Справа № 815/252/17
Суддя: Завальнюк І. В.
Дата ухвалення: 2017-03-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/252/17
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 березня 2017 року Одеський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Завальнюка І.В.,

за участю секретаря - Маковейчук Т.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Одеській області про визнання протиправними та скасування наказів,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду із вказаним адміністративним позовом, в якому просить визнати протиправним та скасувати наказ начальника ГУ НП в Одеській області від 25.11.2016 р. № 2912 в частині дисциплінарного покарання у вигляді звільнення зі служби в поліції за п.6 ч.1 ст.77 закону України «Про Національну поліцію» (у зв'язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення) позивача; визнати протиправним та скасувати наказ начальника ГУ НП в Одеській області від 23.12.2016 р. № 1712 о/с в частині звільнення зі служби в поліції за п.6 ч.1 ст.77 Закону України «Про Національну поліцію» (у зв'язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення) позивача.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що притягнення його до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення є протиправним, оскільки для цього відсутні фактичні та правові підстави. Зокрема, 22.10.2016 він разом із своєю колишньою дружиною рухався на автомобілі Деу Ланос по вул. Миколаївська дорога, транспортним засобом керувала ОСОБА_3. Після зупинки автомобіля вони побачили як до них під'їхав патрульний автомобіль поліції, з якого вийшли поліцейські. Позивач одразу представився працівникам патрульної поліції та пред'явив своє посвідчення працівника поліції, яке їх обурило і вони почали його бити гумовими кийками та ногами по голові. Висновки службового розслідування за цим фактом не відповідають фактичним обставинам, та, враховуючи закриття провадження Суворовським районним судом м. Одеси по справі щодо притягнення його відповідальності за ст. ст. 122-2, 130 та 185 КУпАП, притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення є передчасним та протиправним.

До суду з'явилися позивач та його представник, які позовні вимоги із викладених вище підстав підтримали у повному обсязі та просили задовольнити позов.

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав у повному обсязі, в задоволенні позову просив відмовити з підстав, викладених у письмових запереченнях проти адміністративного позову. Зокрема, 22.10.2016 працівниками УПП в м. Одесі ДПП Національної поліції України у складі екіпажу «Благо-452» здійснювалось патрулювання Суворовського району міста Одеси. Близько 23:30 годин того ж дня зазначеним екіпажем поліції на вул. Миколаївська дорога було помічено автомобіль Део Ланос, д/н НОМЕР_4, який здійснив маневр із порушенням Правил дорожнього руху (поворот ліворуч при дії знаку 4.4. Правил дорожнього руху - рух тільки прямо і направо). Автопатруль, увімкнувши попередньо проблискові маячки синього та червоного кольору, наблизився до автомобіля Део Ланос та була дана команда гучномовцем для здійснення зупинки. Водій автомобіля зупинку не здійснив і почав втікати, та був зупинений тільки в тупику біля пляжу «Лузанівка». Із автомобіля вийшов водій, який відмовився надати інспекторам поліції посвідчення водія на право керування транспортними засобами та реєстраційні документи на автомобіль, або будь-які інші документи, що засвідчують особу, посилаючись на те, що автомобілем він взагалі не керував. При цьому поводив себе зухвало, перешкоджав виконувати поліцейським свої посадові повноваження, висловлювався в їх адресу нецензурною лайкою. Зважаючи на вищевикладене, працівники поліції відповідно до Закону України «Про Національну поліцію» застосували до водія спецзасіб «Терен» та кайданки. В ході подальшого спілкування з водієм працівники поліції відчули від нього різкий запах алкоголю з ротової порожнини. Усвідомлюючи, що він порушував підпункт «а» пункту 2.9. Правил дорожнього руху, за порушення якого передбачена відповідальність згідно ст. 130 КУпАП, керуючись постановою Кабінету Міністрів України від 17.12.2008 № 1103 «Про затвердження Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведенням такого огляду», та згідно п. 4 розділу IX Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом МВС України від 07.11.2015 № 1395, доставили водія до КП «ООНЦПЗ» для проходження медичного огляду. Вже безпосередньо перед проходженням медичного огляду водій показав посвідчення працівника поліції серії НОМЕР_5, видане 14.12.2012, дійсне до 14.12.2016, та представився слідчим Суворовського ВП в м. Одесі ГУ НП в Одеській області майором поліції ОСОБА_1. Проходженням медичного огляду встановлено, що ОСОБА_1 перебував у стані алкогольного сп'яніння (висновок № 001862, складений о 00:00 годин 23.10.2016). Після цього відносно ОСОБА_1 складені протоколи про адміністративні правопорушення, передбачені ст. ст. 122-2, 130 та 185 КУпАП та постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення, передбачене ст. 126 КУпАП, від підписання яких він відмовився в присутності двох свідків. За грубі порушення правил дорожнього руху, законодавства, яке регламентує діяльність Національної поліції позивача було звільнено у зв'язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення.

Вислухавши пояснення учасників процесу, покази свідків та дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про необґрунтованість адміністративного позову та відсутність підстав для його задоволення.

Судом встановлено, що ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, з серпня 1996 р. проходив службу в органах внутрішніх справ, а з листопада 2015 р. - в органах поліції.

Наказом начальника ГУ НП в Одеській області № 2912 від 25.11.2016 «Про покарання працівника поліції Суворовського ВП в м. Одесі» за грубе порушенням вимог ст.7 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, затвердженого Законом України від 22.02.2006 № 3460-IV, п.1 ч.1 ст.18 Закону України «Про Національну поліцію», п.1.3 ч.1, ч.2, п.2.1, п.2.4, ч.1 п.2.9 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306, що виразилось у особистій недисциплінованості, грубому порушенні Правил дорожнього руху, керуванні 22.10.2016 автомобілем у стані алкогольного сп'яніння, відповідно до ст.ст. 2, 13, п.8 ст.12 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України майора поліції ОСОБА_1, слідчого Суворовського ВП в м. Одесі ГУ НП в Одеській області, звільнено зі служби в поліції за п.6 ч.1 ст.77 Закону України «Про Національну поліцію».

На підставі подання т.в.о. начальника Суворовського відділу поліції в м. Одесі ГУ НП в Одеській області від 16.11.2016 вищезазначений наказ начальника ГУ НП в Одеській області № 2912 від 25.11.2016 було реалізовано наказом т.в.о. начальника ГУ НП в Одеській області № 1712 від 23.12.2016 та звільнено ОСОБА_1 з 23.12.2016.

Оцінивши належність, допустимість, достовірність наданих сторонами доказів, а також достатність та взаємний зв'язок у їх сукупності, суд вважає зазначені накази обґрунтованими, а позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню у зв'язку з наступним.

Підставою для видання оскаржуваних наказів слугували результати перевірочних заходів ГУ НП в Одеській області щодо подій 23.10.2016 за участю ОСОБА_1

Зокрема, старшим інспектором ВІОС УКЗ ГУ НП в Одеській області ст. лейтенантом поліції Ярмуратій В.Ю. на підставі наказу ГУ НП в Одеській області від 27.10.2016 № 2621 проведено службове розслідування по факту грубого порушення Правил дорожнього руху працівником Суворовського ВП в м. Одесі ГУ НП в Одеській області, за результатами якого складено висновок від 10.11.2016.

Так, згідно висновку до ГУ НП в Одеській області надійшла інформація про те, що 23.10.2016 о 00:51 годині відносно слідчого Суворовського ВП в м. Одесі ГУ НП в Одеській області майора поліції ОСОБА_1 складені протоколи про адміністративні правопорушення, передбачені ст.ст. 122-2, 130 та 185 КУпАП та постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення, передбачене ст. 126 КУпАП.

Зі змісту висновку вбачається, що 22.10.2016 працівниками УПП в м. Одесі ДПП Національної поліції України у складі екіпажу «Благо-452» здійснювалось патрулювання Суворовського району міста Одеси. Близько 23:30 годин того ж дня зазначеним екіпажем поліції на вул. Миколаївська дорога було помічено автомобіль Део Ланос, д/н НОМЕР_4, який здійснив маневр із порушенням Правил дорожнього руху (поворот ліворуч при дії знаку 4.4. Правил дорожнього руху - рух тільки прямо і направо). Автопатруль, увімкнувши попередньо проблискові маячки синього та червоного кольору, наблизився до автомобіля Део Ланос та була дана команда гучномовцем для здійснення зупинки. Водій автомобіля зупинку не здійснив і почав втікати, та був зупинений тільки в тупику біля пляжу «Лузанівка».

Із автомобіля вийшов водій, який відмовився надати інспекторам поліції посвідчення водія на право керування транспортними засобами та реєстраційні документи на автомобіль, або будь-які інші документи, що засвідчують особу, посилаючись на те, що автомобілем він взагалі не керував. При цьому поводив себе зухвало, перешкоджав виконувати поліцейським свої посадові повноваження, висловлювався в їх адресу нецензурною лайкою. Зважаючи на вищевикладене, працівники поліції відповідно до Закону України «Про Національну поліцію» застосували до водія спецзасіб «Терен» та кайданки.

В ході подальшого спілкування з водієм працівники поліції відчули від нього різкий запах алкоголю з ротової порожнини. Усвідомлюючи, що він порушував підпункт «а» пункту 2.9. Правил дорожнього руху, за порушення якого передбачена відповідальність згідно ст. 130 КУпАП, керуючись постановою Кабінету Міністрів України від 17.12.2008 № 1103 «Про затвердження Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведенням такого огляду», та згідно п. 4 розділу IX Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом МВС України від 07.11.2015 № 1395, доставили водія до КП «ООНЦПЗ» для проходження медичного огляду.

Вже безпосередньо перед проходженням медичного огляду водій показав посвідчення працівника поліції серії НОМЕР_5, видане 14.12.2012, дійсне до 14.12.2016, та представився слідчим Суворовського ВП в м. Одесі ГУ НП в Одеській області майором поліції ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, жителем АДРЕСА_1.

Проходженням медичного огляду встановлено, що ОСОБА_1 перебував у стані алкогольного сп'яніння (висновок № 001862, складений о 00:00 годин 23.10.2016).

Після цього відносно ОСОБА_1 складені протоколи про адміністративні правопорушення, передбачені ст. ст. 122-2, 130 та 185 КУпАП та постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення, передбачене ст. 126 КУпАП, від підписання яких він відмовився в присутності двох свідків.

Викладені у висновку вищеозначені обставини встановлені на підставі відібраних пояснень у інспекторів патрульної поліції УПП у м. Одесі ДПП Національної поліції України лейтенанта поліції ОСОБА_6, лейтенанта поліції ОСОБА_7 та молодшого лейтенанта поліції ОСОБА_8, відеозаписів реєстраторів зазначених працівників поліції, копіями адміністративних матеріалів відносно ОСОБА_1 та висновку медичного огляду.

В ході проведення службового розслідування слідчий Суворовського ВП в м. Одесі ГУ НП в Одеській області майор поліції ОСОБА_1 від надання пояснень відмовився, пославшись на ст. 63 Конституції України.

Зазначені події стали можливими внаслідок низьких моральних якостей ОСОБА_1, грубого порушення ним вимог ст. 7 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, затвердженого Законом України від 22 лютого 2006 року № 3460-IV, що виразилось у аморальній поведінці останнього під час проведення позаслужбового часу, перебуванні у п'яному вигляді в громадському місці, порушенні тим самим людської гідності та громадської моралі, недотриманні норм професійної та службової етики, грубому порушенні п. 1 ч. 1 ст. 18 Закону України «Про Національну поліцію», яким визначено, що в основні обов'язки поліцейського входять неухильно дотримуватись положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського, п. п. 1.3., ч. ч. 1., 2. п. п. 2.1., п. п. 2.4., ч. 1. п. п. 2.9. Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306, в яких визначено, що учасники дорожнього руху зобов'язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими, водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп'яніння або перебуваючи під впливом наркотичних чи токсичних речовин, водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії та реєстраційний документ на транспортний засіб, а на вимогу працівника поліції водій повинен зупинитися, з дотриманням вимог Правил дорожнього руху, що і було виражено у неправомірних діях ОСОБА_1

На підставі викладеного старший інспектор ВІОС УКЗ ГУ НП в Одеській області старший лейтенант поліції ОСОБА_5 дійшов висновку про те, що відомості, які стали підставою для призначення службового розслідування, підтвердилися і ОСОБА_1 підлягає звільненню зі служби в поліції за п. 6 ч. 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію» за грубе порушення вимог ст. 7 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, затвердженого Законом України від 22 лютого 2006 року № 3460-IV, п. 1 ч. 1 ст. 18 Закону України «Про Національну поліцію», п. п. 1.3., ч. ч. 1., 2. п. п. 2.1., п. п. 2.4., ч. 1. п. п. 2.9. Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306, що виразилось у особистій недисциплінованості, грубому порушенні Правил дорожнього руху, керуванні 22.10.2016 автомобілем у стані алкогольного сп'яніння відповідно до статей 2, 13, п. 8 ст. 12 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України.

На спростування викладеної у матеріалах перевірки інформації позивач обґрунтував адміністративний позов тим, що 22.10.2016 знаходився в автомобілі Део Ланос, д/н НОМЕР_4, в якості пасажира. В обґрунтування цього твердження послався на постанову Суворовського районного суду м. Одеси від 05.12.2016 по справі № 523/16576/16, якою провадження в справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, передбаченої ст.122-2 та ч.1 ст.130 КУпАП, на підставі п.1 ст.247 КУпАП, закрито, у зв'язку із відсутністю в його діях складу вказаного адміністративного правопорушення.

Відповідно до частини першої статті 72 КАС України обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

При застосуванні цих процесуальних норм суд враховує, що правове значення преюдиційних обставин, які передбачені частиною першою статті 72 КАС України, відрізняється від такого для обставин, що визначені частиною четвертою цієї ж статті.

Передбачене частиною першої статті 72 КАС України звільнення від доказування не має абсолютного характеру і не може сприйматися судом як неможливість спростування під час судового розгляду обставин, які зазначені в іншому судовому рішенні. Адміністративні суди не повинні сприймати як обов'язкові висновки щодо фактичних обставин справи, наведені у чинних судових рішеннях за інших адміністративних, цивільних чи господарських справ.

Для спростування преюдиційних обставин, передбачених частиною першою статті 72 КАС України, учасник адміністративного процесу, який ці обставини заперечує, повинен подати суду належні та допустимі докази. Ці докази повинні бути оцінені судом, що розглядає справу, у загальному порядку за правилами статті 86 КАС України.

При цьому суди також повинні враховувати вимоги частин четвертої та п'ятої статті 11 КАС України щодо необхідності офіційного з'ясування всіх обставин справи і у відповідних випадках витребувати ті докази, яких, на думку суду, не вистачає для належного встановлення обставин у справі, що розглядається.

Якщо суд дійде висновку про те, що обставини у справі, що розглядається, є інакшими, ніж установлені під час розгляду іншої адміністративної, цивільної чи господарської справи, то справу належить вирішити відповідно до тих обставин, які встановлені безпосередньо судом, який розглядає справу.

Водночас особливістю преюдиційних обставин, передбачених частиною четвертою статті 72 КАС України, є їх обов'язковість для суду, що розглядає справу.

Як уже зазначалося, частиною четвертою статті 72 КАС України установлено, що вирок суду в кримінальній справі або постанова суду у справі про адміністративний проступок, які набрали законної сили, є обов'язковими для адміністративного суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, щодо якої ухвалений вирок або постанова суду, лише в питаннях, чи мало місце діяння та чи вчинене воно цією особою.

Диспозиція наведеної правової норми, на відміну від норми частини першої статті 72 КАС України, прямо вказує на те, що обов'язковими для суду, який розглядає справу, є вирок суду в кримінальній справі або постанова суду у справі про адміністративний проступок.

Разом із тим розглядувана норма встановлює межі обов'язковості зазначених різновидів судових рішень для адміністративного суду, що розглядає конкретну адміністративну справу.

Така обов'язковість поширюється лише на те питання, чи мало місце певне діяння та чи вчинене воно особою, щодо якої постановлено відповідний вирок або прийнято постанову.

Отже, обов'язковими для врахування адміністративним судом є факти, наведені у вироку в кримінальній справі чи постанові у справі про адміністративний проступок, щодо часу, місця та об'єктивного характеру відповідного діяння тієї особи, правові наслідки, дій чи бездіяльності якої є предметом розгляду в адміністративній справі.

Водночас правова кваліфікація діяння особи, наведена у вироку в кримінальній справі або постанові про адміністративний проступок (тобто застосування тих чи інших правових норм до відповідної поведінки), не є обов'язковою для адміністративного суду.

Це стосується також і правової кваліфікації, наведеної у чинних рішеннях судів в іншій адміністративній, цивільній або господарській справі.

Відповідно висновки інших судів щодо правомірності чи протиправності дій особи, поведінка якої є предметом розгляду в адміністративній справі, не є обов'язковими для адміністративного суду, який таку справу розглядає.

Висновки та оцінки іншого суду щодо правомірності поведінки особи, її винуватості у вчиненні правопорушення тощо не позбавляють адміністративний суд, який розглядає по суті справу, предмет якої пов'язаний із відповідними діяннями цієї особи, права надати їм власну оцінку.

На підставі викладеного, суд відхиляє доводи позивача про обов'язковість вищезазначеної постанови Суворовського районного суду м. Одеси, як преюдиційного рішення, при вирішенні даного спору, у зв'язку із чим вважає за необхідне надати власну оцінку його поясненням, показам свідків та зібраним судом доказам - за сукупністю.

За твердженнями ОСОБА_1 26.10.2016 він зустрівся із ОСОБА_3 - його колишньою дружиною. Біля 23:00 години цього ж дня вони рухалися на автомобілі Део Ланос, д/н НОМЕР_4, який належить батькові позивача, по вул. Миколаївська дорога. Факт перебування в стані алкогольного сп'яніння ОСОБА_1 не заперечував, але відзначив, що автомобілем керувала ОСОБА_3, а не він, і сидів позивач на пасажирському сидінні.

За правовою позицією позивача, всі встановлені в ході службового розслідування обставини місця не мали. Натомість, на місці пригоди він одразу представився працівникам патрульної поліції УПП в м. Одесі та пред'явив посвідчення працівника поліції, що тільки їх обурило і вони почали його бити гумовими кийками та ногами по голові.

Вищезазначені пояснення позивача суд оцінює критично та вважає не заслуговуючими на увагу з огляду на наступне.

Так, згідно пояснень ОСОБА_6 від 26.10.2016 (а.с.35-36) 22.10.2016 о 20:00 годині він заступив на службу по охороні публічного порядку та безпеки на території Суворовського району м. Одеси. Близько 23:30 години цього ж дня, здійснюючи патрулювання по вул. Миколаївська дорога, автопатрулем був помічений автомобіль Деу Ланос, д/н НОМЕР_4, темно-зеленого кольору, який здійснював маневр із порушенням вимог та правил дорожнього руху. Автопатруль, увімкнувши проблискові маячки синього та червоного кольорів, наблизився до автомобіля Деу Ланос, після чого була дана команда гучномовцем для здійснення зупинки. На вищевказані вимоги водій Деу Ланос ніяк не відреагував, а навпаки почав втікати. Наздогнати його вдалося лише біля пляжу «Лузанівка» в тупику. Коли автопатруль наздогнав автомобіль Деу Ланос, з нього вийшов водій чоловік та став поруч автомобіля. При цьому водій Деу Ланос факт керування транспортним засобом не підтверджував, від керування та участі у ньому відмовлявся. На вимоги працівників поліції надати посвідчення водія, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу або будь-які інші документи, що підтверджують його особу, відмовився. Водночас поводив себе неадекватно, перешкоджав працівникам поліції виконувати свої посадові повноваження, на зауваження припинити протиправні дії не реагував. Зважаючи на це, працівниками поліції було прийнято рішення про застосування до водія спеціальних засобів «Терен» та «кайданки» відповідно до Закону України «Про Національну поліцію». В подальшому для проходження медичного огляду водія було доставлено до КП «ООНЦПЗ». Вже безпосередньо перед проходженням медичного огляду водій представився, назвавшись ОСОБА_1 та пред'явив службове посвідчення працівника поліції НОМЕР_5, та повідомив, що перебуває на посаді слідчого Суворовського ВП в м. Одеси ГУ НП в Одеській області. Проходженням медичного огляду було встановлено, що ОСОБА_1 перебував у стані алкогольного сп'яніння. Після цього відносно ОСОБА_1 складені адміністративні протоколи за ст. 130, ст. 122-2 та ст.185 КУпАП.

Допитаний в судовому засіданні як свідок ОСОБА_6 пояснив, що після того, як автопатруль під'їхав до автомобіля Део Ланос, ОСОБА_1 тільки виходив із транспортного засобу та працівники поліції його з виду не губили, тобто здійснювали безперервне спостереження.

Згідно пояснень ОСОБА_8 від 02.11.2016 (а.с.57-60) 22.10.2016 о 20:00 годині він заступив на службу по охороні публічного порядку та безпеки на території Суворовського району м. Одеси. Близько 23:30 години цього ж дня, здійснюючи патрулювання по вул. Миколаївська дорога, автопатрулем був помічений автомобіль Деу Ланос, д/н НОМЕР_4, темно-зеленого кольору, який здійснював маневр із порушенням вимог та правил дорожнього руху - поворот ліворуч при дії знаку 4.4 «Рух прямо та праворуч». Автопатруль, увімкнувши проблискові маячки синього та червоного кольорів, наблизився до автомобіля Деу Ланос, після чого була дана команда гучномовцем для здійснення зупинки. На вищевказані вимоги водій Деу Ланос ніяк не відреагував, а навпаки почав втікати. Наздогнати його вдалося лише біля пляжу «Лузанівка» в тупику, блокувавши службовим автомобілем. Після повної зупинки автомобіля із службового автомобіля вийшло четверо працівників поліції і одразу підійшли до автомобіля Део Ланос. Після чого із водійського сидіння, відкривши двері водія автомобіля Део Ланос, вийшов чоловік водій, став біля автомобіля. Водієві була дана команда вийти з автомобіля та надати посвідчення водія, свідоцтво про реєстрацію т/з. На цю вимогу водій-порушник ніяк не відреагував, а тільки витягнувши з власної барсетки, показав посвідчення працівника міліції. Саме посвідчення ОСОБА_8 бачив тільки збору і даних не прочитав. Водночас, через 5 хвилин після зупинки автомобіля, із переднього пасажирського сидіння Део Ланос, відкривши двері, вийшла жінка, яка пішла вбік вліво від авто та він її більше не бачив. В подальшому водій Део Ланос поводив себе зухвало, неадекватно, перешкоджав працівникам поліції здійснювати свої посадові повноваження, хапався за формений одяг, на зауваження не реагував. Працівниками поліції було прийнято рішення про застосування до водія спеціальних засобів «терен» та «кайданки». Також із ротової порожнини водія-порушника було відчутно різкий запах алкоголю, тому для проходження медичного огляду його було доставлено до КП «ООНЦПЗ» в м. Одесі. Вже безпосередньо перед проходженням медичного огляду водій-порушник представився, назвавшись ОСОБА_1, та пред'явив посвідчення працівника поліції НОМЕР_5, повідомив, що перебуває на посаді слідчого Суворовського ВП в м. Одесі ГУ НП в Одеській області. Проходженням медичного огляду було встановлено, що ОСОБА_1 перебував у стані алкогольного сп'яніння. Після цього відносно ОСОБА_1 складені адміністративні протоколи за ст. 130, ст. 122-2 та ст.185 КУпАП, постанова за ст.126 КУпАП.

На питання працівника УКЗ ГУ НП в Одеській області про те, чи бачив ОСОБА_8 як водій ОСОБА_1 вийшов після зупинки із водійського місця автомобіля Део Ланос, д/н НОМЕР_4, ОСОБА_8 відповів «так, бачив».

На питання працівника УКЗ ГУ НП в Одеській області про те, чи бачив ОСОБА_8 в авто Део Ланос жінку, і з якого місця після зупинки вона вийшла, ОСОБА_8 відповів «в авто жінку бачив, котра вийшла з пасажирського сидіння зпереді».

На питання працівника УКЗ ГУ НП в Одеській області про те, чи підтвердив ОСОБА_1 в ході затримання факт свого керування автомобілем Део Ланос і якщо так, то яким чином, ОСОБА_8 відповів «фактично ОСОБА_1 факт керування автомобілем Део Ланос, д/н НОМЕР_4, підтвердив, зауваживши при цьому, що працівниками поліції його було незаконно зупинено».

В судовому засіданні свідок ОСОБА_8 надав аналогічні пояснення, відзначивши, що ОСОБА_1 виходив саме з водійського сидіння автомобіля Део Ланос.

Згідно пояснень ОСОБА_9 від 04.11.2016 (а.с. 61-62) 22.10.2016 о 20:00 годині він заступив на службу по охороні публічного порядку та безпеки на території Суворовського району м. Одеси. Близько 23:30 години цього ж дня, здійснюючи патрулювання по вул. Миколаївська дорога, автопатрулем був помічений автомобіль Деу Ланос, д/н НОМЕР_4, темно-зеленого кольору, який здійснював маневр із порушенням вимог та правил дорожнього руху - поворот ліворуч при дії знаку 4.4 «Рух прямо та праворуч». Автопатруль, увімкнувши проблискові маячки синього та червоного кольорів, наблизився до автомобіля Деу Ланос, після чого була дана команда гучномовцем для здійснення зупинки. На вищевказані вимоги водій Деу Ланос ніяк не відреагував, а навпаки почав втікати. Наздогнати його вдалося лише біля пляжу «Лузанівка» в тупику. Після повної зупинки обох автомобілів із патрульного транспортного засобу вийшли четверо працівників поліції і одразу підійшли до автомобіля Део Ланос, водночас, із водійського сидіння, відчинивши двері водія, вийшов водій - чоловік, який стояв біля автомобіля. Водієві була дана команда вийти з авто та пред'явити посвідчення водія, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу. На цю вимогу водій-порушник ніяк не відреагував. Поряд із цим, із переднього пасажирського сидіння автомобіля Део Ланос, д/н НОМЕР_4, відчинивши двері, вийшла жінка. Вийшовши з авто, жінка не вчиняла жодних дій, пішла вліво вбік від автомобіля після чого ОСОБА_10 більше її не бачив. Далі водій Део Ланос почав поводити себе зухвало, неадекватно, перешкоджаючи працівникам поліції здійснювати свої посадові повноваження, хапався за формений одяг, на зауваження не реагував, після чого працівниками поліції було прийнято рішення про застосування до водія спеціальних засобів «терен» та «кайданки». Також із ротової порожнини водія було відчутно різкий запах алкоголю, тому для проходження медичного огляду його було доставлено до КП «ООНЦПЗ». Вже безпосередньо перед проходженням медичного огляду водій-порушник представився, назвавшись ОСОБА_1, та пред'явив службове посвідчення працівника поліції НОМЕР_5, та повідомив, що перебуває на посаді слідчого Суворовського ВП в м. Одесі ГУ НП в Одеській області. Подальшим медичним оглядом встановлено, що ОСОБА_1 перебував у стані алкогольного сп'яніння. Після чого відносного ОСОБА_1 складено адміністративні протоколи за ст.130, ст. 122-2, ст. 185 КУпАП, постанову за ст. 126 КУпАП.

Аналогічні покази ОСОБА_9 надав суду під час допиту в якості свідка.

Таким чином, пояснення всіх працівників екіпажу «Благо-452» є узгодженими, викладені систематично та логічно, підтверджуються складеними матеріалами, зокрема протоколами про адміністративні правопорушення за ст.130, ст. 122-2, ст. 185 КУпАП, висновком медичної установи.

На підтвердження правдивості власної позиції ОСОБА_1 просив суд викликати учасницю тих подій - ОСОБА_3 (колишню дружину), яка була допитана в судовому засіданні в якості свідка. За її словами 22.10.2016 вона разом із ОСОБА_1, який перебував у стані алкогольного сп'яніння, рухалися на автомобілі Део Ланос, д/н НОМЕР_4, по вул. Миколаївська дорога, який в порушення правих дорожнього руху здійснив поворот ліворуч в зоні дії знаку 4.4 «Тільки прямо та праворуч». Керування автомобілем здійснювала вона - ОСОБА_3. При цьому на запитання щодо наявності в неї посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, остання надала відповідь, що такого посвідчення не має взагалі.

За словами свідка ОСОБА_3, після того, як автомобіль Део Ланос, д/н НОМЕР_4, яким вона керувала, зупинився біля пляжу «Лузанівка», одразу під'їхав патрульний автомобіль із увімкнутими маячками синього та червоного кольорів. При цьому її колишній чоловік ОСОБА_1, після зупинки автомобіля, пішов до кафе і повернувся, а за цей час вона встигла пересісти на пасажирське сидіння. На уточнююче запитання щодо відстані кафе від зупинки автомобіля, свідок відповіла про відстань біля 150 метрів. На наступне питання щодо реальності необхідного часу для подолання такої відстані в аспекті того, що патрульний автомобіль під'їхав «одразу ж», свідок невпевнено пояснила, що всю відстань до кафе ОСОБА_1 не здолав, а повернувся на половині шляху.

Допустимість доказів регулюється нормами національного права, і загальним правилом є те, що саме національні суди мають оцінювати подані їм докази.

При оцінці доказів слід застосовувати звичайні критерії доведення, і тоді вимоги стосовно ваги таких доказів мають бути певною мірою адаптовані до спроможності позивача довести, що він не вчиняв даного діяння.

Належність доказу означає встановлення інформації (фактичних даних), які визначають предмет доказування. Зміст фактичних даних повинен відповідати їх формі, а саме документально підтверджувати певні обставини, на які посилається сторона, тобто мати ознаку допустимості, що виключає суперечливість поєднання змісту та форми доказу. Останній критерій є обов'язковою ознакою для правової придатності доказу та його достовірності, що, в свою чергу, визначає якісну оцінку вже наявного доказу як належного та допустимого, тобто дозволяє перевірити його правдоподібність та відповідність реальній дійсності у співвідношенні з іншими засобами доказування.

При цьому доцільно керуватись принципом "поза розумним сумнівом", зміст якого сформульований у пункті 43 рішення Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ) від 14 лютого 2008 року у справі "Кобець проти України". Зокрема, доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом. Розумним є сумнів, який ґрунтується на певних обставинах та здоровому глузді, випливає зі справедливого та зваженого розгляду всіх належних та допустимих відомостей, визнаних доказами, або з відсутності таких відомостей і є таким, який змусив би особу втриматися від прийняття рішення у питаннях, що мають для неї найбільш важливе значення.

У мотивувальній частині рішення Європейського суду з прав людини від 18.07.2006 у справі "Проніна проти Україна" (пункти 23 - 25) зазначено, що за змістом пункту 1 статті 6 Конвенції суди зобов'язані обґрунтувати свої рішення, проте це не може сприйматись як вимога давати детальну відповідь на кожен довід.

Дослідивши зібрані по справі докази в їх сукупності за правилами ст.86 КАС України, суд приходить до висновку про відсутність будь-яких фактичних даних, які б підтвердили ту суттєву обставину, що відображені в матеріалах службового розслідування порушення позивачем низки правових актів не відповідають дійсності.

Так, вищезазначені покази свідка ОСОБА_3 суд оцінює критично, оскільки вони є непослідовними та нелогічними; наданими пов'язаною із позивачем особою. Так, свідчення про те, що одразу після зупинки автомобіля Део Ланос, одразу ж під'їхав патрульний автомобіль узгоджуються із поясненнями свідків ОСОБА_6, ОСОБА_9, ОСОБА_8, які в свою чергу, пояснили, що одразу після зупинки, заблокувавши автомобіль Део Ланос патрульним автомобілем, вийшли з патрульного автомобіля та направились до транспортного засобу порушника. При цьому бачили, як із водійського сидіння вийшов ОСОБА_1, який весь час був у полі їх зору. Отже твердження про те, що ОСОБА_1 направився до кафе, а потім повернувся, і протягом цього часу ОСОБА_3 пересіла з водійського місця на пасажирське, - є недостовірними.

Крім того, з дослідженого в судовому засіданні відео з камер екіпажу «Благо-452» вбачається, що ОСОБА_1 заперечував, що керував автомобілем Део Ланос. Однак потім додав, що його зупинили незаконно, а після паузи в поясненнях заплутався. Зухвалість та агресивне поводження ОСОБА_1 також знайшли своє підтвердження на відеозаписі.

Вирішуючи спір, суд враховує, що усі пояснення екіпажу «Благо-432» надано дуже детально, по суті справи, аж до викладення фактів у дослівному відтворенні. Присутнім в судовому засіданні позивачу та його представнику безвідмовно надавалася можливість ставити додаткові запитання свідкам, робити зауваження, які б дали їм змогу надати перевагу своїй версії подій. Однак, поставлені запитання та надані відповіді в більшій мірі підтверджували версію представника відповідача, яка відповідає офіційній версії службового розслідування.

Усі допитані члени екіпажу «Благо-432» вільно оперували фактами, говорили конкретно і по суті. Було цілком очевидно, що свідки, які виступали, усвідомлювали серйозність присяги, яку вони дали, та що на карту поставлено надто серйозні інтереси, насамперед для позивача, якого звільнено зі служби в поліції за грубі порушення законодавства та дисципліни. Спокійна, урівноважена манера, в якій члени екіпажу «Благо-432» розповідали про події 22.10.2016 вразила своєю щирістю і переконала в цілковитій відсутності будь-якої упередженості до позивача. Якщо зіставити всі покази свідків ОСОБА_6, ОСОБА_9, ОСОБА_8, - вони не дають підстав сумніватися стосовно надійності свідків.

На підставі викладеного суд відхиляє пояснення єдиного свідка сторони позивача ОСОБА_3, оскільки вони є непослідовними, нелогічними та взаємоспростовуючими. Більш того, склалося враження, що вони продиктовані заінтересованістю допомогти колишньому чоловікові уникнути відповідальності. Прикладом є твердження про керування цією особою транспортним засобом за відсутності відповідного посвідчення водія.

Вирішуючи спір, суд враховує, що справа, яка розглядається, наочно ілюструє той факт, що досить часто для позивачів, які прагнуть будь-що уникнути відповідальності за інкримінований їм проступок, основною ціллю є забезпечити стратегію захисту, штучно створити умови для задоволення позову, ігноруючи необхідність доказово спростувати аргументацію сторони відповідача, тощо.

Відповідно до п.6 ч.1 ст.77 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється у зв'язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України.

Згідно з ч.2 ст.19 Закону України «Про Національну поліцію» підстави та порядок притягнення поліцейських до дисциплінарної відповідальності, а також застосування до поліцейських заохочень визначаються Дисциплінарним статутом Національної поліції України, що затверджується законом.

Відповідно до ст.2 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, затвердженого Законом України від 22 лютого 2006 року N 3460-IV, дисциплінарний проступок - невиконання чи неналежне виконання особою рядового або начальницького складу службової дисципліни.

Статтею 1 Статуту визначено, що службовою дисципліною є дотримання особами рядового і начальницького складу Конституції і законів України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів та інших нормативно-правових актів МВС підпорядкованих йому органів і підрозділів та Присяги.

Згідно зі статтею 7 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України службова дисципліна базується на високій свідомості та зобов'язує кожну особу рядового і начальницького складу: дотримуватися законодавства, неухильно виконувати вимоги Присяги працівника органів внутрішніх справ України, статутів і наказів начальників; захищати і охороняти від протиправних посягань життя, здоров'я, права та свободи громадян, власність, довкілля, інтереси суспільства і держави; поважати людську гідність, виявляти турботу про громадян і бути готовим у будь-який час надати їм допомогу; дотримуватися норм професійної та службової етики; берегти державну таємницю; у службовій діяльності бути чесною, об'єктивною і незалежною від будь-якого впливу громадян, їх об'єднань та інших юридичних осіб; стійко переносити всі труднощі та обмеження, пов'язані зі службою; постійно підвищувати свій професійний та культурний рівень; сприяти начальникам у зміцненні службової дисципліни, забезпеченні законності та статутного порядку; виявляти повагу до колег по службі та інших громадян, бути ввічливим, дотримуватися правил внутрішнього розпорядку, носіння встановленої форми одягу, вітання та етикету; з гідністю і честю поводитися в позаслужбовий час, бути прикладом у дотриманні громадського порядку, припиняти протиправні дії осіб, які їх учиняють; берегти та підтримувати в належному стані передані їй в користування вогнепальну зброю, спеціальні засоби, майно і техніку (частина перша). У разі виявлення порушень законодавства, зловживань чи інших правопорушень у службовій діяльності особа рядового або начальницького складу повинна вжити заходів щодо припинення цих порушень та доповісти про це безпосередньому або старшому прямому начальникові (частина друга).

Види дисциплінарних стягнень за порушення службової дисципліни наведені в статті 12 Статуту, найсуворішим з яких є звільнення з органів внутрішніх справ, що застосовується як крайній захід дисциплінарного впливу.

Порядок накладення дисциплінарних стягнень на осіб рядового і начальницького складу врегульовано статтею 14 Статуту.

Зокрема, з метою з'ясування всіх обставин дисциплінарного проступку, учиненого особою рядового або начальницького складу, начальник призначає службове розслідування. Службове розслідування має бути завершене протягом одного місяця з дня його призначення начальником. У разі необхідності цей термін може бути продовжено начальником, який призначив службове розслідування, або старшим прямим начальником, але не більш як на один місяць. Перед накладенням дисциплінарного стягнення начальник або особа, яка проводить службове розслідування, повинні зажадати від порушника надання письмового пояснення. Небажання порушника надавати пояснення не перешкоджає накладенню дисциплінарного стягнення. Про накладення дисциплінарного стягнення видається наказ, зміст якого оголошується особовому складу органів внутрішніх справ. Зміст наказу доводиться до відома особи рядового або начальницького складу, яку притягнуто до дисциплінарної відповідальності, під підпис. У разі звільнення з посади або звільнення з органів внутрішніх справ особі рядового або начальницького складу видається витяг з наказу. При визначенні виду дисциплінарного стягнення мають враховуватися тяжкість проступку, обставини, за яких його скоєно, заподіяна шкода, попередня поведінка особи та визнання нею своєї вини, її ставлення до виконання службових обов'язків, рівень кваліфікації тощо. Звільнення осіб рядового і начальницького складу з органів внутрішніх справ як вид стягнення є крайнім заходом дисциплінарного впливу.

Порядок накладення дисциплінарного стягнення встановлений ст. 14 Закону України "Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України", який визначає, що з метою з'ясування всіх обставин дисциплінарного проступку, учиненого особою рядового або начальницького складу, начальник призначає службове розслідування. Перед накладенням дисциплінарного стягнення начальник або особа, яка проводить службове розслідування, повинні зажадати від порушника надання письмового пояснення.

Грубе порушення позивачем правил дорожнього руху, вимог ст.7 Статуту, п.1 ч.1 ст.18 Закону України «Про Національну поліцію», недотримання норм професійної та службової етики, порушення Присяги поліцейського, що стало підставою для звільнення позивача, підпадає під поняття порушення службової дисципліни, за яке може бути накладене дисциплінарне стягнення відповідно до статті 12 Статуту.

Правила поведінки та професійної етики осіб рядового та начальницького складу органів внутрішніх справ України, затверджені наказом МВС України 22 лютого 2012 року № 155, зареєстровані в Міністерстві юстиції України 25 квітня 2012 року за № 628/20941 (далі - Правила поведінки), встановлюють моральні зобов'язання працівника органів внутрішніх справ, зокрема пунктом 4.1 розділу ІІІ "Моральні зобов'язання працівника органів внутрішніх справ" визначено, що працівник органів внутрішніх справ, керуючись Присягою, відповідно до службового обов'язку, дотримуючись професійних честі і гідності, бере на себе такі моральні зобов'язання:

- визнавати пріоритет державних і службових інтересів над особистими у своїй діяльності;

- бути прикладом безумовного дотримання вимог законів та службової дисципліни в професійній діяльності та приватному житті, залишатися за будь-яких обставин чесним і непідкупним, відданим інтересам служби.

Також поведінка працівника органів внутрішніх справ завжди і за будь-яких обставин має бути бездоганною, відповідати високим стандартам професіоналізму і морально-етичним принципам стража правопорядку. Ніщо не повинно паплюжити ділову репутацію та авторитет працівника (пункт 1.1 розділу IV "Професійно-етичні правила поведінки працівника органів внутрішніх справ" Правил поведінки).

Етичний кодекс працівника органів внутрішніх справ України, схвалений колегією МВС України 05 жовтня 2000 року за № 7КМ/8, також зобов'язує працівника міліції у службових та позаслужбових стосунках з людьми, в особистій поведінці бути зразком чесності, чемності, тактовності, зовнішньої охайності і внутрішньої дисциплінованості, культури спілкування, зокрема мовної (пункт 7); всіляко сприяти підвищенню авторитету органів внутрішніх справ серед населення (пункт 10); у разі недотримання взятих зобов'язань бути готовими понести відповідальність, передбачену законодавством України, іншими чинними нормативними актами, що регламентують діяльність органів внутрішніх справ (пункт 11).

Отже, проходження служби в поліції, зважаючи на її специфіку та підвищену увагу суспільства, вимагає від особи надзвичайної дисциплінованості та відповідальності за свої дії і вчинки.

З огляду на вирішальні чинники правовідносин та характер спору, беручи до уваги сукупність вищевикладених обставин, суду залишається лише підсумувати, що системний аналіз правових норм при застосуванні до правовідносин, що є предметом судового дослідження, свідчить про обґрунтованість висновків службового розслідування відносно подій 22.10.2016 за участю ОСОБА_1 та адекватність і співмірність вжитих заходів за його результатами.

Перевіряючи обґрунтованість та законність дій та рішень суб'єкта владних повноважень, суд враховує наведене нормативне регулювання та вимоги частини 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури.

Одним із головних принципів адміністративного судочинства, відповідно до ст. 7 КАС України є принцип верховенства права. Відповідно до ст. 3 Конституції України та ст.8 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права.

Проаналізувавши обставини справи, з урахуванням нормативного регулювання спірних правовідносин, суд приходить до висновку, що оскаржувані накази прийняті з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення та з дотримання необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення, у зв'язку із чим позов не підлягає до задоволення.

Керуючись ст.ст.158-163 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Одеській області про визнання протиправними та скасування наказів відмовити.

Постанова може бути оскаржена до Одеського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня отримання копії постанови.

Повний текст постанови складений 27 березня 2017 року.

Суддя І.В. Завальнюк