді виправних робіт за місцем роботи на 8 місяців з відрахуванням із суми заробітку в дохід держави 10 відсотків. Цей вирок набрав чинність 25 листопада 2013 року (а.с. 21-25). Ухвалою Димитровського міського суду Донецької області від 20 травня 2014 року ОСОБА_4 звільнено від відбування покарання, призначеного вироком Димитровського міського суду 22 жовтня 2013 року на підставі статті 85 КК України, статей 1, 8-10, 12 Закону України «Про амністію у 2014 році» (а.с. 26-27).

За даними з довідки від 9 вересня 2016 року № 795, виданої ВП «Шахта «Стаханова» ДП «Красноармійськвугілля», з ОСОБА_4, починаючи з 12 грудня 2013 року здійснювались утримання у розмірі 10% заробітної плати в дохід держави, згідно наказу № 02/1534 к від 11 грудня 2013 року на підставі вироку Димитровського міського суду. Утримання припинені з 28 травня 2014 року на підставі рішення Димитровського міського суду від 20 травня 2014 року (а.с. 20).

Рішеннями від 9 листопада 2016 року № 2503 та 2 лютого 2017 року № 2857 позивачу ОСОБА_4, управлінням пенсійного фонду України в місті Димитрові Донецької області у призначенні пенсії на пільгових умовах незалежно від віку згідно статті 14 Закону України «Про пенсійне забезпечення» відмовлено у зв'язку з відсутністю необхідного пільгового стажу. До пільгового стажу роботи не було зараховано знаходження в безоплатних відпустках з 17 березня 2003 року по 10 грудня 2013 року - 11 днів, з 12 серпня 2014 року по 26 травня 2016 року - 5 днів, а також виправні роботи з 11 грудня 2013 року по 11 серпня 2014 року (а.с. 7-8, 58-59).

Згідно із статтею 14 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 5 листопада 1991 року N 1788-XII, працівники, безпосередньо зайняті повний робочий день на підземних і відкритих гірничих роботах (включаючи особовий склад гірничорятувальних частин) по видобутку вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, на будівництві шахт і рудників та в металургії, - за списком робіт і професій, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, мають право на пенсію незалежно від віку, якщо вони були зайняті на цих роботах не менше 25 років, а працівники провідних професій на цих роботах: робітники очисного вибою, прохідники, вибійники на відбійних молотках, машиністи гірничих виймальних машин, сталевари, горнові, агломератники, вальцювальники гарячого прокату, оброблювачі поверхневих дефектів металу (вогневим засобом вручну) на гарячих дільницях, машиністи кранів металургійного виробництва (відділень нагрівальних колодязів та стриперних відділень), - за умови, якщо вони були зайняті на цих роботах не менше 20 років. Такий же порядок пенсійного забезпечення поширюється і на працівників, безпосередньо зайнятих повний робочий день на підземних роботах (включаючи особовий склад гірничо-рятувальних частин) на шахтах по видобутку вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, що реструктуризуються або знаходяться в стадії ліквідації, але не більше 2 років.

Статтею 57 Кримінального кодексу України від 5 квітня 2001 року № 2341-ІІІ визначено, що основне покарання за вчинення кримінального злочину у вигляді виправних робіт, полягає у здійсненні примусового відрахування в доход держави із суми заробітку засудженого, певної її частини, визначеної судом (в межах від десяти до двадцяти відсотків).

За умовами статті 43 Кримінально-виконавчого кодексу України від 11 липня 2003 року № 1129-ІV, розділу ІІІ Інструкції про порядок виконання покарань, не пов'язаних з позбавленням волі, та здійснення контролю щодо осіб, засуджених до таких покарань, затвердженої наказом Державного департаменту України з питань виконання покарань, Міністерства внутрішніх справ України від 19 грудня 2003 р. N 270/1560, початком строку відбування покарання вважається день, з якого фактично розпочато відрахування із заробітку засудженого і відбування покарання триває до повного відпрацювання засудженим призначеної кількості робочих днів. Число днів, відпрацьованих засудженою особою, має бути не менше за число робочих днів, які припадають на кожний місяць встановленого судом строку покарання. Обчислення строку відбування покарання проводиться на підставі відомостей про роботу засудженої особи на підприємстві.

У строк відбування покарання не зараховується: 1) час хвороби, викликаної алкогольним, наркотичним або токсичним сп'янінням або діями, пов'язаними з ними, грубим порушенням правил техніки безпеки, умисним заподіянням собі тілесних ушкоджень; 2) час відбування адміністративного стягнення у виді арешту або виправних робіт; 3) час тримання під вартою як запобіжного заходу з іншої кримінальної справи у період відбування виправних робіт у випадках, коли вина в учиненні злочину доведена у встановленому законом порядку.

Виконання покарання у виді виправних робіт припиняється, і засуджені особи знімаються з обліку, в тому числі, у зв'язку з амністією - за наявності постанови (ухвали) суду про застосування амністії.

При цьому, як визначено у частині третій статті 42 Кримінально-виконавчого кодексу України, пункті 6.11. розділу ІІІ Інструкції про порядок виконання покарань, не пов'язаних з позбавленням волі, та здійснення контролю щодо осіб, засуджених до таких покарань, час відбування засудженим покарання у виді виправних робіт зараховується в загальний трудовий стаж, запис до трудової книжки про відбуття строку покарання не вноситься.

Колегія суддів звертає увагу, що ухвалою Димитровського міського суду Донецької області від 20 травня 2014 року ОСОБА_4 звільнено від відбування покарання, призначеного вироком Димитровського міського суду 22 жовтня 2013 року на підставі статті 85 КК України, статей 1, 8-10, 12 Закону України «Про амністію у 2014 році»

Таким чином, період з 29 травня 2014 року до 11 серпня 2014 року взагалі не може трактуватися як період відбування виправних робіт позивачем ОСОБА_4

Колегія суддів вважає, що пенсійним органом приймалися рішення від 9 листопада 2016 року № 2503 та 2 лютого 2017 року № 2857 про відмову у призначенні пенсії без урахування зазначених обставин, а тому зазначені рішення відповідача не можуть залишатись в силі, тому підлягають скасуванню.

Відповідно до ч. 2 ст. 11 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.

Для повного захисту прав позивача, суд апеляційної інстанції вважає за можливе вийти за межі позовних вимог та скасувати рішення від 9 листопада 2016 року № 2503 та 2 лютого 2017 року № 2857 про відмову ОСОБА_4 у призначенні пенсії та зобов'язати відповідача розглянути його заяву про призначення пенсії на пільгових умовах, з урахуванням періоду виправних робіт з 11 грудня 2013 року до 29 травня 2014 року.

Приймаючи викладене до уваги суд апеляційної інстанції вважає, що судом першої інстанції не правильно встановлені обставини справи та ухвалено постанову з порушенням норм матеріального і процесуального права. На підставі наведеного, керуючись статтями 184, 195, ст. 198, 202, ст. 205, 207, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в місті Димитрові Донецької області на постанову Димитровського міського суду Донецької області від 13 лютого 2017 року у справі № 226/1981/16-а - задовольнити частково. Постанову Димитровського міського суду Донецької області від 13 лютого 2017 року у справі № 226/1981/16-а - скасувати. Прийняти нову постанову. Позовні вимоги ОСОБА_4 до Управління Пенсійного фонду України в місті Димитрові Донецької області про зобов'язання вчинити певні дії - задовольнити частково. Скасувати рішення Управління Пенсійного фонду України в місті Димитрові Донецької області від 9 листопада 2016 року № 2503 та 2 лютого 2017 року № 2857 про відмову ОСОБА_4 у призначенні пенсії.

Зобов'язати Управління Пенсійного фонду України в м. Димитрові Донецької області розглянути заяву ОСОБА_4 про призначення пенсії на пільгових умовах, з урахуванням періоду виправних робіт з 11 грудня 2013 року до 29 травня 2014 року.

В решті позовних вимог відмовити. Постанова може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили. Постанова прийнята за наслідками розгляду в письмовому проваджені набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі.

Головуючий А.А. Блохін

Судді Т.Г. Гаврищук

М.Г. Сухарьок