Справа № 521/12825/16-а
Суддя: Турецька І.О.
Дата ухвалення: 2017-03-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
----------------------
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 березня 2017 р.м.ОдесаСправа № 521/12825/16-а

Категорія: 10.2.4 Головуючий в 1 інстанції: Маркарова С.В.

Одеський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

доповідача - судді Турецької І.О.

суддів - Стас Л.В., Косцової І.П.

за участю секретаря - Скоріної Т.С.

представника апелянта - ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Малиновського районного суду м. Одеси від 24 січня 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до управління Пенсійного фонду України в Малиновському районі м. Одеси про визнання дії протиправними та зобов'язання здійснити перерахунок пенсії, -

В С Т А Н О В И В:

У липні 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду першої інстанції з позовом до управління Пенсійного фонду України в Малиновському районі м. Одеси (далі - УПФУ в Малиновському районі м. Одеси), в якому просив:

- визнати протиправними дії щодо відмови у перерахунку пенсії;

- зобов'язати здійснити перерахунок раніше призначеної пенсії у 2015 році на підставі довідки №465 від 24 лютого 2016 року, виданої прокуратурою Одеської області, у розмірі 60% від суми місячного заробітку та визначити розмір пенсії в сумі 10 721,93 грн. починаючи з 24 червня 2016 року.

В обґрунтування позову зазначено про обов'язок пенсійного органу здійснити перерахунок пенсії відповідно до статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05 листопада 1991 року № 1789-XII в редакції, яка діяла на час призначення пенсії (26 лютого 2015 року).

На думку позивача, застосування нового Закону України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII та тих обмежень, які були введені п.5 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів щодо пенсійного забезпечення» №213 від 02 березня 2015 року, не буде відповідати принципам верховенства права.

Постановою Малиновського районного суду м. Одеси від 24 січня 2017 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову - про задоволення позову.

Представник апелянта в судовому засіданні суду апеляційної інстанції підтримав доводи викладені в апеляції та просив її задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання суду апеляційної інстанції не з'явився, належним чином сповіщений про дату, час та місце судового розгляду справи.

Відповідно до ч.4 ст.196 КАС України, неприбуття у судове засідання сторони, належним чином повідомленої про дату, час і місце апеляційного розгляду, не перешкоджає судовому розгляду справи.

З'ясувавши обставини справи, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню на наступних підставах.

Так, судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що з 26 лютого 2015 року позивач перебуває на обліку в УПФУ в Малиновському районі м. Одеси та отримує пенсію за вислугу років, у розмірі 60% від суми місячної заробітної плати, відповідно до рішення суду.

Пенсія позивачу, на той період (лютий 2015 року), була призначена в порядку та на умовах, передбачених статтею 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05 листопада 1991 року № 1789-XII, який діяв на момент призначення пенсії.

24 червня 2016 року ОСОБА_2, відповідно до ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05 листопада 1991 року № 1789-XII, звернувся до відповідача із заявою про перерахунок пенсії з підстав підвищення заробітної плати працівників прокуратури.

До заяви було надано довідку № 465 від 24 лютого 2016 року, яка видана прокуратурою Одеської області.

Рішенням №832509 від 05 липня 2016 року УПФУ в Малиновському районі м. Одеси відмовило ОСОБА_2 в перерахунку пенсії. Мотиви даної відмови полягали в тому, що відповідно до п.5 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів щодо пенсійного забезпечення» №213 від 02 березня 2015 року, норми щодо пенсійного забезпечення осіб яким призначено пенсію відповідно до Закону України «Про прокуратуру» від 05 листопада 1991 року № 1789-XII втратили чинність.

Тому, як зазначило УПФУ в Малиновському районі м. Одеси, з 01 червня 2015 року в порядку та на умовах, визначених вказаним Законом України «Про прокуратуру» від 05 листопада 1991 року № 1789-XII пенсії не перераховуються.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції погодився з доводами відповідача та зазначив, що ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05 листопада 1991 року № 1789-XII, згідно якої позивач просить перерахувати пенсію, з 01 червня 2015 року втратила чинність, а новим Законом України «Про прокуратуру» не передбачено проведення перерахунку пенсії.

Згідно з вимогами ст. 159 КАС України, судове рішення повинно бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що правова позиція суду першої інстанції, яка викладена у судовому рішенні, відповідає вимогам ст.159 КАС України, виходячи з наступного.

Законом України «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» від 28 грудня 2014 року № 76-VIII, який набрав чинності з 01 січня 2015 року, внесено зміни до статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» №1789-ХІІ, зокрема частину вісімнадцяту викладено у такій редакції: «Умови та порядок перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури визначаються Кабінетом Міністрів України».

15 липня 2015 року набув чинності Закон України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII.

Відповідно до Розділу ХІІ Прикінцевих положень даного Закону України «Про прокуратуру» №1697-VII визнано такими, що втратили чинність із набранням чинності цим Законом положення:

- Закону України «Про прокуратуру» №1789-ХІІ, крім пункту 8 частини 1 статті 15, частини 4 статті 16, абзацу першого частини 2 статті 46-2, статті 47, частини першої статті 49, частини 5 статті 50, частин третьої, четвертої, шостої та одинадцятої статті 50-1, частини третьої статті 51-2, статті 53 щодо класних чинів (їх дія поширюється на осіб, яким присвоєно класні чини до набрання чинності цим Законом), статті 55 щодо посвідчення працівника прокуратури, статті 2 у частині підстав звільнення з посади Генерального прокурора України, а також статті 13 щодо функціонування в системі органів прокуратури міських, районних, міжрайонних, районних у містах прокуратур, яка втрачає чинність з 15 грудня 2015 року.

Таким чином, на час звернення позивача до відповідача із заявою про перерахунок пенсії частини тринадцята та вісімнадцята статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05 листопада 1991 року №1789-ХІІ, які регулювали порядок перерахунку пенсій, втратили чинність.

Згідно з частиною 20 статті 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року №1697-VII, умови та порядок перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури визначаються Кабінетом Міністрів України.

Поряд з цим, на час звернення позивача за перерахунком пенсії Кабінетом Міністрів України відповідний нормативно-правовий акт прийнято не було.

Відсутність на час звернення позивача до Пенсійного фонду затвердженого Кабінетом Міністрів України порядку перерахунку пенсій, призначених працівникам прокуратури, не є доказом неправомірності дій відповідача.

Враховуючи викладені норми законодавства, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вирішуючи справу по суті дійшов законного та обґрунтованого висновку щодо правомірності дій відповідача, оскільки останній діяв у відповідності до ст.19 Конституції України та на законних підставах відмовив у перерахунку пенсії.

Під час вирішення даного спору судом апеляційної інстанції також була врахована й правова позиція Європейського суду з прав людини, яка викладена в ухвалі «Великода проти України» від 03 червня 2014 року, в якій Суд зазначив, що законодавчі норми можуть змінюватися, передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Зміна механізму нарахування певних видів соціальних виплат та допомоги є конституційно допустимою до тих меж, за якими ставиться під сумнів сама сутність змісту права на соціальний захист.

Крім того, у зазначеному рішенні Європейський суд став на бік держави України та, між іншим, наголосив на складній економічній ситуації в країні, а також на необхідності пошуку саме державою Україна додаткових інструментів її подолання шляхом раціонального використання бюджетних коштів та необхідності збереження «справедливого балансу» між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами щодо захисту прав і свобод окремої особи.

Також, суд апеляційної інстанції бажає зазначити, що на законодавчому рівні не передбачена процедура перерахунку пенсії за підставою підвищення місячного заробітку за відповідною посадою, з якої особа вийшла на пенсію, станом на час звернення за призначенням або перерахунком.

Посилання апелянта на звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод є безпідставним, оскільки відмова відповідача у такому перерахунку пенсії не призвела до зменшення розміру пенсії державного службовця, яку позивач отримував до цього, і не є звуженням обсягу вже набутих ним прав та/або позбавленням його права на соціальний захист.

Не може бути прийнято до уваги і посилання апелянта щодо описок у судовому рішенні, оскільки вони не впливають на правильність вирішення справи.

Оскільки усі обставини, що входять до предмета доказування у справі, встановлені судом першої інстанції на підставі повного та всебічного дослідження наявних у справі доказів, які відповідають ознакам належності та допустимості, цим обставинам надана правильна юридична оцінка, то підстав для скасування оскаржуваного судового рішення не вбачається.

Відповідно до вимог ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Постанову Малиновського районного суду м. Одеси від 24 січня 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до управління Пенсійного фонду України в Малиновському районі м. Одеси про визнання дії протиправними та зобов'язання здійснити перерахунок пенсії - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили негайно після її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з моменту виготовлення повного тексту судового рішення.

Доповідач - суддя І.О.Турецька

суддя Л.В. Стас

суддя І.П. Косцова