Справа № 641/1303/17
Суддя: Колодяжна І. М.
Дата ухвалення: 2017-03-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Комінтернівський районний суд м.Харкова
Провадження № 2-а/641/59/2017 Справа №641/1303/17
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 березня 2017 року Суддя Комінтернівського районного суду м. Харкова Колодяжна І.М., розглянувши в порядку скороченого провадження у приміщенні Комінтернівського районного суду м. Харкова адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Комінтернівському районі м. Харкова про визнання неправомірними дій та зобов,язання вчинення дій , -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Управління Пенсійного фонду України в Комінтернівському районі м. Харкова, в якому просить: визнати протиправними дії управління , щодо встановлення щомісячного довічного утримання судді у відставці в розмірі 80% , без урахування роботи в органах прокуратури , в період з 19.04.1994 року по 19.03.2001 року , що становить 06 років 11 місяців та військової служби в період з 24.04.1985 року по 17.05.1987 року , що становить 02 роки 23 дні; зобов,язати управління зарахувати позивачу в стаж роботи ,який дає право на відставку та на отримання довічного грошового утримання , роботу в органах прокуратури , в період з 19.04.1994 року по 19.03.2001 року , що становить 06 років 11 місяців , та військової служби в період з 24.04.1985 року по 17.05.1987 року , що становить 02 роки 23 дні; зобов,язати управління починаючи з 15 грудня 2016 року , нарахувати та виплачувати позивачу щомісячне грошове утримання судді у відставці в розмірі 88% від суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді на час здійснення нарахування без обмеження граничного розміру , з урахуванням вже сплачених сум; стягнути понесені витрати по сплаті судового збору; зобов,язати управління подати звіт про виконання судового рішення в місячний строк з дня набрання постановою законної сили.

Відповідач копію ухвали про відкриття скороченого провадження у справі отримав, подавши у визначений законом строк заперечення проти адміністративного позову, в якому зазначив, що вимоги ОСОБА_1 не визнає та вважає їх безпідставними та необґрунтованими з підстав того, що позивачу було призначено довічне грошове утримання відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів», як судді у відставці. На момент звернення позивача до управління , відповідно до п. 3 ст. 142 ЗУ «Про судоустрій та статус суддів» довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді,який працює на відповідній посаді , за кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на 2 відсотки грошового утримання судді. ОСОБА_1 призначено довічне грошове утримання з урахуванням 80% від заробітку в розмірі 21431,75 грн. без обмеження граничного розміру. В ЗУ «Про судоустрій і статус суддів» та в рішенні Конституційного Суду України від 08.06.2016 року №4-рп/2016 чітко вказано , що для щомісячного довічного грошового утримання зараховується виключно робота на посаді судді , тобто стаж роботи на посаді прокурора та період військової служби не може бути зарахований, як судді ,який перебуває на щомісячному довічному утриманні , а саме тому управління зарахувало стаж роботи в Арбітражному , господарському суді Луганської області на посаді судді з 20.03.2001 року по 03.10.2005 року , у Луганському апеляційному господарському суді з 04.10.2005 року по 05.01.2011 року на посаді судді та у Донецькому апеляційному господарському суді з 06.01.2001 року по 14.12.2016 року на посаді судді , а отже загальний стаж на посаді судді складає 15 років 8 місяців 26 днів. Враховуючи вищевикладене, відповідач просить відмовити ОСОБА_1 в задоволенні даного адміністративного позову.

Розгляд справи проведено у порядку скороченого провадження у відповідності із ст. 183-2 КАС України, без проведення судового засідання та виклику осіб, які беруть участь у справі.

Вивчивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

З матеріалів справи вбачається , що ОСОБА_1 перебуває на пенсійному обліку в Управління Пенсійного фонду України в Комінтернівському районі м. Харкова та отримує довічне грошове утримання судді у відставці.

На час виходу у відставку позивачу було 50 років.

З відміток, зроблених в трудовій книжці позивача вбачається, що ОСОБА_1 з 24.04.1985 року по 17.05.1987 року працював на військовій службі; з 19.04.1994 року по 19.03.2001 року працював на прокурорських посадах в органах прокуратури Луганської області ; з 20.03.2001 року по 14.12.2016 року робота на посаді судді.

Згідно рішення Вищої Ради Юстиції № 3040/0/15-16 від 08.12.2016 року позивача було звільнено з посади судді Донецького апеляційного господарського суду, у зв,язку з поданням заяви про відставку.

Відповідно до наказу голови Донецького апеляційного господарського суду від 14 грудня 2016 р. №272- к, ОСОБА_1 відраховано з посади суді Донецького апеляційного господарського суду 14 грудня 2016 року , у зв,язку виходом у відставку.

Згідно подання про встановлення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці від 15.12.2016 року, стаж роботи ОСОБА_1 , який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання становить 24 років 08 місяців 15 днів .

З розрахунку стажу судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, виданого Донецьким апеляційним господарським судом вбачається , що стаж роботи ОСОБА_1 станом на 14.12.2016 року становить 24 р. 08 міс. 15 дн., з яких:

-02 роки 00 місяців 23 дні - служба у Радянській армії;

- 06 років 11 місяців 00 днів - прокуратура Луганської області , помічник прокурора Артемівського району м. Луганська , старший помічний прокурора м. Луганська , заступник прокурора Ленінського району м. Луганська ;

- 04 роки 06 місяців 13 днів - арбітражний господарський суд Луганської області , суддя;

-05 роки 03 місяців 01 днів - Луганський апеляційний господарський суд , суддя;

- 05 роки 11 місяців 08 днів - Донецький апеляційний господарський суд, суддя;

Відповідно до довідки голови Донецького апеляційного господарського суду від 14.12.2016 року № 06-12/58/16 про заробітну плату для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, суд вбачає, що заробітна плата позивача, яка враховується при призначенні (перерахунку) довічного грошового утримання суддям у відставці складає :оклад - 17600,00 грн., надбавка за вислугу років 50% - 8800,00 ,00 грн.

Як вбачається з протоколу №4879 від 12.12.2016 року Управління Пенсійного фонду України в Комінтернівському районі м. Харкова , управлінням зараховано стаж роботи ОСОБА_1 , а саме: судді - 15 років 8 місяців 26 днів, прокуратор/слідч. склад - 6 років 11 місяців 1 день, військова служба - 2 роки 0 місяців 24 дні , загальний процент розрахунку утримання від заробітку складає 80%.

Враховуючи вищевикладене, суд вбачає, що позивачу було відмовлено в зарахувані до стажу роботи судді військової служби та періодів роботи на прокурорських посадах.

Таким чином, з матеріалів справи вбачається, що між сторонами виник спір з приводу зарахування позивачу до стажу роботи на посаді судді періоду роботи з 24.04.1985 року та 17.05.1987 року та 19.04.1994 року по 19.03.2001 року та , та як внаслідок призначення позивачу довічного утримання у меньшому розмірі, ніж встановлено законом.

Статтею 126 Основного Закону визначено, що незалежність і недоторканність суддів гарантуються Конституцією і законами України.

Згідно п. 8 ч. 4, ч. 6 ст. 48 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (в редакції, що діяла на час звільнення та призначення позивачу довічного грошового утримання судді у відставці) незалежність судді забезпечується належним матеріальним та соціальним забезпеченням судді. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу визначених Конституцією України гарантій незалежності судді.

Конституційний Суд України, розглядаючи справу щодо незалежності суддів, у Рішенні від 1 грудня 2004 року № 19-рп/2004 зазначив, що незалежність суддів є невід,ємною складовою їхнього статусу, конституційним принципом організації та функціонування судів і професійної діяльності суддів. Визначені Конституцією та законами України гарантії незалежності суддів як необхідні умови здійснення правосуддя неупередженим, безстороннім і справедливим судом мають бути реально забезпечені. Не допускається зниження рівня гарантій незалежності і недоторканності суддів у разі прийняття нових законів або внесення змін до чинних законів.

Будь-яке зниження рівня гарантій незалежності суддів суперечить конституційній вимозі неухильного забезпечення незалежного правосуддя і права громадян на захист прав і свобод незалежним судом.

Таким чином, за змістом ст. 126 Конституції України положення ч.3 ст. 11 Закону України «Про статус суддів» у взаємозв,язку з ч. 8 ст. 14 Закону України «Про судоустрій України» необхідно розуміти як таке, що гарантує досягнутий рівень незалежності суддів і забороняє при прийнятті нових законів та інших нормативних актів, внесенні змін до них скасовувати чи звужувати існуючі гарантії незалежності суддів, у тому числі заходи їх правового захисту та матеріального і соціального забезпечення.

Дана норма неодноразово підтверджувалася і іншими рішеннями Конституційного Суду України від 18.06.2007р. та від 24.06.2009р., якими забороняється при прийнятті нових законів та інших нормативних актів, внесенні змін до них, скасовувати чи звужувати існуючі гарантії незалежності суддів, в тому числі заходи їх правового захисту та матеріальне і соціальне забезпечення, що є невід,ємною складовою незалежності суду.

Статтею 43 Закону України «Про статус суддів» від 15 грудня 1992 року № 2862-ХІІ (чинного на момент виникнення спірних правовідносин)було передбачено, що кожен суддя за умови, що він працював на посаді судді не менше 20 років, має право на відставку, тобто на звільнення його від виконання обов'язків за власним бажанням або у зв'язку з закінченням строку повноважень.

Частиною 2 вищевказаної статті Закону, в редакції Закону України «Про внесення змін і доповнень до Закону України «Про статус суддів» від 24 лютого 1994 року № 4015-ХІІ,чинної до 31.07.2010р., до стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, крім роботи на посадах суддів судів України, державних арбітрів, арбітрів відомчих арбітражів України, зараховується також час роботи на посадах суддів і арбітрів у судах та державному і відомчому арбітражі колишнього СРСР та республік, що раніше входили до складу СРСР, час роботи на посадах, безпосередньо пов'язаних з керівництвом та контролем за діяльністю судів у Верховному Суді України, в обласних судах, Київському і Севастопольському міських судах, Міністерстві юстиції України та підвідомчих йому органах на місцях, за діяльністю арбітражів у Державному арбітражі України, Вищому арбітражному суді України,а також на посадах прокурорів і слідчих за умови наявності у всіх зазначених осіб стажу роботи на посаді судді не менше 10 років.

30 липня 2010 року набув чинності Закон України «Про судоустрій і статус суддів» від 7 липня 2010 року № 2453-VI, відповідно до частини 1 статті 131 якого було передбачено, що до стажу роботи на посаді судді зараховується робота на посаді:

1) судді судів України, арбітра (судді) арбітражних судів України, державного арбітра колишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражів України;

2) члена Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України;

3) судді у судах та арбітрів у державному і відомчому арбітражах колишнього СРСР та республік, що входили до його складу.

При цьому, пунктом 11 Перехідних положень Закону № 2453-VI було передбачено, що судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день набрання чинності цим Законом.

Отже, оскільки на момент обрання ОСОБА_1 суддею Арбітражного суду Луганської області (20.03.2001 року) та на момент набрання чинності Закону №2453-VI була чинною норма частини 2 статті 43 Закону № 2862-ХІІ, в редакції Закону України «Про внесення змін і доповнень до Закону України «Про статус суддів» від 24 лютого 1994 року № 4015-ХІІ, відповідно до якої до стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, крім роботи на посадах суддів судів України, державних арбітрів, арбітрів відомчих арбітражів України, зараховується також час роботи на посадах прокурорів і слідчих, то з урахуванням пункту 11 Перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів»№ 2453-VI, період роботи позивача з 24.04.1985 року по 17.05.1987 року на військовій службі та з 19.04.1994 року по 19.03.2001 року в органах прокуратури , підлягає зарахуванню позивачу до стажу роботи на посаді судді, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання.

Разом з тим, слід зазначити, що відповідно до ч.ч. 1, 2 статті 142 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»,в редакції на момент звільнення позивача з посади судді у відставку,суддя, який вийшов у відставку, після досягнення чоловіками віку 62 років, жінками - пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування", виплачується пенсія на умовах, визначених зазначеним Законом, або за його вибором щомісячне довічне грошове утримання. До досягнення зазначеного віку право на пенсію за віком або щомісячне довічне грошове утримання мають чоловіки і старші після досягнення ними такого віку:

1) 61 рік - які народилися з 1 січня 1954 року по 31 грудня 1954 року;

2) 61 рік 6 місяців - які народилися з 1 січня 1955 року по 31 грудня 1955 року.

Суддя у відставці, який не досяг віку, встановленого частиною першою цієї статті, отримує щомісячне довічне грошове утримання.

При цьому, положеннями частини 1 статті 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»(в редакції на момент звільнення позивача з посади судді у відставку), було передбачено, що до стажу роботи на посаді судді зараховується робота на посаді:

1) судді судів України, арбітра (судді) арбітражних судів України, державного арбітра колишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражів України;

2) члена Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України;

3) судді у судах та арбітрів у державному і відомчому арбітражах колишнього СРСР та республік, що входили до його складу.

Таким чином, на час звільнення позивача у відставку чиним Законом України «Про судоустрій і статус суддів»не було передбачено зарахування до стажу роботи на посаді судді, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання час військової служби та роботи на посадах прокурорів .

Проте, згідно зі статтею 22 Конституції України,закріплені нею права і свободи не є вичерпними, гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законодавчих актів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Статтею 58 Конституції України, визначено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії у часі. Крім того, нормами чинного законодавства визначено, що не допускається погіршення положення пенсіонера.

Так, Конституційний Суд України в пункті 2 мотивувальної частини Рішення від 9 лютого 1999 року № 1-рп/99 (справа про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів) вказав, що загальновизнаний принцип права про дію нормативно-правових актів у часі закріплено в частині першій статті 58 Конституції України. Закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії у часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи. При цьому Конституційний Суд України роз'яснив, що положення частини першої статті 58 Основного Закону України про дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що "вона починається з моменту набрання актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце".

В свою чергу, Конституційний Суд України у Рішенні від 3 червня 2013 року № 3-рп/2013 зазначив, що будь-яке зниження рівня гарантій незалежності суддів суперечить конституційній вимозі неухильного забезпечення незалежного правосуддя та права людини і громадянина на захист прав і свобод незалежним судом, оскільки призводить до обмеження можливостей реалізації цього конституційного права, а отже, суперечить частині першій статті 55 Конституції України(абзац другий пункту 3 мотивувальної частини).

З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку, що зміни в законодавстві, які обмежують позивача у зарахуванні до стажу роботи на посаді судді, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утриманнячас роботи на посадах прокурорів і слідчих, не можуть бути застосовані до позивача.

Крім того, у статті 141 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» № 2453-VI до внесення змін Законом № 213, тобто у редакції Закону № 192, закріплювалося, що "щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не може бути більшим ніж 90 відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання" (абзац перший частини третьої), та встановлювалося, що "у разі зміни грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання" (абзац другий частини третьої).

Рішенням Конституційного суду України від 8 червня 2016 року № 4-рп/2016у справі за конституційними поданнями Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України(конституційності) положень частини третьої, абзаців першого, другого, четвертого, шостого частини п'ятої статті 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»т а положень пункту 5 розділу III «;Прикінцеві положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» (справа про щомісячне довічне грошове утримання суддів у відставці) визнано такими, що не відповідають Конституції України(є неконституційними), положення:

- частини третьої статті 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 7 липня 2010 року №2453-VIу редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 2 березня 2015 року № 213-VІІІ;

- абзаців першого, другого, третього, четвертого та першого, другого речень абзацу шостого частини п'ятої статті 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 7 липня 2010 року №2453-VI у редакціях Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 2 березня 2015 року № 213-VIII,Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 24 грудня 2015 року № 911-VIII;

- пункту 5 розділу III «;Прикінцеві положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 2 березня2015 року № 213-VIII в частині скасування з 1 червня 2015 року норм щодо призначення щомісячного довічного грошового утримання відповідно до Закону України "Про судоустрій і статус суддів".

При цьому, керуючись частиною другою статті 70 Закону України "Про Конституційний Суд України", Конституційний Суд України вказав такий порядок виконання цього рішення:

- частина третя статті 141 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 7 липня 2010 року № 2453-VIу редакції Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 2 березня 2015 року № 213-VIII, яка суперечить Конституції України, не підлягає застосуванню як така, що втратила чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього рішення. Натомість застосуванню підлягає частина третя статті 141 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 7 липня 2010 року № 2453-VIдо внесення змін Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 2 березня 2015 року № 213-VIII, тобто у редакції Закону України "Про забезпечення права на справедливий суд" від 12 лютого 2015 року № 192-VIII, а саме: "Щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не може бути більшим ніж 90 відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання. У разі зміни грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання".

Таким чином, оскільки стаж роботи позивача на посаді судді, що дає право на відставку і отримання щомісячного грошового утримання, з урахуванням військової служби та стажу роботи в органах прокуратури , складає 24 роки 08 місяців 15 днів, то враховуючи положення частини 3статті 141 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 7 липня 2010 року № 2453-VI в редакції Закону України "Про забезпечення права на справедливий суд" від 12 лютого 2015 року №192-VIII, щомісячне довічне утримання ОСОБА_1 має становити 88% відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання (80% - за стаж роботи 24 роки + по 2% за кожен рік роботи понад 20 років, але не більше 90%).

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбаченіКонституцієюта законами України.

Частиною 1 статті 8 КАС України визначено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Згідностатті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади. У справах щодо оскарження рішень суди перевіряють чи прийняті вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбаченіКонституцієюта законами України.

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких грунтуються її вимоги та заперечення.

Згідно ч. 2 ст. 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

За змістом ст. 69 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обгрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Таким чином, суд приходить до висновку, що відповідачем не доведено належними засобами доказування правомірності свого рішення щодо відмови позивачу у зарахуванні до стажу роботи позивача на посаді судді, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання за час військової служби та роботи на прокурорських посадах .

З огляду на вищевикладене, суд вважає, що вимоги позивача є обґрунтованими, достатньо вмотивованими та ґрунтуються на наявних у справі доказах, а відтак підлягають задоволенню.

Відповідно до частини 1статті 94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Отже, враховуючи положеннястатті 94 КАС України, на користь позивача підлягають стягненню 640,00 грн. судових витрат пов'язаних зі сплатою судового збору, за рахунок бюджетних асигнувань Управління Пенсійного фонду України в Комінтернівському районі м. Харкова.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 19, 58, 126 Конституції України,ст. 43 Закону України «Про статус суддів», ст.ст. 131, 135, 141, 142 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», ст.ст.2,4,6-11, 14,69, 71,86,94,158-163,183-2,254 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Позов ОСОБА_1 - задовольнити.

Визнати протиправними дії Управління Пенсійного фонду України в Комінтернівському районі м. Харкова , щодо встановлення щомісячного довічного утримання судді у відставці в розмірі 80% , без урахування роботи в органах прокуратури , в період з 19.04.1994 року по 19.03.2001 року , що становить 06 років 11 місяців та військової служби в період з 24.04.1985 року по 17.05.1987 року , що становить 02 роки 23 дні.

Зобов,язати Управління Пенсійного фонду України в Комінтернівському районі м. Харкова ,зарахувати ОСОБА_1 в стаж роботи ,який дає право на відставку та на отримання довічного грошового утримання , роботу в органах прокуратури , в період з 19.04.1994 року по 19.03.2001 року , що становить 06 років 11 місяців , та військової служби в період з 24.04.1985 року по 17.05.1987 року , що становить 02 роки 23 дні.

Зобов,язати Управління Пенсійного фонду України в Комінтернівському районі м. Харкова , починаючи з 15 грудня 2016 року , нарахувати та виплачувати ОСОБА_1 щомісячне грошове утримання судді у відставці в розмірі 88% від суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді на час здійснення нарахування без обмеження граничного розміру , з урахуванням вже сплачених сум.

Зобов,язати Управління Пенсійного фонду України в Комінтернівському районі м. Харкова подати звіт про виконання судового рішення в місячний строк з дня набрання постановою законної сили.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань суб,єкта владних повноважень - Управління Пенсійного фонду України в Комінтернівському районі м. Харкова на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір в сумі 640 (шістсот сорок ) грн..

Постанова суду набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 254 КАС України.

Апеляційна скарга на постанову суду може бути подана до Харківського апеляційного адміністративного суду через Комінтернівський районний суд м. Харкова протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя - І. М. Колодяжна