Справа № 806/510/17
Суддя: Черноліхов Сергій Вікторович
Дата ухвалення: 2017-03-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 березня 2017 року Житомир справа № 806/510/17

категорія 12.3

Житомирський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Черноліхова С.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області, відділу Держгеокадастру в Овруцькому районі Житомирської області про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку та моральної шкоди,

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, у якому просить стягнути з Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області на його користь компенсацію за затримку розрахунку при звільненні в розмірі 1656,27 грн. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що відповідачем несвоєчасно проведено розрахунок при звільненні, а саме заборгованість по заробітній платі при звільненні виплачена лише 24.01.2017 року у той час як він був звільнений 11.01.2017 року із відділу Держгеоккадастру в Овруцькому районі Житомирської області у зв'язку з його ліквідацією. На його переконання, відповідач несе відповідальність за затримку розрахунку при звільненні, передбачену статтями 116, 117 Кодексу законів про працю України, тому він має право на компенсацію за затримку розрахунку при звільненні в сумі 1656,27 грн. Крім того вважає, що порушення його трудових прав та гарантій призвели до моральних страждань, на підставі чого має право на відшкодування моральної шкоди в розмірі 1000 грн.

Ухвалою Житомирського окружного адміністративного суду від 06.03.2017 року, судом було залучено у якості другого відповідача - Відділ Держгеокадастру в Овруцькому районі Житомирської області.

Позивач у судове засідання не з'явився, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. У позовній заяві просив розгляд справи проводити без його участі.

Представник Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області та Відділу Держгеокадастру в Овруцькому районі Житомирської області подав до суду заперечення проти позову та просив розгляд справи проводити в порядку письмового провадження. Зазначив, що позивач помилково вважає затримку у розрахунку на 9 днів, оскільки фактично вона складає 8 днів, тобто заборгованість складає 1562,32 грн. Крім того вказав, що невиплата заробітної плати відбулась не з вини роботодавця, оскільки у відповідача відсутні були кошти на рахунках для її виплати, крім того бухгалтер відділу Держгеокадастру в Овруцькому районі перебувала на лікарняному у зв'язку з чим відбулася затримка розрахунку з позивачем на 2 робочих дні. Також заперечує стосовно відшкодування моральної шкоди у зв'язку з тим, що з матеріалів справи не зрозуміло у чому саме полягають неправомірні дії відповідача, які викликали душевні страждання та ніяким чином не обґрунтовано розмір моральної шкоди.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, з огляду на наступне.

Встановлено, що ОСОБА_1 працював провідним спеціалістом сектору землеустрою та ринку земель відділу Держгеокадастру в Овруцькому районі.

Наказом голови комісії з ліквідації Відділу Держгеокадастру в Овруцькому районі Житомирської області №6-к від 11.01.2017 позивача звільнено з посади 11.01.2017 року у зв'язку із ліквідацією Відділу Держеокадастру в Овруцькому районі Житомирської області

Згідно довідки від 06.02.2017 року №K-202/0-197/6-17, виданої Відділом Держгеокадастру в Овруцькому районі Житомирської області заборгованість заробітної плати ОСОБА_1 станом на день звільнення (11.01.2017 року) складала 4283,91 грн. ( а.с.10).

При цьому, виплата заробітної плати відповідачем не була проведена у день звільнення позивача, про що також зазначається у письмових запереченнях Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області. Відповідно до наданої довідки від 25.01.201 року ПАТ " Приват Банк", повний розрахунок було проведено 24.01.2017 року (а.с. 12).

Проте представник відповідача у своїх запереченнях стверджує, що обов'язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримку розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, передбачені ст.116. КЗпП України. Оскільки, фактично у відповідача відсутні були кошти на рахунках для виплати заборгованості та бухгалтер відділу Держгеокадастру в Овруцькому районі перебувала на лікарняному з 11.01.2017 по 20.01 2017 року, що і стало причиною затримки розрахунку з позивачем, тобто вина відповідача у даному випадку була відсутня.

Надаючи правову оцінку правовідносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Згідно з ст. 116 Кодексу законів про працю України встановлено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок.

Частиною 1 статті 117 Кодексу законів про працю України визначено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Згідно пункту 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України №13 від 24.12.1999 "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці", установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 №100 затверджено Порядок обчислення середньої заробітної плати (далі - Порядок № 100).

Відповідно до пункту 2 Порядку № 100, обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв'язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки. У всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час.

Аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що передбачений ч.1 ст.117 Кодексу законів про працю України обов'язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у ст. 116 Кодексу законів про працю України, при цьому визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку.

Отже, непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності передбаченої ст. 117 Кодексу законів про працю України, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Суд не приймає до уваги доводи представника відповідача про те, що невиплата відбулась не з вини роботодавця, оскільки обставини, що її зумовили носили непереборний характер та не залежали від волі відповідача. Відсутність коштів на рахунках установи та перебування бухгалтера відділу Держгеокадастру в Овруцькому районі Житомирської області на лікарняному не є підставою для визнання затримки розрахунку при звільненні позивача правомірною.

Крім того, суд бере до уваги той факт, що реєстр бюджетних фінансових зобов'язань розпорядників (одержувачів) бюджетних коштів був підготовлений та поданий до казначейської служби 23.01.2017 року, тоді коли датою звільнення позивача є 11 січня 2017 року.

Також безпідставними є посилання представника відповідача про відсутність коштів на рахунках відповідача, що унеможливило виплату ОСОБА_1 заробітної плати вчасно. Суд критично ставиться до даних стверджень, оскільки сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності, що передбачено п.20 Постанови Пленуму Верховного Суду України №13 від 24.12.1999 "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці".

Суд, задовольняючи вимоги про оплату праці, повинен навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню (пункту 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України №13 від 24.12.1999).

З довідки Відділу Держгеокадастру в Овруцькому районі Житомирської області від 06.02.2017 року № К-202/0-198/6-17(а.с.11) вбачається, що середньоденній заробіток позивача становив 184,03 грн. Тривалість затримки виплати одноразової грошової допомоги при звільненні становить 9 робочих днів (з 11.01.2017 по 24.01.2017). Відтак, розмір середнього заробітку у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні становить 1656,27 грн. (184,03 грн.*9 днів).

У відповідності до ч.2 ст.11 Кодексу адміністративного судочинства України, суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів позивача, про захист яких він просить.

З метою належного захисту прав позивача, обов'язок виплатити вказану суму суд покладає на Відділ Держгеокадастру в Овруцькому районі Житомирської області, де позивач отримував грошове забезпечення до моменту звільнення.

За таких обставин вимога позивача про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області є безпідставною та задоволенню не підлягає, оскільки управління не є правонаступником відділу Держгеокадастру в Овруцькому районі Житомирської області з яким позивач перебував у трудових відносинах.

З урахуванням вищевикладеного, суд дійшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог в частині стягнення з відділу Держгеокадастру в Овруцькому районі Житомирської області на користь позивача 1656,27 грн. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Щодо позовних вимог позивача про відшкодування моральної шкоди у розмірі 1000 грн. у зв'язку із порушенням його трудових прав та гарантій то суд також вважає їх такими, що не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Як зазначено в постанові Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" N4 від 31.03.95р. під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

В обґрунтування вказаних вимог позивачем не надано жодних належних доказів.

Разом з тим, позивач не обґрунтував в чому саме полягає завдана йому шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

На підставі зазначеного суд вважає, що вимога про стягнення моральної шкоди у розмірі 1000 грн. є необґрунтованою та задоволенню не підлягає.

Керуючись статтями 86, 158-163, 167, 186, 254 Кодексу адміністративного судочинства України

постановив:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з Відділу Держгеокадастру в Овруцькому районі Житомирської області на користь ОСОБА_1 1656,27 грн. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили у строк та у порядку, що визначені статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України, і може бути оскаржена до Житомирського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції у порядку, визначеному статтею 186 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя С.В. Черноліхов