Справа № 812/361/17
Суддя: С.М. Чиркін
Дата ухвалення: 2017-03-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

про закриття провадження у справi

23 березня 2017 рокуСєвєродонецькСправа № 812/361/17

Луганський окружний адміністративний суд

у складі головуючого судді Чиркіна С.М.,

за участю

секретаря судового засідання Ларіної П.Є.,

та

представників сторін:

від позивача - ОСОБА_1,

від відповідача - не прибув,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу № 812/361/16 за адміністративним позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Луганське енергетичне об'єднання» до Торгово-промислової палати України про визнання протиправною відмову у засвідченні форс-мажорних обставин, зобов'язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

27 лютого 2017 року до Луганського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов товариства з обмеженою відповідальністю «Луганське енергетичне об'єднання» (далі - Позивач) до Торгово-промислової палати України (далі - Відповідач), в якому позивач просить:

- визнання протиправною оформлену листом від 18.11.2016 № 1153/05.0-5.4 відмову Відповідача у засвідченні форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) за договором від 31.08.2015 № 11572/01 між Позивачем та державним підприємством «Енергоринок»;

- зобов'язання Відповідача вчинити дії з видачі сертифікату про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) за договором від 31.08.2015 № 11572/01, який укладено між Позивачем та державним підприємством «Енергоринок», щодо настання для Позивача форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) для суб'єктів господарювання/фізичних осіб за договірними зобов'язаннями (вих. від 04.11.2016 № 01-34/2/1844) та які унеможливлюють виконання зобов'язань Позивача щодо купівлі у державного підприємства «Енергоринок» відповідно до умов підпунктів 2.1, 3.2, 6.2.1 відповідного договору від 31.08.2015 № 11572/01 різниці перетоків електричної енергії, переміщеної з контрольованої території на неконтрольовану територію Луганської області.

20 березня 2017 року від представника відповідача - Торгово-промислової палати України, до суду через відділ діловодства та обліку звернень громадян за вхідним реєстраційним номером № 6446/2017 надійшла заява про закриття провадження у справі (а.с. 122-124).

В обґрунтування зазначено, що повноваження Відповідача із засвідчення форс-мажорних обставин не є владними та делегованими, правовідносини між сторонами спору є господарсько-правовими, а не публічними. Сертифікати про форс-мажорні обставини суспільні відносини не регулюють, нікому не адресуються, а лише засвідчують факт впливу обставин непереборної сили, а виконання певних індивідуальних зобов'язань, не є документами обов'язкового характеру. Торгово-промислові палати позбавлені функцій управління та контролю за використанням таких сертифікатів. Таким чином в даному спорі відсутня адміністративна юрисдикція.

Представник відповідача в судове засідання не прибув, про дату, час та місце судового розгляду повідомлений належним чином (а.с. 114), причини не прибуття суду не повідомив.

Позивач заперечив проти клопотання про закриття провадження у справі, надав додаткові пояснення від 23.03.2017 № 01-31/2/77 (а.с. 127-130), в яких послався на те, що оскільки статтею 11 Закону України від 02.09.2014 № 1669-VII «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» внесенні зміни до Закону України від 02.12.1997 № 671/97-ВР «Про торгово-промислові палати в України» щодо делегування Торгово-промислової палати України повноважень із засвідчення форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) та доповнено статтею 14, якою встановлено обов'язок з видачі сертифікатів щодо форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили). Тому, на думку позивача, з огляду на викладені норми законів Торгово-промислова палата України - є суб'єктом, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, тобто виконує завдання, покладені Законами України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» та «Про торгово-промислові палати в України».

Представник позивача в судовому засіданні підтримав доводи, викладені в додаткових поясненнях, проти задоволення клопотання відповідача про закриття провадження у справі заперечував.

З урахуванням вимог статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності представника відповідача.

Заслухавши пояснення представника позивача, розглянувши клопотання відповідача про закриття провадження у справі, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у справі Zand v. Austria від 12 жовтня 1978 року вказав, що словосполучення «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття «суд, встановлений законом» у частині першій статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з (…) питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів (…)». З огляду на це не вважається «судом, встановленим законом» орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

06 вересня 2016 року Позивач надав до Торгово-промислової палати України заяву № 01-27/2/157 про засвідчення форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) для суб'єктів господарювання/фізичних осіб за договірними зобов'язаннями (а.с. 11-12).

Листом від 18 листопада 2016 року за № 1153/05.0-5.4 відповідач повідомив позивача, що у відповідності до пунктів 6.9, 6.14 Регламенту ТПП України підстав для засвідчення форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) не вбачається. Зокрема зазначено, що за результатами розгляду заяви і наданих документів встановлено, що між Позивачем та державним підприємством «Енергоринок» укладено договір від 31.08.2015 № 11572/01, з 15.07.2016 заявником унеможливлено виконання зобов'язанням за договором, а саме щодо оплати купленої різниці перетоків електричної енергії, підписання актів - продажу та актів звіряння взаємних рахунків (а.с. 13).

Відповідно до частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 3 КАС України справа адміністративної юрисдикції - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Відповідно до частини другої статті 4 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких встановлений інший порядок судового вирішення.

Положеннями пункту 1 частини першої статті 17 КАС України визначено, що компетенція адміністративних судів поширюється на спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів або правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Вжитий у цій процесуальній нормі термін «суб'єкт владних повноважень» позначає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхню посадову чи службову особу, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), відповідно, прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

З наведеного випливає, що Кодекс адміністративного судочинства України регламентує порядок розгляду не всіх публічно-правових спорів, а лише тих, які виникають у результаті здійснення суб'єктом владних повноважень управлінських функцій і розгляд яких безпосередньо не віднесено до підсудності інших судів. Не поширюють свою дію ці положення на правові ситуації, що вимагають інших юрисдикційних форм захисту від стверджувальних порушень прав чи інтересів.

При розмежуванні юрисдикційних форм захисту порушеного права основним критерієм є характер (юридичний зміст) спірних відносин.

Правовий статус Відповідача визначається Законом України від 02 грудня 1997 року № 671/97-ВР «Про торгово-промислові палати в Україні».

Відповідно до статті 1 Закону України від 02 грудня 1997 року № 671/97-ВР «Про торгово-промислові палати в Україні» (далі - Закон № 671/97-ВР) торгово-промислова палата є недержавною неприбутковою самоврядною організацією, яка об'єднує юридичних осіб, які створені і діють відповідно до законодавства України, та громадян України, зареєстрованих як підприємці, та їх об'єднання.

Згідно до частини першої статті 3 названого Закону торгово-промислові палати створюються з метою сприяння розвиткові народного господарства та національної економіки, її інтеграції у світову господарську систему, формуванню сучасних промислової, фінансової і торговельної інфраструктури, створенню сприятливих умов для підприємницької діяльності, всебічному розвиткові усіх видів підприємництва, не заборонених законодавством України, науково-технічних і торговельних зв'язків між українськими підприємцями та підприємцями зарубіжних країн.

Частиною другою статті 4 Закону № 671/97-ВР передбачено, що втручання державних органів та їх посадових осіб у діяльність торгово-промислових палат, так само як і втручання торгово-промислових палат у діяльність державних органів та їх посадових осіб не допускається.

Статтею 10 Закону України від 02 вересня 2014 року № 1669-VII «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» передбачено, що протягом терміну дії цього Закону єдиним належним та достатнім документом, що підтверджує настання обставин непереборної сили (форс-мажору), що мали місце на території проведення антитерористичної операції, як підстави для звільнення від відповідальності за невиконання (неналежного виконання) зобов'язань, є сертифікат Торгово-промислової палати України.

Відповідно до частини першої статті 1 Господарського процесуального кодексу України, підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності (далі - підприємства та організації), мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Згідно з частиною першою статті 12 Господарського процесуального кодексу України, Господарським судам підвідомчі: 1) справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні господарських договорів, у тому числі щодо приватизації майна, та з інших підстав, крім: спорів про приватизацію державного житлового фонду; спорів, що виникають при погодженні стандартів та технічних умов; спорів про встановлення цін на продукцію (товари), а також тарифів на послуги (виконання робіт), якщо ці ціни і тарифи відповідно до законодавства не можуть бути встановлені за угодою сторін; спорів, що виникають із публічно-правових відносин та віднесені до компетенції Конституційного Суду України та адміністративних судів; інших спорів, вирішення яких відповідно до законів України та міжнародних договорів України віднесено до відання інших органів; 2) справи про банкрутство; 3) справи за заявами органів Антимонопольного комітету України, Рахункової палати з питань, віднесених законодавчими актами до їх компетенції; 4) справи, що виникають з корпоративних відносин у спорах між юридичною особою та її учасниками (засновниками, акціонерами, членами), у тому числі учасником, який вибув, а також між учасниками (засновниками, акціонерами, членами) юридичної особи, пов'язаними із створенням, діяльністю, управлінням та припиненням діяльності такої особи, крім трудових спорів; 5) справи у спорах щодо обліку прав на цінні папери; 6) справи у спорах, що виникають із земельних відносин, в яких беруть участь суб'єкти господарської діяльності, за винятком тих, що віднесено до компетенції адміністративних судів; 7) справи у спорах з майновими вимогами до боржника, стосовно якого порушено справу про банкрутство, у тому числі справи у спорах про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником; стягнення заробітної плати; поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника, за винятком спорів, пов'язаних із визначенням та сплатою (стягненням) грошових зобов'язань (податкового боргу), визначених відповідно до Податкового кодексу України, а також справ у спорах про визнання недійсними правочинів (договорів), якщо з відповідним позовом звертається на виконання своїх повноважень контролюючий орган, визначений Податковим кодексом України; 8) справи за заявами про затвердження планів санації боржника до порушення справи про банкрутство.

Правовідносини, що виникли між Позивачем та Торгово-промисловою палатою України щодо відмови у видачі сертифікатів про засвідчення форс-мажорних обставин, свідчить про наявність між ними господарських правовідносин.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що у спірних правовідносинах Відповідач по відношенню до Позивача не здійснював владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень, та не приймав рішень, можливість оскарження яких передбачена частиною другою статті 2 КАС України, оскільки правовідносини між сторонами склалися щодо засвідчення відповідачем форс-мажорних обставин, тому цей спір підлягає розгляду в порядку господарського судочинства.

Аналогічний висновок, викладений в ухвалі Вищого адміністративного суду від 14.12.2016 у справі № 805/2077/15-а.

З урахуванням зазначених обставин, суд дійшов висновку, що даний спір не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства, оскільки не має встановлених нормами Кодексу адміністративного судочинства України ознак справи адміністративної юрисдикції.

У відповідності до пункту 1 частини першої статті 157 Кодексу адміністративного судочинства України суд закриває провадження у справі, якщо її не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

За наведених обставин та з урахуванням характеру спірних правовідносин, наявні підстави для закриття провадження у справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Луганське енергетичне об'єднання» до Торгово-промислової палати України про визнання протиправною відмову у засвідченні форс-мажорних обставин, зобов'язання вчинити певні дії, оскільки дану справу належить розглядати в порядку господарського судочинства.

На підставі частин третьої та сьомої статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України у судовому засіданні 23 березня 2017 року проголошено вступну та резолютивну частини ухвали. Складення ухвали у повному обсязі відкладено, про що згідно вимог частини другої статті 167 Кодексу адміністративного судочинства України повідомлено після проголошення вступної та резолютивної частин ухвали у судовому засіданні.

На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 157, 160, 165 КАС України, суд,-

УХВАЛИВ:

Закрити провадження у справі за адміністративним позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Луганське енергетичне об'єднання» до Торгово-промислової палати України про визнання протиправною відмову у засвідченні форс-мажорних обставин, зобов'язання вчинити певні дії.

Роз'яснити позивачу, що дана справа підсудна господарському суду.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого Кодексом адміністративного судочинства України, якщо таку скаргу не було подано.

Ухвала суду може бути оскаржена до Донецького апеляційного адміністративного суду. Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п'яти днів з дня проголошення ухвали. У разі якщо ухвалу було постановлено в письмовому провадженні або згідно з частиною третьою статті 160 цього Кодексу, або без виклику особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Повний текст ухвали складено та підписано 28 березня 2017 року.

Суддя С.М. Чиркін