Справа № 761/42619/16-а
Суддя: Пилипенко О.Є.
Дата ухвалення: 2017-03-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

Іменем України

28 березня 2017 року м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Пилипенко О.Є.

суддів - Глущенко Я.Б. та Шелест С.Б.,

при секретарі - Грабовській Т.О.,

розглянувши у порядку письмового провадження у м. Києві апеляційну скаргу Центрального об'єднаного Управління Пенсійного фонду України на постанову Шевченківського районного суду м. Києва від 09 лютого 2017 року у справі за адміністративний позовом ОСОБА_2 до Центрального об'єднаного Управління Пенсійного фонду України про визнання неправомірною відмови в перерахунку розміру щомісячного довічного грошового утримання та зобов'язання здійснити перерахунок довічного грошового утримання судді у відставці,

В С Т А Н О В И Л А:

У листопаді 2016 року позивач - ОСОБА_2, звернулася до Шевченківського районного суду м. Києва з адміністративним позовом до Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України, в якому просить:

визнати неправомірною часткову відмову Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Києва в перерахунку розміру її щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, зобов'язати відповідача здійснити перерахунок та виплату щомісячного грошового утримання судді у відставці;

зобов'язати відповідача здійснити перерахунок та виплату їй щомісячного грошового утримання судді у відставці відповідно до довідки Верховного Суду України № 252-2265/0/8-16 від 08.06.2016 року за період з 1 вересня 2015 року до 8 червня 2016 року та стягнути судові витрати.

Постановою Шевченківського районного суду м. Києва від 09 лютого 2017 року позов задоволено.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану постанову та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог. Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що при винесенні оскаржуваної постанови судом не правильно застосовано норми матеріального права.

У судове засідання з'явилися не всі особи, які беруть участь у справі, причини неявки суду невідомі, про розгляд справи були повідомлені належним чином. В матеріалах справи достатньо письмових доказів для вирішення апеляційної скарги, а особиста участь сторін у розгляді справи не обов'язкова. З огляду на викладене, колегія суддів визнала можливим розглянути справу в порядку письмового провадження, як це передбачено ст. 197 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу Центрального об'єднаного Управління Пенсійного фонду України - залишити без задоволення, а постанову Шевченківського районного суду м. Києва від 09 лютого 2017 року - без змін, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 159 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин у адміністративній справі, підтверджених такими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

У відповідності до ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як встановлено судом та вбачається з наявних матеріалів справи, позивач є суддею у відставці Верховного Суду України, перебуває на пенсійному обліку в Центральному об'єднаному УПФУ в м. Києві, де отримує щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці.

Позивач звернулась до відповідача із заявою про перерахунок її щомісячного довічного грошового утримання у відповідності до довідок Верховного Суду України № 252-2265/0/0-16 від 08.06.2016 та № 252-2657/0/8 від 08.07.2016 про розмір суддівської винагороди для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді Верховного Суду України з 01.09.2015 до 08.06.2016.

Листом від 27.10.2016 позивачу повідомлено, що згідно поданої заяви від 16.06.2016 та довідки про розмір суддівської винагороди для обчислення щомісячного довічного грошового утримання суддів Верховного Суду України у відставці від 08.06.2016 №252-2267/0/8-16, з 08.06.2016 проведено перерахунок пенсії по стажу та заробітній платі у відповідності до рішення Конституційного Суду України від 08.06.2016 року № 4-рп/2016.

Вважаючи, що відповідач протиправно відмовив у перерахунку раніше призначеної пенсії, позивач звернулася до адміністративного суду з позовом.

Умови та порядок пенсійного забезпечення суддів регулюється спеціальним законодавством, зокрема, Законом України «Про статус суддів» з наступними змінами і доповненнями.

У Відповідно до ст. 126 Конституції України незалежність і недоторканість суддів гарантується Конституцією і законами України.

Однією із конституційних гарантій забезпечення незалежності суддів є надання їм за рахунок держави матеріального і соціального захисту, зокрема для суддів у відставці - щомісячного довічного грошового утримання.

Статтею 22 Конституції України передбачено, що конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Аналогічне положення закріплено в ч. 6 ст. 47 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» від 07.07.2010 про те, що при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу визначених Конституцією України гарантій незалежності судді.

Відповідно до ч.3 ст.138 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» від 07.07.2010 № 2453-VI в редакції, що діяла до внесених змін Законом України від 08.07.2011 № 3668-VI, щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не більше ніж 90 відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання.

Внесеними Законом України від 08.07.2011 № 3668-VI «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи», що набрав чинності з 01.10.2011 (далі - Закон № 3668-VI), у частину 3 статті 138 Закону № 2453-VІ змінами було передбачено, що щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді в розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, з якого було сплачено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, а до 01.01.2011 - страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, який працює на відповідній посаді.

У внесених Законом № 3668-VI в частину 5 ст.138 Закону № 2453-VІ змінах визначено, що виплата щомісячного довічного грошового утримання, призначеного відповідно до цієї статті, на період роботи на посадах, які дають право на його призначення або право на призначення пенсії в порядку та на умовах, передбачених законами України «Про прокуратуру», «Про наукову і науково-технічну діяльність», «Про статус народного депутата України», «Про державну службу», припиняється. На цей період призначається і виплачується пенсія відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування». Максимальний розмір щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність. Довічне грошове утримання суддям виплачується органами Пенсійного Фонду України за рахунок коштів Державного бюджету України.

Однак, Конституційний Суд України рішенням від 08.06.2013 року № 3-рп/2013 частину 3, перше, друге, третє речення частини 5статті 138 Закону № 2453-VI у редакції Закону № 3668-VI визнав такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними).

У цьому рішенні Конституційний Суд України вказав на те, що Законом № 3668-VI змінено визначений Законом № 2453-VI порядок нарахування щомісячного довічного грошового утримання, внаслідок чого зменшено розмір щомісячного довічного грошового утримання суддів. Залишивши незмінним зміст права на щомісячне довічне грошове утримання суддів, Закон № 3668-VI звузив обсяг цього права, встановивши обмежену базу для нарахування суддям щомісячного довічного грошового утримання, його максимальний розмір та обмеження у здійсненні перерахунків щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці, а також скасував право суддів на одержання щомісячного довічного грошового утримання без обмеження граничного розміру, його індексацію, застосування положень частин другої, третьої статті 42 Закону України від 09.07.2003 року № 1058-IV «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» щодо проведення перерахунку щомісячного довічного грошового утримання та інших передбачених законодавством перерахунків, чим знизив досягнутий рівень гарантій незалежності суддів, що не узгоджується з конституційним положенням про недопустимість звуження змісту чи обсягу гарантій незалежності суддів.

Ухвалюючи зазначене рішення, Конституційний Суд України врахував попередні позиції стосовно гарантій незалежності суддів, викладені ним у рішеннях від 20.03.2002 року № 5-рп/2002, від 01.12.2004 року № 19-рп/2004, від 11.10.2005 року № 8-рп/2005, від 18.06.2007 року № 4-рп/2007, від 22.05.2008 року № 10-рп/2008, які полягають у тому, що визначені Конституцією та законами України гарантії незалежності суддів є невід'ємним елементом їх статусу, поширюються на всіх суддів України та є необхідною умовою здійснення правосуддя неупередженим, безстороннім і справедливим судом. Такими гарантіями є надання їм за рахунок держави матеріального забезпечення (суддівська винагорода, пенсія, щомісячне довічне грошове утримання тощо) та надання їм у майбутньому статусу судді у відставці. Право судді у відставці на пенсійне або щомісячне довічне грошове утримання є гарантією належного здійснення правосуддя і незалежності працюючих суддів та дає підстави висувати до суддів високі вимоги, зберігати довіру до їх компетентності і неупередженості. Щомісячне довічне грошове утримання судді спрямоване на забезпечення гідного його статусу життєвого рівня, оскільки суддя обмежений у праві заробляти додаткові матеріальні блага, зокрема обіймати будь-які інші оплачувані посади, виконувати іншу оплачувану роботу. Конституційний принцип незалежності суддів означає, у тому числі, конституційно обумовлений імператив охорони матеріального забезпечення суддів від його скасування чи зниження досягнутого рівня без відповідної компенсації як гарантію недопущення впливу або втручання у здійснення правосуддя.

Крім того, положення ст. 138 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 № 2453-VI, як до змін, так і після них, не тільки не встановлюють заборони перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, а навпаки ставлять у залежність його розмір від грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді.

Підсумовуючи викладене, випливає висновок, що положення ч. 3 ст.141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року, звужує зміст та обсяг гарантій незалежності судді, а тому суперечить ч. 1 ст. 55, ч. 1 ст.126 Конституції України.

Відповідно до частини першої ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Враховуючи викладене суд апеляційної інстанції погоджується із судом першої інстанції, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції було вірно встановлено фактичні обставини справи, надано належну оцінку дослідженим доказам, правильно застосовано норми матеріального та процесуального права. В зв'язку з цим колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу Центрального об'єднаного Управління Пенсійного фонду України - залишити без задоволення, а постанову Шевченківського районного суду м. Києва від 09 лютого 2017 року - без змін.

Керуючись ст.ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Центрального об'єднаного Управління Пенсійного фонду України - залишити без задоволення.

Постанову Шевченківського районного суду м. Києва від 09 лютого 2017 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, та може бути оскаржена протягом двадцяти днів в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя: О.Є.Пилипенко

Суддя: Я.Б.Глущенко

С.Б. Шелест

Головуючий суддя Пилипенко О.Є.

Судді: Шелест С.Б.

Глущенко Я.Б.