Справа № 638/18756/16-а
Суддя: Штих Т. В.
Дата ухвалення: 2017-03-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.03.2017 Дзержинський районний суд м. Харкова в складі:

головуючого Штих Т. В.

за участю секретаря Ситніка Д.Л.,

розглянувши в відкритому судовому засіданні в м. Харковi адміністративну справу за адмiнiстративним позовом ОСОБА_1 до інспектора №1 батальйону №2 Управління патрульної поліції у м. Харкові лейтенанта поліції ОСОБА_2 про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,-

в с т а н о в и в:

21.11.2016 р. позивач звернувся до суду з позовом до інспектора роти №1 батальйону №2 Управління патрульної поліції у м. Харкові лейтенанта поліції ОСОБА_2, в якому просив визнати неправомірними дії відповідача при складанні постанови серії АР № 110360 від 15.11.2016 р. відносно ОСОБА_1; скасувати постанову інспектора роти №1 батальйону №2 Управління патрульної поліції у м. Харкові лейтенанта поліції ОСОБА_2 від 15.11.2016 р. серії АР № 110360 про накладення адміністративного стягнення за ч. 2 ст. 122 КУпАП на ОСОБА_1 у вигляді штрафу в розмірі 425 грн.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що в постанові про накладення адміністративного стягнення від 15.11.2016 р. визначено, що 15.11.2016 р. о 10-15 годині в м.Харкові на перехресті вул. Клочківської та вул. Космічної при повороті ОСОБА_1 не ввімкнув світловий показчик повороту відповідного напрямку чим порушив п.п.9.2. ПДР України.

Позивач зазначає, що вказана постанова складена інспектором 17 листопада 2016 року, тоді як датована 15 листопадом 2016 року, а тому позивач вважає незрозумілим, з яких причин інспектором зазначено дату, яка не відповідає дню зупинки транспортного засобу.

ОСОБА_1 вказує, що при складанні відповідачем постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованого не в автоматичному режимі від 15.11.2016 р., позивач заперечував проти порушення ним ПДР України. Крім того, ним зазначалось, що КУпАП передбачено процедуру притягнення винної, на думку інспектора УПП у м. Харкові, особи до відповідальності, в звязку з чим інспектор не має права приймати постанову на місці вчинення правопорушення.

Натомість, відповідачем прийнято постанову про накладення адміністративного стягнення без складання протоколу про адміністративне правопорушення, що є порушенням ст. 254 КУпАП.

Позивач вважає, що відповідач вийшов за межі наданих йому повноважень, скористався своїм службовим становищем та неправомірно виніс постанову про притягнення його до адміністративної відповідальності, в зв'язку з чим він вимушений звернутись до суду.

В судове засідання зявився представник позивача ОСОБА_3, просив задовольнити позов в повному обсязі.

Відповідач інспектор роти №1 батальйону №2 Управління патрульної поліції у м. Харкові лейтенант поліції ОСОБА_2 в судове засідання не з'явився, надав до суду письмові заперечення, просив суд відмовити в задоволенні позову.

Відповідно до ч. 4 ст. 128 КАС України, неявка відповідача, який є суб'єктом владних повноважень, не перешкоджає розгляду справи та винесенню рішення на підставі наявних у справі доказів.

Дослідивши матеріали справи суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії АР № 110360 від 15.11.2016 р., складеного інспектором роти №1 батальйону №2 Управління патрульної поліції у м. Харкові лейтенантом поліції ОСОБА_2 щодо ОСОБА_1, 15.11.2016 р., о 10-15 годині в м.Харкові на перехресті вул. Клочківській та вул. Космічній ОСОБА_1 при повороті не ввімкнув світловий показчик повороту відповідного напрямку чим порушив п.п.9.2. ПДР України.

Частиною 2 ст. 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Пунктом 3 ч. 1 ст. 288 КУпАП передбачено, що може бути оскаржено постанову іншого органу (посадової особи) про накладення адміністративного стягнення у вищестоящий орган (вищестоящій посадовій особі) або в районний, в районний у місті, міський чи міськрайонний суд, у порядку визначеному Кодексом адміністративного судочинства України, з особливостями, встановленими Кодексом.

Згідно ч. 2 ст. 122 КУпАП порушення правил проїзду перехресть, зупинок транспортних засобів загального користування, проїзд на заборонний сигнал світлофора або жест регулювальника, порушення правил обгону і зустрічного розїзду, безпечної дистанції або інтервалу, розташування транспортних засобів на проїзній частині, порушення правил руху автомагістралями, користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, використання цих приладів та їх переобладнання з порушенням вимог відповідних стандартів, користування під час руху транспортного засобу засобами звязку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання), а так само порушення правил навчальної їзди, тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти пяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів.

Відповідно до ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв'язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження у справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Відповідно до ст. 245 КУпАП, завданнями провадження у справах про адміністративні правопорушення є, зокрема, своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративні правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, в тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Однак, відповідач протокол про адміністративне правопорушення, який би свідчив про факт вчиненого правопорушення позивачем, не склав, а відразу склав постанову про притягнення позивача до адміністративної відповідальності та наклав на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в сумі 425,00 грн.

Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 р. № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» встановлено, що зміст постанови судді має відповідати вимогам, передбаченим ст.ст. 283, 284 КпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Проте доказів, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, оскаржувана постанова не містить. Під час розгляду справи в суді також не надано доказів на користь правомірності оскаржуваної постанови.

Крім того, Конституційний Суд України у рішенні від 26.05.2015 р. у справі № 1-11/2015 за конституційним поданням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 276 Кодексу України про адміністративні правопорушення дав офіційне тлумачення зазначеній нормі, вказавши, що положення частини першої статті 276 Кодексу України про адміністративні правопорушення, яке передбачає, що "справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення", в аспекті порушеного у конституційному поданні питання необхідно розуміти так, що використане в ньому словосполучення "за місцем його вчинення" визначає адміністративно-територіальну одиницю, на яку поширюється юрисдикція відповідного органу, уповноваженого законом розглядати справу про адміністративне правопорушення.

В мотивувальній частині вказаного рішення Конституційний Суд України зазначив, що у частинах 1, 2 ст. 258 Кодексу визначено випадки, коли протокол про вчинення адміністративного правопорушення не складається, а адміністративне стягнення накладається і стягується на місці вчинення правопорушення, якщо особа не оспорює допущеного нею порушення і адміністративного стягнення, що на неї накладається, а розмір штрафу не перевищує передбаченого у Кодексі неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. Перелік адміністративних правопорушень, за які адміністративні стягнення накладаються на місці їх вчинення, є вичерпним і може бути змінений лише законом.

За Кодексом до цього переліку належать, зокрема, такі адміністративні правопорушення: порушення вимог пожежної безпеки в лісах (стаття 77); порушення правил полювання (частина перша статті 85); порушення правил рибальства (частина третя статті 85); порушення правил щодо карантину тварин, інших ветеринарно-санітарних вимог (стаття 107); викидання сміття та інших предметів з вікон і дверей вагонів поїздів, прохід по залізничних коліях у невстановлених місцях (частина третя статті 109); викидання за борт річкового або маломірного судна сміття та інших предметів (частина третя статті 116-2); провезення ручної кладі понад установлені норми і неоплаченого багажу (стаття 134); безквитковий проїзд (стаття 135); прояв неповаги до суду (стаття 185-3). Притягнення особи до адміністративної відповідальності у вказаних випадках фактично відбувається у скороченому провадженні.

Таким чином, Конституційний Суд України у зазначеній справі дійшов висновку, що всі інші види правопорушень, в тому числі і ті, за які відповідальність передбачена ст. 122 Кодексу, розгляду у скороченому провадженні не підлягають.

Скорочене провадження у справах про зазначені адміністративні правопорушення передбачає, зокрема, фіксацію адміністративного правопорушення і накладання адміністративного стягнення на правопорушника безпосередньо на місці його вчинення. Застосування посадовою особою процедури скороченого провадження в інших випадках, які не визначені законом, тобто розгляд справи про адміністративне правопорушення безпосередньо на місці його вчинення, а не за місцезнаходженням органу, уповноваженого законом розглядати справу про таке правопорушення, призводить до порушення процесуальних прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, закріплених у статтях 257, 268, 277, 278, 279, 280 Кодексу.

У пункті 2.4 Рішення Конституційний Суд констатує, що аналіз положень глави 22 Кодексу в системному зв'язку з положеннями його глави 17 вказує на те, що підстав для ототожнення місця вчинення адміністративного правопорушення за місцем розгляду справи про таке правопорушення немає, а словосполучення "на місці вчинення правопорушення" і "за місцем його вчинення", які містяться у статтях 258, 276 Кодексу, мають різне цільове спрямування і різний правовий зміст. Зокрема, словосполучення "за місцем його вчинення", застосоване у положенні частини першої статті 276 Кодексу, за якою "справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення", вказує на місцезнаходження органу, уповноваженого законом розглядати справу про адміністративне правопорушення у межах його територіальної юрисдикції згідно з адміністративно-територіальним устроєм України.

Однак, в порушення наведеного, інспектором роти №1 батальйону №2 Управління патрульної поліції у м. Харкові лейтенантом поліції ОСОБА_2 спірна постанова у справі про адміністративне правопорушення була винесена відразу ж безпосередньо на місці та без складання протоколу про адміністративне правопорушення, тобто, з порушенням порядку розгляду справи про адміністративні правопорушення, передбаченого ч.2 статті 122 КУпАП.

Відповідно до вимог ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

З боку відповідача по справі підтверджуючих доказів щодо правомірності складання та винесення постанови у справі про адміністративне правопорушення та притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 не надано, тому, з огляду на вищевказане, з врахуванням з'ясованих фактичних обставин по справі та досліджених доказів, суд вважає, що є законні підстави постанову по справі про адміністративне правопорушення скасувати, визнавши дії інспектора поліції по її складанню незаконними.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 7, 122, 217, 245, 251, 256, 268, 279, 283, 284, 288 КУпАП, ст.ст. 9-12, 49, 51, 70, 71, 128, 159-163, 171-2 КАС України, суд

п о с т а н о в и в:

Адмiнiстративний позов ОСОБА_1 до інспектора №1 батальйону №2 Управління патрульної поліції у м. Харкові лейтенанта поліції ОСОБА_2 про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення - задовольнити.

Визнати неправомірними дії інспектора роти інспектора №1 батальйону №2 Управління патрульної поліції у м. Харкові лейтенанта поліції ОСОБА_2 при складанні постанови серії АР № 110360 від 15.11.2016 року відносно ОСОБА_1.

Скасувати постанову інспектора №1 батальйону №2 Управління патрульної поліції у м. Харкові лейтенанта поліції ОСОБА_2 від 15.11.2016 р. серії АР № 110360 про накладення адміністративного стягнення за ч. 2 ст. 122 КУпАП на ОСОБА_1 у вигляді штрафу в розмірі 425 грн.

Постанова може бути оскаржена до Харківського апеляційного адміністративного суду через Дзержинський районний суд м. Харкова протягом десяти днів з моменту оголошення.

Суддя Штих Т.В.