Справа № 5988/10/2170
Суддя: Хом'якова В.В.
Дата ухвалення: 2011-09-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ХЕРСОНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
____________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" вересня 2011 р. 08 год.48 хв.Справа № 2-а-5988/10/2170

Херсонський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Хом'якової В.В.,

при секретарі: Мельник О.О., за участю представників позивача ОСОБА_1, ОСОБА_2, представників відповідача ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом

Товариства з обмеженою відповідальністю "Верхньосірогозький олійно-переробний завод"

до Державної податкової інспекції у м. Херсоні < 3-я особа >

про скасування податкових повідомлень - рішень та зобов'язання вчинити певні дії,

встановив:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Верхньосірогозький олійно-переробний завод" (далі - ТОВ "Верхньосірогозький ОПЗ", позивач) звернулось до суду з позовом про скасування податкових повідомлень Державної податкової інспекції у м. Херсоні (далі - ДПІ у м. Херсоні, відповідач) від 07.07.2010 №№ /0, /0, від 27.09.2010 №№/1, /1 про визначення податкового зобов'язання по податку на прибуток та податку на додану вартість та застосування штрафних санкцій за заниження податкових зобов'язань. Позивач вважає рішення неправомірними та такими, що підлягають скасуванню, оскільки висновки податкового органу в акті планової виїзної перевірки ТОВ "Верхньосірогозький ОПЗ" за період з 24.03.2009 року по 31.03.2010 про нікчемність укладених ним договорів є лише припущенням і не може вважатися офіційно встановленим фактом. До компетенції податкової служби не входять питання щодо встановлення дійсності або недійсності конкретних договорів, або тлумачення їх змісту, це є виключною компетенцією сторін по договору і суду. Застосовуючи тлумачення змісту цих договорів, роблячи висновок про їх неправомірність (недійсність), податковий орган вийшов за межі своїх повноважень, визначених Законом України "Про державну податкову службу в Україні". На думку позивача, не може бути належним доказом посилання в акті перевірки на відсутність інформації щодо підтвердження чи спростування будь-яких фактів: переміщення товарів, наявності транспортних засобів тощо. Всі угоди, які укладались позивачем з контрагентами, відповідають вимогам чинного законодавства, грошові кошти постачальникам за поставлену продукцію позивачем перераховано у повному обсязі, факт поставки товарів в реальності підтверджується накладними, податковими накладними та іншими документами, до складання яких у відповідача не має претензій. Податковим органом необгрунтовано зроблений висновок про збільшення заявником валових витрат на загальну суму 463916,11 грн. у відносинах з ВАТ "ЕК "Херсонобленерго", оскільки не врахований той факт, що оплата послуг споживання здійснювалася за договором поруки від 15.05.2009 на підставі щомісячно виставлених рахунків за спожиту активну електроенергію згідно з договором на постачання електричної енергії від 05.09.2005 року. Ці платежі здійснювалися за споживання самим підприємством послуг з електроенергії, що постачалася для функціонування придбаного об'єкту (промислових будівель). Таким чином, віднесення цих сум до валових витрат є відображенням дійсних правовідносин з постачання електричної енергії, якою користувалося безпосередньо підприємство. Позивач звертає увагу суду на те, що постановою Суворовського районного суду м. Херсона від 17.09.2010 по адміністративній справі № 3-4737/10, котра набула чинності 18.10.2010, судом встановлено відсутність в діях ОСОБА_6 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 163-1 ч. 1 КУпАП.

З аналогічних підстав позивач заперечує й визначення податкового зобов'язання по ПДВ податковим органом.

В процесі розгляду справи позивач збільшив позовні вимоги, просить зобовязати ДПІ відновити у базі даних "Деталізована інформація по платнику ПДВ щодо результатів автоматичного співставлення податкових зобовязань та податкового кредиту в розрізі контрагентів на рівні ДПА України" податковий кредит за період квітень 2009 року - березень 2010 року в сумі 2967386 грн. 33 коп. та податкові зобов'язання позивача за період листопад, грудень 2009 року в сумі 337258 грн.

Представники позивача прибули в судове засідання, просять задовольнити позов.

Відповідно до письмових заперечень ДПІ на адміністративний позов та пояснень представників ДПІ в судовому засіданні позиція відповідача полягає у наступному. Позивачем неправомірно включено до складу валових витрат вартість товару на загальну суму 9989842 грн. по прибутковим накладним, отриманим від ТОВ "Сінтекс-Юг", ПСП "Каїсса" та ПП ОСОБА_6, оскільки встановлено порушення статтей 203, 215, 228, 662, 655, 656 Цивільного кодексу України. ТОВ "Верхньосірогозький ОПЗ" по постачальникам "Сінтекс-Юг", ПП ОСОБА_6, ПСП "Каїсса" документувались видаткові та податкові накладні без мети реального настання правових наслідків, без економічної вигоди, виключно для формування додаткового ланцюга проходження ТМЦ та формування податкового кредиту та валових витрат для інших суб'єктів підприємницької діяльності. Єдиною метою проведення документування фактично не здійснених господарських операцій є отримання підприємством податкової вигоди. У постачальників позивача відсутні основні фонди, трудові ресурси, товарно-матеріальні цінності (запаси), що свідчить про відсутність можливості реалізувати залишки товарних запасів, необхідних умов для здійснення господарської діяльності. В обґрунтування своїх заперечень відповідач зазначив, що при укладенні угод з вказаними постачальниками та покупцями завод не переслідував мету отримання продукції, вона фактично не поставлялась, а позивач переслідував іншу мету - зменшення обєкту оподаткування податком на прибуток та формування податкового кредиту з податку на додану вартість. На думку ДПІ, дані угоди є нікчемними, адже вони укладались з метою, що суперечить інтересам держави та суспільства. ДПІ посилається на проведення перевірок ПП ОСОБА_6 (акти перевірок № 4210/17-2/НОМЕР_1, № 889/17-2/НОМЕР_1, № 2462/17-2/НОМЕР_1), якими встановлено відсутність у ПП ОСОБА_6 трудових ресурсів, власних або орендованих виробничих та складських приміщень для здійснення господарської діяльності, товарно-транспортні накладні та інші документи, щодо транспортування товарів. Також при проведенні перевірки позивача був використаний акт перевірки ТОВ "Сінтекс-Юг", який підтверджує нікчемність усіх укладених цією юридичною особою угод. Крім того, було виявлено, що позивач відносив до валових витрат витрати, які не пов'язані з господарською діяльністю позивача - витрати за оплату електроенергії, яку було спожито іншою юридичною особою - ПП "Сервіс АПК", та витрати пов'язані із погашенням заборгованості ПП "Сервіс АПК" за електроенергію та по податках. Позивачем порушено приписи пп. 8.7.1 п.8.7 ст.8 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств" внаслідок необґрунтованого завищення валових витрат на вартість модернізації, ремонту, поліпшення основних засобів, оскільки на початок звітного періоду згідно даних бухгалтерського обліку на підприємстві не обліковувались основні засоби. До податкового кредиту підприємство віднесло суму ПДВ без підтвердження її податковими накладними.

Представники відповідача прибули в судове засідання, просять відмовити в задоволенні позову.

Суд, заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи та дослідивши надані докази, прийшов до наступного.

ТОВ "Верхньосірогозький ОПЗ" є юридичною особою, платником податків. Основним видом діяльності є виробництво нерафінованої олії та здійснення оптової торгівлі продуктами переробки насіння соняшника.

Предметом оскарження позивачем в рамках даної адміністративної справи є податкові повідомлення Державної податкової інспекції у м. Херсоні (відповідач) від 07.07.2010 №/0, від 27.09.2010 №№/1 про визначення податкового зобов'язання по податку на прибуток в сумі 2652719 грн. та застосування штрафних санкцій в сумі 1992309,60 грн., від 07.07.2010 № /0, від 27.09.2010 № /1 про визначення податкового зобов'язання по податку на додану вартість в сумі 750145 грн. та застосування штрафних санкцій в сумі 375072,50 грн. Рішення прийняті за висновками акту № 2916/23-5/36419799 від 23.06.2010 про результати планової виїзної перевірки ТОВ "Верхньосірогозький ОПЗ" з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 24.03.2009 по 31.03.2010, валютного та іншого законодавства за період з 24.03.2009 по 31.03.2010, а також за наслідками оскарження податкових повідомлень-рішень в порядку, передбаченому Законом України "Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетними та державними цільовими фондами", "Положенням про порядок подання та розгляду скарг платників податків державними податковими адміністраціями". В задоволенні скарг позивачу було відмовлено.

З акту перевірки вбачається, що підприємством було порушено пп. 4.1.1. п. 4.1 ст. 4. пп. 5.3.9 п. 5.3, 5.1 ст. 5, пп. 8.7.1 п.8.7 ст. 8 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств", що призвело до заниження податку на прибуток на суму 2 652 719 грн., у тому числі у 2 - му кварталі 2009 року на суму 86 955 грн., у 3-му кварталі 82 562 грн., у 4-му кварталі 2009 року - 928 074 грн., у 1-му кв. 2010 р.- на 1 555 128 грн. При перевірці правильності формування валового доходу було виявлено його завищення за 4-й кв. 2009 року на суму 1 686 288 грн. внаслідок декларування у рядку 01.1 декларації доходу від продажу товару, якого не існувало. На думку ДПІ, позивач документував продаж товару, якого фактично не існувало, оскільки за цей товар придбано у ФОП ОСОБА_6, який не мав необхідних умов для постачання товару. Кому позивач продав товар на вказану суму, та від кого отримав дохід, в акті перевірки не зазначено. На сторінці 5 акту перевірки податкова інспекція дослідила, що за період, який був предметом перевірки, ФОП ОСОБА_6 поставив товару (олія, насіння соняшника, жмих) на значну більше суму понад 13 млн. грн. (з ПДВ), і в період не тільки 4-й квартал 2009 року, а також 1-й квартал 2010 року. Придбаний у ФОП ОСОБА_6 товар у жовтні-грудні 2009 року був проданий в подальшому на експорт нерезиденту фірмі WJ Grain LTD, це олія вартістю 5392332 грн. без ПДВ, в тому числі одержану від ФОП ОСОБА_6 на суму 2224618,78 грн., також реалізовано ПСП "Каїсса" олії вартістю 80368,5 грн. (з ПДВ), ДП ТД "Херсон КСОО Інтертрейд груп" - жмих соняшниковий на загальну суму 1943176,50 грн. Отже, незрозуміло чому податкова інспекція вважає неправомірним віднесення до валових доходів тільки суми 1 686 288 грн. Оскільки позивач не заперечує викладеної в акті обставини, суд не має можливості дослідити правильність формування валового доходу, тому погоджується з висновком відповідача.

За актом перевірки позивачем завищені валові витрати на суму 12.297.164 грн., в тому числі за 2-й квартал 2009 р. - на 347 818 грн., 3кв. 2009 р.- 330253 грн., 4-й кв.2009 р. -5.398.581 грн., 1-й кв.2010 р. - на 6220512 грн. Податковою інспекцією було встановлено, що до складу валових витрат позивачем безпідставно віднесено вартість товару в сумі 9989842 грн. по прибутковим накладним, отриманим від ТОВ "Сінтекс-Юг", ПСП "Каїсса" та ПП ОСОБА_6 На підставі аналізу первинних документів податковим органом зроблено висновок про те, що фактично товари цими постачальниками не поставлялись, були порушені приписи ст.ст. 203, 215, 228, 662, 655, 656 Цивільного кодексу України по правочинах, здійснених з ТОВ "Сінтекс-Юг", ПП ОСОБА_6, ПСП "Каїсса". Позивачем тільки документувались господарські операції без мети реального настання правових наслідків, без економічної вигоди, виключно з метою формування додаткового ланцюга проходження товарно-матеріальних цінностей та формування податкового кредиту та валових витрат для інших суб'єктів підприємницької діяльності. На думку податкового органу, ці угоди укладено позивачем з єдиною метою отримання податкових вигод у вигляді зменшення розміру податкових зобовязань з податку на прибуток за рахунок віднесення до складу валових витрат коштів, витрачених на оплату продукції, а також отримання права на повернення або залік сум податку на додану вартість, що була сплачена в складі ціни продукції. Ця мета суперечить інтересам держави і суспільства, тому такі угоди слід вважати такими, що порушують встановлений публічний порядок, тому вони є нікчемними. Було встановлено проведення господарських операцій з придбання соняшника, олії соняшникової, жмиха соняшника у ПП ОСОБА_6: в жовтні на загальну суму 2224618,78 грн. (ПДВ в сумі 370770 грн.), в листопаді 2009р. на загальну суму 1535745 грн. (ПДВ в сумі 255957,50 грн.), в грудні 2009р. на загальну 2134395 грн. (ПДВ в сумі 355732,50 грн.), в лютому 2010р. на загальну суму 3937450 грн. (ПДВ в сумі 656241,75 грн.), в березні 2010р. на загальну суму 3909147 грн. (ПДВ - 564690,50грн.). Судом з'ясовано, що фактично підставою для визначення позивачеві оспорюваних сум податкових зобов'язань з податку на прибуток та з податку на додану вартість слугували висновки актів перевірок ПП ОСОБА_6 № 4210/17-2/НОМЕР_1, від 27.02.2010 № 889/17-2/НОМЕР_1, від 27.02.10 № 2462/17-2/НОМЕР_1, які свідчать, що відсутні товаро-транспортні накладні, відсутні умови для здійснення господарської діяльності, приватний підприємець не звітував про найманих працівників, про наявність земельних ділянок, складських приміщень, транспорту, тобто умов для поставки продукції не мав, а займався тільки видачей паперів, не виконуючи роботу в реальності. В копіях актів перевірок ПП ОСОБА_6 вказано, що постачальниками за вересень-грудень 2009 року були ТОВ "Південенерго", ПП "Валеон СТ", ПП "КСО Херсон", ЗАТ "Таврійська будівельна компанія", ПП "ВКФ "ПИК". Всі ці постачальники, на думку відповідача, не могли реально поставляти ПП ОСОБА_6 будь-який товар, оскільки ТОВ "Південенерго" та ЗАТ "Таврійська будівельна компанія" заперечують господарські відносини з ПП ОСОБА_6 ПП "Валеон СТ" відсутнє за місцем реєстрації, протягом 2009 року до ДПІ у м. Херсоні не звітувало про кількість працюючих за формою № 1 ДФ, свідоцтво платника податку на додану вартість анульовано 31.05.2010. ПП "КСО Херсон" протягом 2009 року за формою № 1-ДФ не звітувало, податкову декларацію по податку на додану вартість за жовтень 2009 р. не надано, транспортні засоби відсутні. Одним з постачальників ПП ОСОБА_6 у листопаді-грудні 2009 року, лютому-березні 2010 року було підприємство "ВКФ "ПИК", яке звітувало за спірні періоди з нульовими показниками податкових декларацій з ПДВ.

Разом з тим, в акті перевірки ТОВ "Верхньосірогозький ОПЗ" зазначено, що отриману від ПП ОСОБА_6 продукцію позивач або перепродавав або переробляв на олію, шрот, продукти переробки продавав покупцям ПСП "Каїсса", ДП ТД "Херсон" КСОО Інтертрейд груп Ел.Ел.Си.", та відправляв на експорт нерезиденту фірмі WJ Grain LTD (Угорщина). Позвачем надано суду копії договорів, укладених з ПП ОСОБА_6, податкові накладані, видаткові накладні даного приватного підприємця. За змістом договорів, поставка товару здійснюється на умовах: склад покупця в с. В.Сірогози Н.Сірогозького району, вул. Почтова, 36 б. До порядку складання первинних бухгалтерських та податкових документів у податкової інспекції зауважень немає.

Суд критично відноситься до актів перевірок ПП ОСОБА_6, оскільки в них зазначено, що перевірка проводилась без відома та присутності самого приватного підприємця, оскільки за місцем реєстрації він відсутній, а перевірялась тільки звітність самого підприємця та його постачальників. Порядок оформлення результатів невиїзних документальних, виїзних планових та позапланових перевірок з питань дотримання податкового, валютного та іншого законодавства наказом Державної податкової адміністрації України від 10 серпня 2005 р. N 327, передбачає, що у разі, якщо суб'єкт господарювання відмовляється від проведення планової або позапланової виїзної перевірки за наявності підстав для їх проведення, визначених законами України, посадовими особами податкового органу складається акт відмови від допуску до перевірки, при цьому в акті зазначається про ознайомлення та вручення під розписку (чи відмову від ознайомлення та отримання) керівнику суб'єкта господарювання направлення на перевірку. У разі неявки посадових осіб суб'єкта господарювання для проведення невиїзної документальної перевірки протягом 10 днів після отримання письмового запрошення органу податкової служби складається акт про неявку посадових осіб суб'єкта господарювання на запрошення органу податкової служби. Ці акти підписуються не менш як трьома службовими особами (п. 1.11). ДПІ не надала докази ознайомлення ПП ОСОБА_6 з направленням на перевірки та з актами перевірок. Надані суду копії актів перевірок не містять підпису приватного підпримця. Допитаний у судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_6 пояснив, що працював приватним підприємцем з 2003 року, мав господарські стосунки із позивачем, потім з лютого 2010 року працював директором ТОВ "Верхньосірогозький ОПЗ". Вказує, що реально займався посередницькою діяльністю, знаходив продавців, які своїм транспортом поставляли продукцію за місцем призначення ТОВ "Верхньосірогозький ОПЗ", поставляв позивачу насіння соняшника, олію, документально операції купівлі-продажу оформлялись. Для здійснення посередницької діяльності йому не було потрібно транспорту, складських приміщень, земельних ділянок. ОСОБА_6 заперечує проведення будь-яких перевірок в 2009 році або в лютому 2010 року, актів перевірок йому не надсилалось, для перевірки він не запрошувався. Перевірка податковою інспекцією відбулась влітку 2010 року, після проведення перевірки позивача. Його викликали в податкову міліцію, ним був наданий пакет документів, в тому числі і транспортні документи, які підтверджують реальне перевезення товарів, у порушенні кримінальної справи було відмовлено. Ніяких повідомлень-рішень щодо донарахування йому податкових зобов'язань або застосування штрафних санкцій по відношенню до ФОП ОСОБА_6 податковими органами не приймалось.

У червні 2009 р. позивач задокументував придбання у ТОВ "Сінтекс-Юг" (м. Миколаїв) насіння соняшникове на суму 270000 грн. ДПІ вважає неправомірним включення позивачем до валових витрат суми 225000 грн., до податкового кредиту червня 2009 року 45000 грн. ДПІ використав акт невиїзної документальної перевірки даного підприємства, складений фахівцями ДПІ у Ленінському районі м. Миколаєва на підставі податкової звітності товариства, з якого вбачається, що у ТОВ "Сінтекс-Юг" відсутні основні фонди, товарно-матеріальні цінності (запаси), що свідчить про відсутність можливості реалізувати залишки товарних запасів, необхідних умов для здійснення господарської діяльності в частині, купівлі, продажу, реалізації, зберігання та відвантаження товарно-матеріальних цінностей. Згідно звітності за формою № 1-ДФ за II квартал 2009 р. кількість осіб, що працювало - 0, кількість осіб, що працювали за сумісництвом - одна особа. Згідно податкового розрахунку комунального податку за II квартал 2009р. кількісний склад працівників - 0. Підприємство в січні-лютому 2010 року не знаходилось за юридичною адресою. Викладені обставини підтверджені актом невиїзної документальної перевірки ТОВ "Сінтекс-Юг" від 26.02.2010, перевірка проводилась без відома та присутності керівника ТОВ ОСОБА_7, в акті зазначено про відсутність підприємства за юридичною адресою. Також, встановлено, що з 19.07.2007 по 17.02.2009 керівником ТОВ "Сінтекс-Юг" був ОСОБА_8, з 17.02.09 керівником був ОСОБА_7 Допитаний в якості свідка ОСОБА_8 пояснив, що не має відношення до фінансово-господарської діяльності ТОВ "Сінтекс-Юг", підприємство зареєстровано на нього за винагороду. Документи фінансово-господарської діяльності, податкову звітність ТОВ "Сінтекс-Юг" ОСОБА_8 не підписував, в подальшому підприємство було перереєстровано на іншу особу. Крім того, анульовано з 27.07.2009 свідоцтво платника податку на додану вартість, видане ТОВ "Сінтекс-Юг". Хоч ТОВ "Сінтекс-Юг" задекларував податкові зобов'язання по ПДВ в сумі 45000 грн. за господарською операцією з позивачем, податкова інспекція вважає, що правочини ТОВ "Сінтекс-Юг" з контрагентами (постачальниками та покупцями) є нікчемними, ТОВ "Сінтекс-Юг" формувало свій податковий кредит за рахунок підприємств, які мають ознаки "фіктивності", або не подають податкової звітності, або відсутні за місцем реєстрації. Суду надано в копіях договір ТОВ "Верхньосірогозький ОПЗ" з ТОВ "Сінтекс-Юг" на поставку соняшника № 08/06-02 від 01.06.09, видаткову накладну, рахунок фактуру, податкову накладну, документи від імені ТОВ "Сінтекс-Юг" підписані ОСОБА_7 Згідно довідці з ЄДР по даній юридичній особі 19.03.10 внесена інформація про відсутність за юридичною адресою, 27.05.10 порушено справу про банкрутство, 08.06.10 про внесення судового рішення про визнання юридичної особи банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, 21.09.10 про припинення у звязку з визнанням банкрутом.

Що стосується такого постачальника позивача як ПСП "Каїсса", то в акті перевірки вказано, що вартість придбаних в даного постачальника будівельних матеріалів не було віднесено до валових витрат, а включено тільки до податкового кредиту суму 81450 грн. 96 коп. податку на додану вартість. Оскільки ці будівельні матеріали ПСП "Каїсса" придбало у ФОП ОСОБА_6, усі операції якого були визнані нікчемними, нікчемною є також операція продажу будматеріалів ПСП "Каїсса" позивачу. Доказів придбання будматеріалів у ФОП ОСОБА_6 суду не надано.

Нормами п. 5.1, п. 5.2, ст. 5 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств" визначено, що валові витрати виробництва та обігу - це сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних як компенсація вартості товарів (робіт, послуг), які придбаваються (виготовляються) таким платником податку для їх подальшого використання у власній господарській діяльності. За змістом підпункту 5.2.1 пункту 5.2 цієї ж статті Закону до складу валових витрат включаються суми будь-яких витрат, сплачених (нарахованих) протягом звітного періоду у зв'язку з підготовкою, організацією, веденням виробництва, продажем продукції (робіт, послуг) і охороною праці, у тому числі витрати з придбання електричної енергії (включаючи реактивну), з урахуванням обмежень, установлених пунктами 5.3 - 5.7 цієї статті. Пп. 5.3.9 п. 5.3 ст. 5 Закону про оподаткування прибутку визначено, що не належать до складу валових витрат будь-які витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення податкового обліку. Згідно з п. 1.4 Порядку складання декларації про прибуток підприємства, затвердженого наказом ДПАУ від 08.07.97 р. № 214, дані, наведені в декларації, повинні підтверджуватися первинними документами, даними бухгалтерського обліку і відповідати податковому обліку. Отже, за відсутності відповідних первинних документів підприємство не може включити до валових витрат понесені при виконанні угоди витрати.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між позивачем та його постачальниками, суд зазначає наступне. Відповідно до частини першої статті 207 Господарського кодексу України господарське зобов'язання, що не відповідає вимогам закону, або вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, або укладено учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської компетенції (спеціальної правосуб'єктності), може бути на вимогу однієї із сторін, або відповідного органу державної влади визнано судом недійсним повністю або в частині. За змістом приписів статті 228 Цивільного кодексу України правочин, учинений з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, водночас є таким, що порушує публічний порядок, а отже, є нікчемним. Правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. Правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним. Таким чином, для констатації факту нікчемності правочинів в акті перевірки, податкова інспекція повина встановити, що всі ці угоди вчинені з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, або порушує публічний порядок. До правочинів, які посягають на суспільні, економічні та соціальні основи держави, відносяться правочини, спрямовані на використання всупереч закону комунальної, державної або приватної власності; правочини, спрямовані на незаконне відчуження або незаконне володіння, користування, розпорядження об'єктами права власності українського народу, землею як основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави, її надрами, іншими природними ресурсами (ст. 14 Конституції України); правочини щодо відчуження викраденого майна; правочини, що порушують правовий режими вилучення з обігу або обмеження в обігу об'єктів цивільного права, тощо. Усі інші правочини, спрямовані на порушення інших об'єктів права, передбачені іншими нормами публічного права, не є такими, що порушують публічний порядок. При кваліфікації правочину за ст. 228 ЦК України має враховуватися вина, яка виражається в намірі порушити публічний порядок сторонами правочину або однією зі сторін. Доказом вини може бути вирок суду, постановлений у кримінальній справі, щодо знищення, пошкодження майна чи незаконного заволодіння ним, тощо.

Згідно із статтею 19 Конституції України правовий порядок в Україні грунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Відповідно до статей 3, 6 Цивільного кодексу України сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства, зокрема, справедливості, добросовісності та розумності. Статтею 13 Цивільного кодексу України передбачено, що цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. При здійсненні своїх прав особа зобов'язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. При здійсненні цивільних прав особа повинна додержуватися моральних засад суспільства.

В силу положень статтей 204, 215 Цивільного кодексу України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. У сфері оподаткування основи публічного порядку визначаються статтею 42 Конституції України, згідно з якою кожен зобов'язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом. Суд при вирішенні даної справи виходить із презумпції сумлінності платників податків та інших учасників правовідносин у економічній сфері. У зв'язку із цим презюмується, що дії платника податків, які мають своїм результатом одержання певної податкової вигоди, економічно виправдані, а відомості, що містяться в його податковій декларації та бухгалтерській звітності, - є достовірними. Під податковою вигодою слід розуміти зменшення розміру податкових зобовязань внаслідок, зокрема, зменшення податкової бази, одержання податкової пільги, застосування більш низької ставки податку, а також одержання права на повернення (залік) або відшкодування податку з бюджету. Надання платником податків до податкового органу всіх належним чином оформлених документів, що передбачені податковим законодавством, з метою одержання податкової вигоди є підставою для її одержання, якщо податковий орган не доведе, що відомості, які містяться в цих документах, є неповними, недостовірними й/або суперечливими. Одержання податкової вигоди повинно визнаватися необґрунтованим, зокрема, у випадках, якщо для цілей оподатковування платником податків враховано операції, що не відповідають їх дійсному економічному змісту або враховано операції, не обумовлені розумними економічними або іншими причинами (цілями ділового характеру).

Про необґрунтованість одержання платником податків податкової вигоди можуть також свідчити наступні обставини:

неможливість реального здійснення платником податків зазначених операцій з урахуванням часу, місця знаходження майна або обсягу матеріальних ресурсів, що є економічно необхідними для виробництва товарів, виконання робіт або надання послуг;

відсутність необхідних умов для досягнення результатів відповідної до економічної діяльності в силу відсутності управлінського або технічного персоналу, основних засобів, виробничих активів, складських приміщень, транспортних засобів;

облік для цілей оподатковування тільки тих господарських операцій, які безпосередньо повязані з виникненням податкової вигоди, якщо для даного виду діяльності також потрібно здійснення й облік інших господарських операцій;

здійснення операцій з товаром (послугами), який не вироблявся (послуги фактично не надавалися) або який не міг бути вироблений (послуги не могли бути наданими) в обсязі, зазначеному платником податків у документах бухгалтерського обліку.

Той факт, що контрагент платника податків не мав транспорту або нерухомого майна, сам по собі не є ознакою того, що платник податків отримав податкову вигоду безпідставно, але у сукупності та взаємозвязку з іншими обставинами справи може свідчити про безпідставне отримання податкової вигоди. Суд зазначає, що юридична форма є похідною від економічної суті. За відсутності економічного змісту у відносинах субєктів господарювання одне лише формальне складання ділових паперів не може призводити до безпідставного отримання платником податків податкової вигоди. Отже, якщо платник податків уклав договір, який не обумовлений розумними економічними або іншими причинами (цілями ділового характеру), а лише з метою отримання податкової вигоди чи мінімізації оподаткування, такий правочин слід вважати таким, що суперечить інтересам держави та суспільства, порушує публічний порядок і, таким чином, є нікчемним.

Відповідно до статей 11, 71 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Як вже зазначалось судом, під час судового розгляду встановлено, що предметом договорів з ПП ОСОБА_6, ТОВ "Сінтекс-Юг" були поставка насіння соняшника, який перероблявся позивачем в олію, жмих, поставка олії, тобто ці угоди цілком відповідали основній діяльності позивача. Відповідач також не заперечує фактів подальшої поставки олії та жмиху, що також є ознакою того, що правочини не є фіктивними, оскільки за фіктивними правочинами не відбуваються ніякі дії зі сторони учасників правочину. Суду не надано доказів засудження керівника заводу, ОСОБА_6 та керівника ТОВ "Сінтекс-Юг" ОСОБА_7, або інших осіб, які на думку ДПІ вчиняли ці фіктивні правочини. Фактично в якості беззаперечних доказів порушення позивачем податкового законодавства прийняті акти перевірок його контрагентів, які були складені в односторонньому порядку органами податкової служби тільки на підставі податкової звітності без використання будь-яких первинних документів постачальників продукції, без відібрання пояснень у ПП ОСОБА_6, ОСОБА_7. Позивач до проведення перевірки іншого підприємства або підприємця не має відношення і не може оскаржувати висновки такого акту. Слід зазначити, що податковою інспекцією не перевірявся облік доставленої на завод продукції, приймальні, складські документи, та подальше використання її у виробничій діяльності, не проводився аналіз виробничих потужностей, необхідних для здійснення певних технологічних процесів, не відбулось перевірки наявності товарно-матеріальних цінностей, складських приміщень, вони не обстежувались, не встановлювалось чиїм транспортом перевозився товар, за чий рахунок, яким є розмір витрат, не досліджувалось доцільності та можливості здійснення поставки продукції в такій кількості та можливості її переробки. Не допитувались працівники заводу.

Доводи податкової інспекції про обов'язкову наявність у позивача товаро-транспортних накладних, суд вважає не обґрунтованими, оскільки позивач не підтверджує понесення ним транспортних витрат. Крім того, спільний наказ Міністерства транспорту України та Міністерства статистики України "Про затвердження типових форм первинного обліку роботи вантажного автомобіля" від 29.12.1995 року № 488/346, в порушення вимог Указу Президента України "Про державну реєстрацію нормативно-правових актів міністерств та інших органів виконавчої влади" від 03.10.92 № 493/92 не було зареєстровано в Міністерстві юстиції України. Тому складання ТТН є необов'язковим.

Таким чином, твердження відповідача про те, що поставка сільгосппродукції, є фікцією, яка супроводжувалась тільки оформленням документів з метою створення видимості того, що поставка товарів відбулась в дійсності, суд не може прийняти до уваги. Відповідач, зробивши висновок у актах перевірки про нікчемність правочинів, міг керуватися лише припущеннями щодо фіктивності (нікчемності) укладених договорів, його позиція про те, що ці правочини очевидно суперечать інтересам держави, не підкріплені належними доказами чи відповідними судовими рішеннями. Будь-якого закону, в якому було б вказано про нікчемність угод позивача з постачальниками, відповідач суду не навів. Носіями протиправного умислу юридичних осіб-сторін нікчемного правочину є посадові особи цих юридичних осіб. ДПІ не встановила персоналії посадових осіб, у яких виник умисел на вчинення протиправного правочину, зміст їх умислу, обставини, за яких такий умисел виник, тощо. Постачальники позивача не понесли ніякої майнової або фінансової відповідальності за вчинення нікчемних угод.

Зважаючи на всі факти і обставини, встановлені судом під час розгляду даної справи у їх сукупності і взаємозвязку, суд вважає, що угоди між позивачем та ПП ОСОБА_6, ТОВ "Сінтекс-Юг" неможливо однозначно віднести до нікчемних угод, ці угоди є оспорюваними. Положеннями законодавства, яке регламентує права органів державної податкової служби, вбачається, що податковим органам, відповідно до покладених на них функцій та повноважень, не надано прав щодо встановлення висновків в актах перевірки про нікчемність, або недійсність правочинів, укладених суб'єктами господарювання. Тому правочини між позивачем та його постачальниками є правомірними, поки їх недійсність не буде встановлена судом.

Факти порушень податкового законодавства зі сторони постачальників контрагентів позивача, їх вплив на право позивача на валові витрати та податковий кредит слід оцінювати з урахуванням можливої обізнаності позивача щодо таких обставин. Саме по собі невиконання контрагентами платника податків по ланцюгу своїх зобов'язань по сплаті податку до бюджету не є достатньою підставою для покладання відповідальності на позивача. На час здійснення господарських операцій ПП ОСОБА_6, ТОВ "Сінтекс-Юг" були включені до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, мали свідоцтва про реєстрацію платниками податку на додану вартість. Докази, які б підтвердили той факт, що позивач був обізнаний або мав реальну можливість зясувати всі обставини діяльності постачальників по ланцюгу до виробника на момент придбання цього товару, суду не надано. Зясовані обставини господарської діяльності позивача не дають підстав вважати, що головною метою позивача було одержання доходу саме за рахунок податкової вигоди, за відсутності наміру здійснювати реальну підприємницьку діяльність. На підставі викладеного, суд вважає неправомірним висновок ДПІ про завищення валових витрат та податкового кредиту по операціям придбання продукції у ФОП ОСОБА_6 та ТОВ "Сінтекс-Юг".

В акті перевірки позивача зазначено про порушення ним пп.5.2.1 п.5.2 п.5.1 ст.5 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств", що призвело до завищення валових витрат по ряд. 04.1 Декларацій на загальну суму 463916,11 грн., а саме: у ІІ кварталі 2009 року на суму - 76180,23 грн; у ІІІ-му кварталі 2009 року на суму -103951,36 грн; у ІV кварталі 2009 року на суму - 283784,52 грн. Позивачем оплачувалась вартість електроенергії Іванівському РЕЗ по договору на постачання електричної електроенергії № 18711 від 05.09.2005, укладеному ВАТ "ЕК" Херсонобленерго" з ПП "Сервіс АПК" та по рахункам ПП "Сервіс АПК". ДПІ зазначає в акті перевірки, що позивачем в ході перевірки не надано первинних документів на отримані послуги (акти виконаних робіт, угоди, рахунки на оплату), тим самим він не має підстав для віднесення таких послуг до складу валових витрат. Сплата електроенергії за іншу особу не є господарською діяльністю, тому ці витрати не відносяться до валових, а за наданими для перевірки документами вбачалась саме така ситуація.

Судом встановлено, що позивач займався виробництвом олії, для чого орендував обладнання у ПП "Сервіс АПК" на підставі договору оренди від 25.03.09 № 25/03-2, який не передбачав включення до орендної плати витрат за споживання електроенергії. Дане обладнання було в подальшому придбано позивачем у власність 01.10.09. Договір постачання електроенергії був укладений з ПП "Сервіс АПК", і як стверджують представники позивача в судовому засіданні, РЕЗ відмовлявся переукласти договір з ТОВ "Верхньосірогозький ОПЗ", посилаючись на діючий договір з ПП "Сервіс АПК", хоч на той час останнє вже не займалось господарською діяльністю. Позивач надав суду лист до керівника Іванівського РЕЗ від 28.05.09 з проханням укласти договір на споживання електроенергії, та пояснив, що енергопостачальну організаціяю було зобов'язано укласти договір постачання електроенергії тільки за рішенням господарського суду. Тому для забезпечення діяльності заводу ТОВ "Верхньосірогозький ОПЗ" (Поручитель) та ВАТ "ЕК" Херсонобленерго" (Кредитор) уклали договір поруки №18711/2 від 15.05.09 (т. 2 арк. 88), відповідно до якого поручитель поручається перед кредитором за виконання обов'язків ПП "Сервіс АПК" (боржник) щодо сплати заборгованості в межах сплати щомісячно виставлених рахунків за спожиту електроенергію згідно договору на постачання електричної електроенергії № 18711 від 05.09.2005, укладеного ВАТ "ЕК"Херсонобленерго" з ПП "Сервіс АПК". Рахунки виписувались на адресу ПП "Сервіс АПК", акти прийому передачі до договору № 18711 складалися між ВАТ "ЕК"Херсонобленерго" та ПП "Сервіс АПК", але надані суду акти не містять підписів зі сторони споживача, а тільки підписані посадовими особами Херсонобленерго. Оплату за електроенергію на підставі цих рахунків та актів здійснював позивач, в платіжних документах про сплату електроенергії в графі "призначення платежу" зазначалось номер рахунку та реквізити договору поруки (т. 2, арк. 90- 110).

У податковому обліку підприємства відображення будь-яких витрат можливе лише за умови, що їх здійснення пов'язано з веденням господарської діяльності. Згідно з п. 1.32 ст. 1 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств" господарська діяльність - це будь-яка діяльність особи, направлена на отримання доходу в грошовій, матеріальній або нематеріальній формі, у разі коли безпосередня участь такої особи в організації такої діяльності є регулярною, постійною та суттєвою. Суд вважає, що доводити зв'язок витрат на споживання електроенергії з веденням позивачем господарської діяльності не потрібно. Податкова інспекція не заперечує ту обставину, що завод працював, що неможливо без споживання електричної енергії. Інших договорів з енергопостачальною компанією у позивача не було, не було виявлено фактів будь-яких оплат за іншими договорами за електроенергію. Також представники відповідача в судовому засіданні не заперечували тієї обставини, що в перевіряємий період ПП "Сервіс АПК" не здійснював ніякої виробничої діяльності.

Відповідно до ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" передбачено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є, первинні документи, що фіксують факт здійснення господарських операцій. Згідно ст.9 Закону України від 16.07.99 №996 "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи - це письмові свідоцтва, що фіксують та підтверджують господарські операції, повинні бути складені під час здійснення господарської операції. Положенням про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженим наказом Міністерства фінансів України від 24.05.95 р. № 88, встановлено, що первинні документи для надання їм юридичної сили і доказовості повинні мати такі обов'язкові реквізити: назва підприємства, від імені якої складений документ, назва документа, код форми, дата і місце складання, зміст господарської операції та її вимірники, посади, прізвище і підписи осіб, відповідальних за дозвіл та здійснення господарської операції та складання первинного документа. Рахунки РЕЗ і ЕМ, платіжні документи про сплату за електроенергію, договора, були складені з точки зору вимог, які пред'являються до цих документів, належним чином, мали всі необхідні реквізити, які передбачені ст. 9 Закону "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність", але в рахунках та актах прийому-передачі послуг був зазначений споживачем не позивач, а ПП "Сервіс АПК". Вказівка в рахунках на абонента ПП "Сервіс АПК" не може бути беззаперечною підставою для заборони використовувати дані рахунки в якості підтверджуючих витрати документів, оскільки позивач мав і інші документи (платіжні доручення, договір поруки, договір постачання електроенергії), які у сукупності підтверджують існування фактичних договірних відносин між позивачем та ВАТ "ЕК"Херсонобленерго" та їх фактичне виконання та понесення витрат по споживанню електроенергії. Неможливість укладання договору на енергопостачання з будь-яких причин, які не залежали від споживача електроенергії, не може бути підставою для позбавлення позивача права відносити витрати по сплаті вартості спожитої у виробництві електроенергії в загальній сумі 463916,11 грн. на валові витрати.

ДПІ встановила, що в порушення пп.5.2.1 п.5.2 п.5.1 ст.5 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств" позивачем завищено валові витрати по ряд. 04.1 Декларації на придбання послуг на загальну суму 58826,16 грн. за 2-4 квартали 2009 року внаслідок того, що на валові витрати відносились суми, сплачені згідно угоди № 18711/3 про уступку права вимоги від 10.06.09, укладеної ВАТ "ЕК"Херсонобленерго" (Первісний кредитор) та ТОВ "Верхньосірогозький ОПЗ" (Новий кредитор). Зміст угоди передбачав, що ТОВ "Верхньосірогозький ОПЗ" приймає на себе право вимоги належне первісному кредиторові, яке виникло на підставі договору постачання електроенергії №18711 від 05.09.2005, укладеним між ВАТ "ЕК"Херсонобленерго" та ПП "Сервіс АПК" ("Боржник"). Дане порушення позивачем не заперечується, тому суд погоджується з висновками відповідача про завищення валових витрат у 2-му кварталі 2009 року на суму 9804 грн. 36 коп., у 3-му кварталі на суму 29413,08 грн., у 4-му кварталі 2009 року на суму 19608 грн. 72 коп. Тому сума ПДВ, яка віднесена позивачем до податкового кредиту в розмірі 11765,22 грн. з даної господарської операції, на думку суду, також підлягає виключенню з суми податкового кредиту.

ДПІ в акті перевірки (т. 1, арк. 39) зазначає про порушення позивачем пп. 5.2.1 п. 5.2 п. 5.1 ст. 5 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств", що призвело до завищення валових витрат на загальну суму 35833,33 грн. внаслідок того, що позивач сплачував за ПП "Сервіс АПК" борг по податках, усього сплачено 43000 грн. Позивач посилається на те, що податкова заборгованість погашалась в рахунок орендної плати, хоча умовами договору оренди від 25.03.09 № 25/03-2 з ПП "Сервіс АПК" не передбачено погашення податкової заборгованості підприємства за рахунок зменшення оплати за оренду, але є лист керівника ПП "Сервіс АПК" від 13.04.09 № 51 про перерахування орендної плати в рахунок податкової заборгованості підприємства. Суд погоджується з висновками податкової інспекції, оскільки діючим на час перевірки законодавством (Закон "Про систему оподаткування", Закон "Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та деражвними цільовими фондами") передбачалось, що платниками податків визнаються, зокрема, юридичні особи, які мають, одержують (передають) об'єкти оподаткування або провадять діяльність (операції), що є об'єктом оподаткування, і на яких покладено обов'язок із сплати податків. Платник податків зобов'язаний самостійно сплачувати податки та збори в порядку та строки, встановлені законами. Сплата податку це є безпосередній обов'язок тільки платника податку, крім окремих випадків, встановлених конкретними нормативними актами. Виконанням обов'язку по сплаті відповідного податку визнається сплата в повному обсязі платником відповідних сум податкових зобов'язань у встановлений податковим законодавством строк. Враховуючи викладене, суд вважає, що така "транзитна" сплата податків за іншу особу не тільки суперечить законодавству, а є нічим не виправданою, та має інщі цілі, ніж погашення позивачем орендної плати за договором оренди. Включення до складу валових витрат 2-го кварталу 2009 року суми 35833,33 грн. є неправомірним.

Фахівцями ДПІ було встановлено, що позивач придбавав послуги по ремонту орендованого та власного виробничого обладнання цеху по переробці насіння соняшника. В порушення пп. 8.7.1 п.8.7 ст.8 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств" позивачем завищено валові витрати на вартість послуг по ремонту та модернізації основних засобів на загальну суму 205020,20 грн., в тому числі уІІ-му кварталі 2009 року на суму 1000 грн., у ІІІ-му кварталі на суму 196885 грн. 20 коп., у - ІV кварталі 2009 року на суму 7135 грн. Також в порушення пп. 8.7.1 п.8.7 ст.8 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств" позивачем завищено валові витрати на суму авансу, сплаченого за ремонт та модернізацію основних засобів 175756,87 грн. у ІV кварталі 2009 року. ТОВ "Верхньосірогозький ОПЗ" сплачено ПП "Строймаркет КН" аванс в розмірі 210908,25 грн. (з ПДВ) згідно договору №01/10 від 01.10.09 про надання послуг установці підйомника, демонтажу та встановленню машини для сушки зерна та підйомника, термін виконання замовлення з 01.10.2009 по 15.11.2009, роботи на момент перевірки не були виконані.

Суд вважає, що доводи позивача про наявність у нього первинних документів в якості достатньої підстави для включення сум 205020 грн. та 175756,87 грн. до складу валових витрат такими, що суперечать чинному законодавства. Відповідно до пп. 5.3.2 п. 5.3 ст. 5 Закону про прибуток не включаються до валових витрат витрати на придбання, будівництво, реконструкцію, модернізацію, ремонт та інші поліпшення основних фондів, які підлягають амортизації. До складу валових витрат включаються, зокрема суми витрат, пов'язані з поліпшенням основних фондів у межах, встановлених підпунктом 8.7.1 цього Закону, та суми перевищення балансової вартості основних фондів та нематеріальних активів над вартістю їх продажу, визначені у порядку, встановленому статтею 8 цього Закону (пп. 5.2.10). Згідно пп.8.7.1 п.8.7 ст.8 Закону України "Про оподаткування прибуку підприємств", підприємство має право відносити до складу валових витрат витрати, пов'язані з поліпшенням основних засобів, які підлягають амортизації, в т.ч. орендованих, на загальну суму, яка не перевищує 10% від загальної вартості всіх груп основних засобів на початок такого звітного періоду. Витрати, що перевищують зазначену суму, розподіляються пропорційно сумі фактично понесених платником податку витрат на поліпшення основних фондів груп 2, 3, 4 чи окремих об'єктів основних фондів групи 1 та збільшують балансову вартість основних фондів відповідних груп чи окремих об'єктів основних фондів групи 1 станом на початок розрахункового кварталу. На початок звітного періоду згідно даних бухгалтерського обліку на підприємстві не обліковувались основні засоби, вони були придбані тільки в 4-му кварталі 2009 року. Таким чином, 10 % ліміт вираховується від сукупної балансової вартості всіх груп основних фондів, а при їх відсутності немає від чого відраховувати. Висновки податкової інспекції не були спростовані позивачем шляхом надання податкової звітності, додатків до податкових декларацій, в яких би позивач декларував наявність основних засобів та їх вартість.

Крм того, що стосується віднесення попередньої оплати до валових витрат, суд зазначає, що дійсно за змістом ст. 11 п. 11.2 Закону про прибуток, датою збільшення валових витрат виробництва (обігу) вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше: або дата списання коштів з банківських рахунків платника податку на оплату товарів (робіт, послуг), а в разі їх придбання за готівку - день їх видачі з каси платника податку; або дата оприбуткування платником податку товарів, а для робіт (послуг) - дата фактичного отримання платником податку результатів робіт (послуг). Отже, законодавець не ставить в якості обов'язкової умову для віднесення сум до валових витрат при перерахуванні передплати - фактичне отримання товару. Разом з тим, позивач не довів, що ці витрати відносяться до господарської діяльності заводу, що обладнання, яке демонтується або встановлюється, було призначене для використання у власній господарській діяльності. На момент перевірки термін виконання робіт сплинув.

З урахуванням викладеного, суд погоджується з висновками податкової інспекції щодо завищення валових витрат на загальну суму 475436,59 грн., в тому числі у 2-му кварталі 2009 року на суму 46638 грн. (9804,36 грн. за угодою уступки вимоги + 35833,33 грн. за операцією погашення податкового боргу іншої юридичної особи + 1000 грн. ремонт основних засобів), у 3-му кварталі на суму 226298,28 грн. (29413 грн. 08 коп. за угодою уступки вимоги + 196885,20 грн. ремонт основних засобів), у 4-му кварталі на суму 202500,59 грн. (19608,72 грн за угодою уступки вимоги + 7135 грн. ремонт + 175756,87 грн. попередньої оплати за послуги демонтажу та установці машини). Порушення, які підтвердились при розгляді справи, призвели до заниження податку на прибуток в сумі 118852 грн. Розмір штрафних санкцій за заниження податку з урахуванням періодів недоплати становить 54363грн. Решта донарахованих зобов'язань по податку на прибуток та штрафні санкції суд вважає такими, що не підтверджені належними доказами, тому підлягають скасуванню. Таким чином, податкові повідомлення рішення ДПІ 07.07.2010 № /0, від 27.09.2010 №№/1 суд скасовує в частині визначення податкового зобов'язання в сумі 2533867 грн. та застосування 1937946,37 грн. штрафних санкцій.

Що стосується скасування податкових повідомлень-рішень від 07.07.2010 № /0, та від 27.09.10 № /1 про донарахування ТОВ "Верхньосірогозький ОПЗ" податку на додану вартість за основним платежем 750145 грн., штрафних санкцій - 375072,50 грн., суд вважає, що вони підлягають скасуванню в повному обсязі з таких підстав.

Податкові повідомлення-рішення обґрунтовуються податковим органом порушеннями з боку позивача п. 3.1 ст. 3, п. 4.1 ст. 4, пп. 7.2.6 п. 7.2, пп. 7.4.1, п.п. 7.4.5 п. 7.4 ст. 7 Закону України "Про податок на додану вартість", а саме завищення податкових зобов'язань та податкового кредиту у сумі 337258 грн, в тому числі: у листопаді 2009 року на суму 197758 грн., у грудні 2009 року на суму 139500 грн. внаслідок укладання нікчемних угод, заниження податку на додану вартість на суму 750145 грн., у тому числі у квітні 2009 року на суму 8333 грн., у червні 2009 на суму 82500 грн., у березні 2010 року на суму 659312 грн., завищення залишку від'ємного значення ПДВ за березень 2010 року на суму 1880691 грн.

Слід зазначити, що на думку податкового органу позивач протягом перевіряємого періоду здійснював операції з продажу і купівлі товару, якого не існувало, тобто безтоварні операції, вчинені без мети реального настання правових наслідків. З таких міркувань податковий орган вважає, що заявником порушені вимоги п.3.1 ст. 3, п. 4.1 ст. 4, пп. 7.4.1., п.7.4., п.п. 7.2.6., п.7.2. ст.7 Закону України "Про податок на додану вартість", що потягло за собою заниження з податку на додану вартість, а також завищення податкового кредиту.

ДПІ було встановлено завищення податкових зобов'язань по ПДВ на загальну суму 337258 грн., в тому числі у листопаді 2009 року - 197758 грн., у грудні 2009 року - 139500 грн. Цей факт позивачем не заперечується.

ДПІ виявила завищення податкового кредиту на суму 2968094 грн.. в тому числі за квітень 2009 р. на 8333 грн., червень 2009 р. на 82500 грн., жовтень 2009 р. - 838040 грн., листопад 2009 р. 290750 грн., грудень 2009 р. - 411244 грн., січень 2009 р. 11835 грн., лютий 2009 р. 666085 грн., березень 2010 р. - на 659307 грн.

Перевіркою встановлено придбання товару у ПП ОСОБА_6 ТОВ "Сінтекс-Юг", що привело до віднесення до складу податкового кредиту сум 2203392 грн. та 45000 грн. Обгрунтування судом неправомірності виключення даних сум з податкового кредиту наведене при дослідження формування валових витрат.

Позивачем у грудні 2009 року придбано у ПСП "Каїсса" будматеріали на загальну суму 488705 грн. 76 коп. (у т.ч. ПДВ 81450,96 грн.), в свою чергу ДПІ зазначає, що будматеріали були придбані ПСП "Каїсса" у ПП ОСОБА_6, а той придбав у ПП ВКФ "ПИК", а оскільки всі операції купівлі-продажу за участю приватного підприємця були визнані нікчемними, ДПІ вважає нікчемною угоду придбання позивачем будматеріалів у ПСП "Каїсса". Внаслідок нікчемності угоди позивачем завищено податковий кредит на 81450 грн. (квітень 8333 грн., червень 37500 грн., грудень 35618 грн.) Доказів придбання будматеріалів у ФОП ОСОБА_6 суду не надано. ДПІ посилається на те, що керівник ПП ВКФ "ПИК" ОСОБА_9 дав пояснення, що не здійснював ніяких господарських операці з ПП ОСОБА_6 Крім того, ПП "ВКФ "ПИК" не надано до ДПІ у м. Херсоні декларації з податку на прибуток за IV квартал 2009р. та за І квартал 2010р. Громадянин ОСОБА_9 заявою від 20.11.2009р. склав свої повноваження як засновник ПП "ВКФ "ПИК" на користь ОСОБА_10 Однак, відповідач зазначає, що документи про реалізацію ПП ОСОБА_6 продукції у лютому 2010 року підписані від імені ОСОБА_9 який на той момент не був уповноваженою особою ПП "ВКФ "ПИК". Всі ці обставини суд не має можливості перевірити, дослідити докази, оскільки предметом спору не є правовідносини ФОП ОСОБА_6 з ПП ВКФ "ПИК". Пояснень самого ОСОБА_9 в даному випадку недостатньо для встановлення факту існування господарських операцій між цими двома суб'єктами господарювання або тільки їх документування. Якщо ПСП "Каїсса" відобразило дану господарську операцію з позивачем у своїх податкових зобов'язаннях та сплатило відповідні податки, то позивач має право на податковий кредит.. Акту перевірки ПСП "Каїсса" або інших доказів того, що ПСП "Каїсса" при вчиненні угоди поставки будматеріалів скоїло податкове чи інше порушення суду не надано. Тому підстав для виключення суми 81450,96 грн. з податкового кредиту позивача суд не вбачає.

Порядок визначення суми податку на додану вартість, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України, визначались на час перевірки виключно Законом України "Про податок на додану вартість" від 03.04.97 № 168/97-ВР (надалі Закон № 168/97). Сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного податкового періоду та сумою податкового кредиту такого звітного податкового періоду. В силу вимог підпункту 7.4.1 пункту 7.4 статті 7 Закону України "Про податок на додану вартість" (у редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин) податковий кредит звітного періоду складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 6.1 статті 6 та статтею 81 цього Закону, протягом такого звітного періоду у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку. Підпунктом 7.2.4 пункту 7.2 статті 7 Закону № 168/97 передбачено, що право на нарахування податку та складання податкових накладних надається виключно особам, зареєстрованим як платники податку на додану вартість. Не дозволяється включення до податкового кредиту будь-яких витрат по сплаті податку, що не підтверджені податковими накладними. У разі коли на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим підпунктом документами, платник податку несе відповідальність у вигляді фінансових санкцій, установлених законодавством, нарахованих на суму податкового кредиту, не підтверджену зазначеними цим підпунктом документами. Податковий кредит для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на додану вартість має бути підтвердженим належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.

На момент здійснення господарських операцій придбання насіння соняшника у ПП ОСОБА_6, ТОВ "Сінтекс-Юг", будматеріалів у ПСП "Каїсса", останні були зареєстровані як платники ПДВ, подавали відповідну звітність до податкової інспекції з показниками господарської діяльності, в якій відобразили факт виникнення податкових зобов'язань по ПДВ внаслідок продажу продукції позивачу, претензій до оформлення податкових накладних, які видавались цими постачальниками, у податкової інспекції немає. ДПІ в акті перевірки не посилається на неправильність складання позивачем та його контрагентами податкових декларацій.

Суд не заперечує тези ДПІ про те, що підставою для зменшення платником об'єкта оподаткування (податкових зобов'язань) з податку на додану вартість, нараховану на вартість придбаної продукції, є факт реального придбання товару та безпосередній зв'язок витрат на оплату вартості товару з господарською діяльністю платника податків, що передбачає використання у власній господарській діяльності придбаних товарів або ж призначення останніх для такого використання, віднесення до складу податкового кредиту лише сум податку, сплачених (нарахованих) у зв'язку з придбанням товарів (послуг), що підлягають використанню у господарській діяльності платника податку.

Судом досліджені обставини реальності здійснення господарських операцій платника податку, на підставі яких таким платником були сформовані дані податкового обліку. В акті перевірки позивача не зазначено факту відсутності документального підтвердження правочинів купівлі-продажу насіння соняшника, одії, жмиху, будматеріалів. ДПІ в акті перевірки не заперечує проти факту подальшого продажу товарів, отриманих від ПП ОСОБА_6 або отриманих внаслідок переробки насіння соняшника, купленого у ПП ОСОБА_6, ТОВ "Сінтекс-Юг". Також не встановлено судом того факту, що придбані у ПСП "Каїсса" будматеріали не підлягали використанню у господарській діяльності позивача і їх не існувало в реальності.

Докази, які б підтвердили той факт, що позивач був обізнаний про будь-які порушення в діяльності своїх постачальників, в матеріалах справи відсутні. Кримінальних справ по факту ухилення від сплати податків не було відкрито. Також ДПІ не обґрунтовує наявність у позивача реальної можливість зясувати всі обставини діяльності постачальника на момент придбання цього товару, з метою виявлення тих обставин, які унеможливлюють віднесення сум ПДВ до податкового кредиту.

Установленим обставинам належить давати оцінку з урахуванням усіх доказів у справі в їх сукупності. За таких обставин наведені в акті перевірки факти діяльності постачальника позивача не можуть бути причинами для відмови в податковому кредиті. Зясовані обставини господарської діяльності позивача не дають підстав вважати, що головною метою позивача було одержання доходу саме за рахунок податкової вигоди, за відсутності наміру здійснювати реальну підприємницьку діяльність.

ДПІ зазначила в акті перевірки про завищення податкового кредиту у жовтні 2009 року на суму 467270 грн. внаслідок включення до складу ПДВ з вартості придбаного майна при відсутності податкових накладних. Перевіркою було встановлено, що ТОВ "Верхньосірогозький ОПЗ" придбав виробниче обладнання у ПП "Сервіс АПК" 01.10.09, від імені продавця виступав ПАТ "Мегабанк" на підставі Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень", усього придбано майна на суму 2803619 грн., грошові кошти перераховані в повному обсязі на рахунок ПП "Сервіс АПК", як було зазначено в договорі. ПАТ "Мегабанк" було заставодержателем на підставі договору застави. ДПІ посилається на п. 7.3.5 ст. 7 Закону про ПДВ, яким передбачено, що не підлягають включенню до складу податкового кредиту суми сплаченого податку у зв'язку з придбанням товарів, не підтверджені податковими накладними. Позивач не заперечує факту відсутності податкових накладних, але зазначає, що продавець не видав йому ці податкові накладні. Згідно пп. 7.2.6 п. 7.2 ст. 7 Закону про ПДВ у разі відмови з боку постачальника товарів (послуг) надати податкову накладну отримувач таких товарів має право додати до податкової декларації за звітний податковий період заяву зі скаргою на такого постачальника, яка є підставою для включення сум цього податку до складу податкового кредиту. До заяви додаються копії товарних чеків або інших розрахункових документів, що засвідчують факт сплати податку внаслідок придбання таких товарів (послуг). Отримання такої скарги є підставою для проведення позапланової виїзної перевірки такого постачальника для з'ясування достовірності та повноти нарахування ним зобов'язань з цього податку за такою цивільно-правовою операцією. Позивачем була подана ДПІ у м. Херсоні 20.11.09 до декларації жовтня 2009 року скарга з доданими платіжними документами про сплату вартості майна з урахуванням ПДВ. Отже, податкову інспекцію було своєчасно повідомлено про порушення зі сторони продавця, а тому позивач не повинен нести відповідальність за відсутність податкових накладних. Доказів проведення перевірки ПП "Сервіс АПК" суду не надано. Але з Довідки ЄДР та змісту акту перевірки вбачається, що 28.12.09 податковою інспекцією було подано позов про скасування державної реєстрації ПП "Сервіс АПК" у зв'язку з відсутністю за юридичною адресою, а такий позов подається при відсутності податкових боргів у платника податків. Постановою Херсонського окружного адміністративного суду від 29.01.10 позов задоволено, припинено юридичну особу ПП "Сервіс АПК". Ці обставини свідчать про відсутність будь-яких претензій по сплаті податків зі сторони податкової інспекції до ПП "Сервіс АПК", який мав включити суму 467270 грн. до податкового зобов"язання декларації по ПДВ.

По взаєморозрахункам з ВАТ "ЕК"Херсонобленерго" в особі Іванівського РЕЗ і ЕМ податкова інспекція вважає необґрунтованим віднесення до складу податкового кредиту суми 84147 грн., в тому числі листопад 2009 року 34792 грн., грудень 2009 року - 19894 грн., січень 2010року 11835 грн., лютий 2010 року 9843 грн., березень 2010 року - 7783 грн. На думку суду, позивач неправомірно відніс до складу податкового кредиту суму ПДВ у складі вартості електроенергії, яка сплачувалась позивачем за договором уступки вимоги за ПП "Сервіс АПК", загальна сума прерахувань склала 70591 грн., в тому числі ПДВ 11765 грн. Дане порушення не оскаржує і позивач. Решта податкового кредиту пов'язана зі сплатою вартості спожитої електроенергії за договром поруки, тому є безпідставно зменшена, доводи суду викладені при дослідження питання включення до валових витрат вартості електроенергії. Неправомірність включення позивачем до податкового кредиту суми 11765 грн. не вплинула на розмір донарахованого податкового зобов'язання по ПДВ, у звязку з чим заявлені позивачем позовні вимоги про скасування податкових повідомлень-рішень ДПІ по податку на додану вартість підлягають задоволенню в повному обсязі.

Що стосується вимоги позивача про зобов'язання ДПІ у м. Херсоні відновити відображені позивачем в податкових деклараціях показники податкового кредиту та податкових обов'язань в централізованій електронній базі податкової звітності, а саме в базі даних, яка має назву "Деталізована інформація по платнику ПДВ щодо результатів автоматичного співставлення податкових зобовязань та податкового кредиту в розрізі контрагентів на рівні ДПА України", суд зазначає наступне. Доказом вчинення відповідачем таких дій є надані суду витяги звітної форми "Деталізована інформація по платнику ПДВ щодо результатів автоматичного співставлення податкових зобовязань та податкового кредиту в розрізі контрагентів на рівні ДПА України" (надалі - Деталізована база співставлення) по податковому кредиту та податковим зобовязанням за спірний період.

Відповідно до п.1 ч.2 ст.17 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності. З наведених положень Кодексу адміністративного судочинства України вбачається, що дії субєктів владних повноважень можуть бути оскаржені в порядку адміністративного судочинства, якщо такі дії порушують права, свободи та інтереси позивача. У частині 1 ст.2 КАС України та інших положеннях КАСУ йдеться про захист не будь-якого інтересу, а тільки того, що охороняється законом, визначення якого наведено в Рішенні Конституційного суду від 01.12.2004р. №18-рп/2004.

Порядок та механізм такого контролю за сплатою податків зі сторони податкових органів визначається наказом ДПА України від 18.04.2008р. № 266 Про організацію взаємодії органів державної податкової служби при проведенні перевірок податкових декларацій з податку на додану вартість з урахуванням інформації розшифровок податкових зобов'язань та податкового кредиту з податку на додану вартість у розрізі контрагентів (із змінами і доповненнями), згідно якого створені такі програмні продукти:

- система формування та подання до органу ДПС засобами телекомунікаційного зв'язку податкової звітності в електронному вигляді щодо ведення обліку розшифрування податкового кредиту та податкових зобов'язань у розрізі контрагентів;

- система приймання та комп'ютерної обробки податкової звітності щодо проведення автоматизованого контролю податкової декларації з податку на додану вартість на районному рівні;

- система автоматизованого співставлення податкових зобов'язань та податкового кредиту в розрізі контрагентів на рівні ДПА України.

Пункт 2.14 наказу № 266 передбачає, що інформація податкової звітності з ПДВ, надіслана до центральної бази даних податкової звітності, підлягає розподілу відповідно до вимог Методичних рекомендацій щодо порядку розподілу платників податків за категоріями уваги та співставленню засобами системи автоматизованого співставлення податкових зобов'язань та податкового кредиту у розрізі контрагентів на рівні ДПА України. Платники податку на додану вартість одночасно з декларацією повинні подаватися всі необхідні додатки до декларації, а також розшифровки податкових зобов'язань та податкового кредиту в розрізі контрагентів (додаток 5 до податкової декларації з податку на додану вартість та додаток 2 до податкової декларації з податку на додану вартість (скороченої)). Деталізована база співставлення є одним з програмних продуктів центральної бази даних податкової звітності, що введена в дію ДПА України з метою проведення перевірок податкових декларацій з податку на додану вартість, в якій по податковим періодам відображаються показники податкового кредиту та податкових зобовязань платників податків у розрізі контрагентів на підставі поданої податкової звітності з ПДВ, тобто податкових декларації з податку на додану вартість з додатками №5.

Відповідно до Методичних рекомендацій щодо централізованого приймання та комп'ютерної обробки податкової звітності платників податків в ОДПС України, затверджених наказом ДПА України від 31.12.2008 р. № 827 за відсутності зауважень до оформлення податкової звітності вона реєструється і вважається прийнятою. Обробка та занесення інформації до електронних баз виконується підрозділом ведення та захисту податкової звітності, у разі відсутності зазначеного підрозділу - підрозділами, на які покладено цю функцію. За відповідність інформації у базах податкової звітності даним податкових документів, наданих платником податків, несуть відповідальність підрозділи ведення та захисту податкової звітності.

З наведених нормативних актів вбачається, що обовязок платника податків подати декларацію з ПДВ узгоджується з обовязком податкового органу прийняти таку декларацію та, при відсутності зауважень до її оформлення, відобразити показники цієї декларації у відповідних базах податкової звітності. Таким чином показники податкового кредиту та податкових зобовязань конкретного платника податків, які відображаються в Деталізованій базі співставлення, формуються на підставі показників поданих таким платником податків податкових декларацій з ПДВ з додатком №5, і повинні їм відповідати. Самостійна зміна відповідачем в Деталізованій базі співставлення показників податкового кредиту та податкових зобовязань позивача без зміни цих показників самим позивачем шляхом подання уточнюючих декларацій (розрахунків), буде порушувати його права та інтереси, оскільки позивач, як платник податків, має право розраховувати на те, що задекларовані ним в податкових деклараціях показники податкового кредиту та податкових зобовязань відповідають показникам з централізованої бази даних податкової звітності. Виходячи з специфіки податку на додану вартість, який сплачується у складі ціни товарів (робіт, послуг), одна операція з продажу товару викликає відповідні податкові наслідки у обох сторін цієї операції, які є платниками ПДВ, - у продавця - податкові зобовязання, а у покупця - податковий кредит на аналогічну суму.

Тому суд вважає, що невідповідність показників податкового кредиту та податкових зобовязань, що задекларовані позивачем у деклараціях з ПДВ, показникам з централізованої бази даних податкової звітності, має безпосередній вплив на права та інтереси позивача, оскільки така невідповідність може мати для позивача негативні наслідки, як то: погіршення його ділової репутації, як належного платника податків, відмова його контрагентів від подальших господарських відносин з позивачем з метою уникнення негативних податкових наслідків для себе від таких операцій, тощо.

Виходячи з викладеного, суд вважає, що дії податкового органу по зміні задекларованих платником податків показників податкового кредиту та податкових зобовязань в Деталізованій базі співставлення можуть бути предметом оскарження в порядку адміністративного судочинства, а належним способом захисту прав та інтересів платника податків у випадку незаконності таких дій повинно бути відновлення в цій базі тих показників податкового кредиту та податкових зобовязань, які задекларував платник податків.

Суд зазначає, що визнання податковим органом недійсним задекларованого платником податків податкового кредиту чи податкових зобовязань, як спосіб реагування на виявлені порушення податкового законодавства, законодавством не передбачений.

З пояснень представників ДПІ вбачається, що за наслідками акту перевірки від 23.06.2010 року відбулось "згортання" податкового кредиту та податкових зобовязань позивача за квітень 2009 року - березень 2010 року. Слід зазначити, що законодавство України з питань оподаткування не містить такого терміну, як "згортання" податкових зобовязань чи податкового кредиту, а також не передбачає і механізму такого "згортання", як способу реагування на порушення в сфері оподаткування. Суд вважає, що дії ДПІ по "згортанню" податкового кредиту та податкових зобовязань позивача, тобто зменшення в Деталізованій базі співставлення задекларованого позивачем податкового кредиту та податкових зобовязань на одну суму, не ґрунтуються на законодавстві та вчинені поза межами наданих ДПІ повноважень, а відтак є неправомірними (незаконними).

При вирішенні питання щодо способу захисту прав позивача, який необхідно застосувати у даній справі, суд вважає, що таким способом повинно бути зобовязання ДПІ відобразити у цій базі даних податковий кредит та податкові зобовязання позивача з ПДВ у тому вигляді, в якому вони відображені позивачем у додатках №5 до декларацій з ПДВ за квітень 2009 - березень 2010 року.

В судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини постанови.

Керуючись ст.ст. 158, 159, 160-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

постановив:

Позов товариства з обмеженою відповідальністю "Верхньосірогозький олійно-переробний завод" задовольнити частково.

Скасувати податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у м. Херсоні від 07.07.2010 № /0 про визначення податкового зобов'язання по податку на прибуток в частині визначення податку в сумі 2533867 грн. та застосування штрафних санкцій в сумі 1937946 грн.

Скасувати податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у м. Херсоні від 07.07.2010 № /0 про донарахування податкового зобов'язання з податку на додану вартість в сумі 750145 грн. та застосування штрафних санкцій в сумі 375072,50грн.

Зобов'язати ДПІ у м. Херсоні відобразити в електронній базі даних "Деталізована інформація по платнику податку на додану вартість щодо результатів автоматичного співставлення податкових зобов'язань та податкового кредиту в розрізі контрагентів на рівні ДПА України" суми податкового кредиту та податкових зобов'язань, які ТОВ "Верхньосірогозький олійно-переробний завод" включило до податкових декларацій з ПДВ за квітень 2009 року - березень 2010 року.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Одеського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до ст. 160 КАС України чи прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Повний текст постанови виготовлений та підписаний 11 жовтня 2011 р.

Суддя Хом'якова В.В.

кат. 8.2.6