Справа № 802/359/17-а
Суддя: Мультян Марина Бондівна
Дата ухвалення: 2017-03-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

21 березня 2017 р. Справа № 802/359/17-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Мультян М.Б.,

за участі секретаря судового засідання: Крисько І.В.

позивача: ОСОБА_1

представників сторін:

позивача: ОСОБА_2

відповідача: ОСОБА_3

третьої особи: ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом: ОСОБА_1

до: Головного управління національної поліції у Вінницькій області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Професійна спілка атестованих працівників органів внутрішніх справ України

про: визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом звернувся ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1А.) до Головного управління національної поліції у Вінницькій області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Професійна спілка атестованих працівників органів внутрішніх справ України про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначив, що на підставі наказу № 189 від 10 лютого 2017 року "Про подію за участю начальника відділу кримінальної поліції Вінницького відділу поліції Головного управління Національної поліції у Вінницькій області полковника поліції ОСОБА_1 та притягнення винних до дисциплінарної відповідальності" за порушення службової дисципліни, вимог ст. ст. 1, 7, 8 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, п. 1 ч. 1 ст. 18 Закону України "Про національну поліцію", п. 3 розділу 5 Правил етичної поведінки поліцейських", що призвело до вчинку, який викликав негативний суспільний резонанс щодо діяльності поліції, керуючись ст. ст. 2, 7, 8, 12, 14 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, начальника відділу кримінальної поліції Вінницького ВП ГУНП у Вінницькій області полковника поліції ОСОБА_1 звільнено зі служби в поліції та на підставі наказу начальника Головного управління Національної поліції у Вінницькій області № 32 від 13 лютого 2017 року ОСОБА_1 звільнено зі служби в поліції за п. 6 ч. 1 ст. 77 Закону України "Про Національну поліцію" (у зв'язку з реалізацією дисциплінарного стягнення). На думку позивача його звільнення відбулося незаконно та суперечить вимогам чинного законодавства у зв'язку з чим останній просить визнати протиправними та скасувати наказ № 189 від 10 лютого 2017 року "Про подію за участю начальника відділу кримінальної поліції Вінницького відділу поліції Головного управління Національної поліції у Вінницькій області полковника поліції ОСОБА_1 та притягнення винних до дисциплінарної відповідальності" та наказ начальника Головного управління Національної поліції у Вінницькій області № 32 від 13 лютого 2017 року "щодо особового складу" в частині звільнення начальника відділу кримінальної поліції Вінницького відділу поліції Головного управління Національної поліції у Вінницькій області полковника поліції ОСОБА_1 зі служби в поліції за п. 6 ч. 1 ст. 77 Закону України "Про Національну поліцію", поновити його на посаді начальника відділу кримінальної поліції Вінницького відділу поліції Головного управління Національної поліції у Вінницькій області.

Позивач та представник позивача у судовому засіданні підтримали позовні вимоги в повному обсязі та просили позов задовольнити посилаючись на обставини викладені у позовній заяві.

Представник відповідача у судовому засіданні заперечував проти задоволення адміністративного позову та зазначив, що підставою для прийняття зазначених наказів слугувало службове розслідування від 10 лютого 2017 року, яким було встановлено вчинення позивачем дисциплінарного проступку, який викликав негативний суспільний резонанс щодо діяльності поліції. У зв'язку із чим останній просив відмовити у задоволенні адміністративного позову.

Представник третьої особи у судовому засіданні просив адміністративний позов задовольнити та поновити ОСОБА_1 на посаді начальника відділу кримінальної поліції Вінницького відділу поліції Головного управління Національної поліції у Вінницькій області.

Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи та усі обставини справи та надавши їм юридичну оцінку, суд дійшов висновку, що адміністративний позов підлягає задоволенню з огляду на наступне.

ОСОБА_1 з серпня 1995 року по листопад 2015 року проходив службу в органах внутрішніх справ на різних посадах.

07 листопада 2015 року ОСОБА_1 подав заяву про бажання проходити подальшу службу в органах поліції, наказом начальника Головного управління національної поліції у Вінницькій області № 2 о/с "щодо особового складу" останнього призначено на посаду заступника начальника Вінницького відділу поліції ГУНП у Вінницькій області - начальника відділу кримінальної поліції, таким чином прийнято до лав національної поліції України з присвоєнням спеціального звання - "полковник поліції".

На підставі поданого ОСОБА_1 рапорту наказом начальника ГУНП у Вінницькій області № 213 від 30 листопада 2016 року "щодо особового складу" останнього призначено на посаду начальника відділу кримінальної поліції Вінницького відділу поліції ГУНП у Вінницькій області.

09 лютого 2017 року по вулиці Коцюбинського м. Вінниці під час проведення оперативно-профілактичного опрацювання поліцейськими батальйону управління патрульної поліції м. Вінниці ДПП НП України було зупинено автомобіль Mercedes-Benz під керуванням начальника відділу кримінальної поліції Вінницького ВП ГУНП у Вінницькій області полковника поліції ОСОБА_1 Під час перевірки документів на право керування транспортним засобом у ОСОБА_1 були виявлені ознаки алкогольного сп'яніння, відтак, останнього було доставлено до КЗ ВОНД "Соціотерапія" для проведення медичного обстеження.

Згідно висновку про результати медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції № 367 від 10 лютого 2017 року ОСОБА_1 перебуває у стані алкогольного сп'яніння (а.с. 46).

10 лютого 2017 року за вказаним фактом відносно начальника відділу кримінальної поліції Вінницького ВП ГУНП ОСОБА_1 складено протокол серії БР № 267096 про адміністративне правопорушення передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП (а.с. 45).

10 лютого 2017 року начальником полковником поліції ОСОБА_5 винесено наказ № 231 "Про призначення та проведення службового розслідування" (а.с. 19).

За результатами перевірки старшим інспектором з ОД УКЗ ГУНП у Вінницькій області підполковником поліції ОСОБА_6 10 лютого 2017 року складено висновок службового розслідування за фактом порушення службової та транспортної дисципліни начальником відділу кримінальної поліції Вінницького ВП ГУНП у Вінницькій області полковником поліції ОСОБА_1 (а.с. 22-24).

У п. 2 висновку зазначено, що за порушення службової дисципліни, вимог ст. ст. 1, 7, 8 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, затвердженого Законом України № 3460-IV від 22 лютого 2006 року, п. 1 ч. 1 ст. 18 Закону України "Про Національну поліцію", п. 3 розділу 5 Правил етичної поведінки поліцейських, затверджених наказом МВС України № 1179 від 09 листопада 2016 року, що призвело до вчинку, який викликав негативний суспільний резонанс щодо діяльності поліції, керуючись статтями 2, 7, 8, 12, 14 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, начальника відділу кримінальної поліції Вінницького ВП ГУНП у Вінницькій області полковника поліції ОСОБА_1 звільнити зі служби в поліції (а.с. 24).

10 лютого 2017 року начальником полковником поліції ОСОБА_5 винесено наказ № 189 від "Про подію за участю начальника відділу кримінальної поліції Вінницького відділу поліції Головного управління Національної поліції у Вінницькій області полковника поліції ОСОБА_1 та притягнення винних до дисциплінарної відповідальності" за порушення службової дисципліни, вимог ст. ст. 1, 7, 8 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, п. 1 ч. 1 ст. 18 Закону України "Про національну поліцію", п. 3 розділу 5 Правил етичної поведінки поліцейських", що призвело до вчинку, який викликав негативний суспільний резонанс щодо діяльності поліції, керуючись ст. ст. 2, 7, 8, 12, 14 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, начальника відділу кримінальної поліції Вінницького ВП ГУНП у Вінницькій області полковника поліції ОСОБА_1 звільнити зі служби в поліції (а.с. 56).

13 лютого 2017 року начальником Головного управління Національної поліції у Вінницькій області винесено наказ № 32 про звільнення зі служби в поліції за п. 6 ч. 1 ст. 77 Закону України "Про Національну поліцію" (у зв'язку з реалізацією дисциплінарного стягнення) ОСОБА_1 (а.с. 14).

Проходження служби в органах внутрішніх справ регламентується спеціальним законодавством Законом України № 580-VIII від 02 липня 2015 року "Про Національну поліцію", Дисциплінарним статутом органів внутрішніх справ України (далі - Дисциплінарний статут), затвердженим Законом України № 3460-ІV від 22 лютого 2006 року.

Сутність службової дисципліни, обов'язки осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ України стосовно її дотримання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, порядок і права начальників щодо їх застосування, а також порядок оскарження дисциплінарних стягнень, встановлені Дисциплінарним статутом.

Статтею 1 Дисциплінарного статуту, визначено, що службова дисципліна - це дотримання особами рядового і начальницького складу Конституції і законів України, актів Президента країни і Кабінету Міністрів України, наказів та інших нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, підпорядкованих йому органів і підрозділів та Присяги працівника органів внутрішніх справ України.

Відповідно до статті 2 Дисциплінарного статуту, дисциплінарним проступком є невиконання чи неналежне виконання особою рядового або начальницького складу службової дисципліни.

Види дисциплінарних стягнень, які застосовуються до осіб рядового і начальницького складу передбачені у ст. 12 Дисциплінарного статуту, серед яких до крайніх заходів дисциплінарного впливу за вчинення особливо тяжких порушень службової дисципліни належить звільнення з органів внутрішніх справ особи, яка допустила порушення.

Відповідно до п. 8 ст. 12 Дисциплінарного статуту одним із видів дисциплінарного стягнення, яке застосовується за порушення дисципліни, є звільнення з органів внутрішніх справ.

Згідно з ст. 14 вищевказаного статуту визначає порядок накладення дисциплінарних стягнень.

Відповідно до ст. 14 Дисциплінарного статуту, з метою з'ясування всіх обставин дисциплінарного проступку, вчиненого особою рядового або начальницького складу, начальник призначає службове розслідування. Перед накладенням дисциплінарного стягнення начальник, або особа, яка проводить службове розслідування, повинні зажадати від порушника надання письмового пояснення. Зміст наказу доводиться до відома особи рядового або начальницького складу, яку притягнуто до дисциплінарної відповідальності під підпис. У разі звільнення з органів внутрішніх справ видається витяг з наказу. За кожне порушення службової дисципліни накладається лише одне дисциплінарне стягнення. При визначенні виду дисциплінарного стягнення мають враховуватися тяжкість проступку, обставини, за яких його скоєно, заподіяна шкода, попередня поведінка особи та визнання нею своєї вини, її ставлення до виконання службових обов'язків, рівень кваліфікації тощо. Звільнення осіб рядового і начальницького складу з органів внутрішніх справ як вид стягнення є крайнім заходом дисциплінарного впливу.

Порядок проведення службового розслідування встановлюється міністром внутрішніх справ України

Наказом Міністерства внутрішніх справ України № 230 від 12 березня 2013 року затверджено Інструкцію "Про порядок проведення службових розслідувань в органах внутрішніх справ України", що зареєстрована в Міністерстві юстиції України 02 квітня 2013 року за № 541/23073 (далі - Інструкція).

Відповідно до п. 6.2.1. Інструкції виконавець з метою забезпечення повного, всебічного і обєктивного дослідження обставин події, що стали підставою для призначення службового розслідування, має право викликати осіб рядового і начальницького складу, стосовно яких проводиться службове розслідування, а також інших працівників ОВС, інших осіб, які обізнані або мають відношення до обставин, що стали підставою для призначення службового розслідування, й одержувати від них письмове пояснення, форма якого наведена в додатку до Інструкції, або усні пояснення, а також документи, які стосуються службового розслідування.

У судовому засіданні було встановлено та підтверджується матеріалами справи, що всупереч вимогам Інструкції щодо дотримання принципу повного, всебічного та об'єктивного дослідження усіх обставин старший інспектор з ОД УКЗ ГУНП у Вінницькій області підполковник поліції ОСОБА_6, якому було доручено провести службове розслідування не вжив усіх заходів для опитування осіб. Окрім того, останній провів перевірку за один робочий день, хоча згідно із нормами Дисциплінарного статуту та Інструкції перевірка проводиться в межах місячного терміну.

Окрім того, позивач у судовому засіданні зазначив, що під час надання пояснень повідомив про неможливість надання показів через стан здоров'я, оскільки перебуває на лікарняному. Останнім зазначено, що він не відмовлявся надавати пояснення, а мав бажання надати їх згодом. Також, зазначив, що має намір оскаржувати протокол про адміністративне правопорушення у суді.

Так, незважаючи на зазначене, старший інспектор з ОД УКЗ ГУНП у Вінницькій області підполковник поліції ОСОБА_6 не вжив заходів для отримання від ОСОБА_1 пояснень після одужання і закриття лікарняного.

Так, п. 6.3 Інструкції передбачено, що забороняється затверджувати висновок службового розслідування без отримання від особи рядового та начальницького складу органів внутрішніх справ України письмового пояснення або за відсутності акта про її відмову в наданні письмового пояснення. Небажання особи рядового та начальницького складу органів внутрішніх справ України, відносно якої проводиться службове розслідування, надавати пояснення не перешкоджає затвердженню висновку службового розслідування та накладенню дисциплінарного стягнення.

Зі вказаною нормою кореспондуються положення абзацу 5 статті 14 Дисциплінарного статуту, яким обумовлено, що перед накладенням дисциплінарного стягнення начальник або особа, яка проводить службове розслідування, повинні зажадати від порушника надання письмового пояснення. Небажання порушника надавати пояснення не перешкоджає накладенню дисциплінарного стягнення.

Таким чином, враховуючи викладене, складанню висновку має передувати отримання виконавцем від особи, щодо якої проводиться службове розслідування, відповідних письмових пояснень або складання акта про відмову особи в їх наданні. При цьому факт відмови від надання пояснень, згідно з абзацом 6 підпункту 6.2.2 пункту 6.2 Інструкції, відображається у висновку, що складається за результатами проведеного службового розслідування.

Водночас з матеріалів службового розслідування вбачається, що висновок було складено та затверджено без отримання письмових пояснень від позивача. Також не було складено акт про відмову в їх наданні, у разі якщо б позивач відмовився б їх надавати, що є порушенням вимог Інструкції та Дисциплінарного статуту. Таке порушення фактично позбавило позивача захисту від можливих порушень його прав та законних інтересів, у той час як відповідно до п.п.6.2.2 п.6.2 Інструкції виконавець зобов'язаний дотримуватися вимог законодавства при проведенні службового розслідування, уживати необхідних заходів щодо недопущення порушення прав та законних інтересів учасників службового розслідування.

Зі змісту ч. 2 ст. 5 Дисциплінарного статуту випливає, що особи рядового і начальницького складу, яких в установленому порядку притягнуто до адміністративної відповідальності, водночас можуть нести і дисциплінарну відповідальність згідно із цим статутом.

З аналізу вказаної правової норми слідує, що працівник може бути притягнутий до дисциплінарної відповідальності лише після прийняття рішення компетентним органом за результатами розгляду матеріалів про адміністративне правопорушення, встановлення його вини та призначення відповідного адміністративного покарання.

Частиною 2 ст. 5 Дисциплінарного статуту визначено імперативні вимоги щодо притягнення до дисциплінарної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, які виключають можливість неоднозначного трактування даного положення. Тобто, вказана норма не містить можливості дисциплінарної відповідальності працівника під час його притягнення до адміністративної відповідальності (складання протоколу про адміністративне правопорушення та його розгляду у суді), а зумовлює виключно випадки у яких працівника уже притягнуто до адміністративної відповідальності з вчинення відповідного адміністративного правопорушення, що встановлено рішенням компетентного органу у справі.

У судовому засіданні позивач зазначив, що складений протокол про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП є лише субєктивним твердженням працівників патрульної поліції про вчинення ним правопорушення, проте це не підтверджено відповідним судовим рішенням.

Суд, погоджується з твердженнями позивача, оскільки, лише судовим рішенням у справі про адміністративне правопорушення можливо встановити вину особи, оскільки таке рішення приймається із повним зясуванням усіх обставин адміністративного правопорушення та дотриманням прав та законних інтересів особи, що притягується до адміністративної відповідальності.

Відповідно до закріпленого у ч. 1 ст. 62 Конституції України та ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, принципу презумпції невинуватості особа вважається невинуватою у вчиненні правопорушення, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому законом, і встановлено рішенням суду, що набрало законної сили.

У рішенні від 10 лютого 1995 року в справі "Аллене де Рібермон проти Франції" Європейський Суд з прав людини підкреслив, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості є значно ширшою: він обов'язковий не лише для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших органів держави.

Європейський Суд з прав людини у рішенні від 07 листопада 2002 року у справі "Лавентс проти Латвії" зазначив, що пункт 2 статті 6 Європейської конвенції про захист прав людини і основних свобод вимагає від представників держави - насамперед суддів, що розглядають справу, але й від інших представників органів влади, - щоб вони утримувалися від публічних заяв про те, що обвинувачений вчинив правопорушення, яке йому ставлять за вину, доти, доки ця вина не буде офіційно встановлена судом.

З огляду на це сам по собі факт складення протоколу про адміністративне правопорушення, не свідчить про доведеність вини у його вчиненні, отже в ході службового розслідування обставини вчинення дисциплінарного порушення не з'ясовані, вина позивача належним чином не доведена

Разом з тим, відповідно до ст. 14 Дисциплінарного статуту при визначенні виду дисциплінарного стягнення мають враховуватися тяжкість проступку, обставини, за яких його скоєно, заподіяна шкода, попередня поведінка особи, її ставлення до виконання службових обов'язків, рівень кваліфікації тощо.

Звільнення осіб рядового і начальницького складу з органів внутрішніх справ як вид стягнення є крайнім заходом дисциплінарного впливу.

Окрім того, суд зазначає, те що відповідачем не було взято до уваги позитивні характеристики позивача, високі показники службової діяльності, трудовий стаж, який складає більше двадцяти років, утримання багатодітної сім'ї та відсутність дисциплінарних стягнень.

Частинами 1-5 ст. 18 Дисциплінарного статуту визначено, що дисциплінарне стягнення виконується негайно, але не пізніше місяця з дня його накладення, не враховуючи періоду перебування особи рядового або начальницького складу у відпустці, відрядженні або її тимчасової непрацездатності. Після закінчення цього строку дисциплінарне стягнення не виконується.

Такі дисциплінарні стягнення, як звільнення з посади та звільнення з органів внутрішніх справ, накладені на осіб рядового і начальницького складу, які тимчасово непрацездатні або перебувають у відпустці, відрядженні, виконуються після їх прибуття до місця проходження служби.

Разом з тим, відповідачем всупереч зазначеним нормам при звільнені ОСОБА_1 не було взято до уваги його тимчасову непрацездатність зважаючи на те, що останній був обізнаний про дані обставини.

Окрім того, на момент проведення службового розслідування та винесення наказів про звільнення, ОСОБА_1 знаходився на амбулаторному лікуванні в поліклініці ДУ "Територіальне медичне об'єднання МВС України у Вінницькій області" з 10 лютого 2017 року по 19 лютого 2017 року, що підтверджується листком непрацездатності № 434 від 10 лютого 2017 року (а.с. 17).

Також, відповідач звільняючи ОСОБА_1 порушив ст. 39 Закону України "Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності", ч. 1 ст. 104 Закону України "Про національну поліцію" - без відповідного погодження з профспілковою організацією членом якої являється ОСОБА_1

Згідно довідки від 16 березня 2017 року виданої Професійною спілкою атестованих працівників органів внутрішніх справ України, ОСОБА_1 являється членом Профспілки атестованих працівників ОВС України. Обласна профспілкова організація відповідно до Закону України "Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності" згоди на його звільнення з Національної поліції України не надавала і запиту з цього приводу з Головного управління Національної поліції у Вінницькій області не отримувала.

Отже, враховуючи викладені обставини в їх сукупності, з урахуванням того, що судом встановлено, що службове розслідування, проведене з порушенням норм чинного законодавства, суд дійшов висновку про визнання протиправним та скасування наказу начальника Головного управління Національної поліції у Вінницькій області № 189 від 10 лютого 2017 року "Про подію за участю начальника відділу кримінальної поліції Вінницького відділу поліції Головного управління Національної поліції у Вінницькій області полковника поліції ОСОБА_1 та притягнення винних до дисциплінарної відповідальності" в частині звільнення начальника відділу кримінальної поліції Вінницького відділу поліції Головного управління Національної поліції у Вінницькій області полковника поліції ОСОБА_1 зі служби в поліції, відтак, наявні підстави для визнання протиправним та скасування наказу начальника Головного управління Національної поліції у Вінницькій області № 32 від 13 лютого 2017 року "щодо особового складу" в частині звільнення начальника відділу кримінальної поліції Вінницького відділу поліції Головного управління Національної поліції у Вінницькій області полковника поліції ОСОБА_1 зі служби в поліції за п. 6 ч. 1 ст. 77 Закону України "Про Національну поліцію".

Крім того, Верховний Суд України у постанові від 14 січня 2014 року (справа №21-395а13) зазначив, що суд, ухвалюючи рішення про поновлення на роботі, має вирішити питання про виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу, визначивши при цьому розмір такого заробітку за правилами, закріпленими у Порядку.

Постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року №100, затверджено Порядок обчислення середньої заробітної плати (далі - Порядок №100).

Відповідно до пункту 2 Порядку №100 середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата.

Якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи. Якщо і протягом цих місяців працівник не відпрацював жодного робочого дня, середня заробітна плата обчислюється відповідно до останнього абзацу пункту 4 цього Порядку.

За приписами абзацу 3 пункту 3 Порядку №100, усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо за винятком відрахувань із заробітної плати осіб, засуджених за вироком суду до виправних робіт без позбавлення волі.

В пункті 6 Постанови "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці" від 24 грудня 1999 року №13 Пленум Верховного Суду України зазначив, що задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов'язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов'язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення.

Пунктом 8 Порядку №100 встановлено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком.

Судом враховано, що графік роботи (режим праці) позивача не передбачав вихідних днів, тому при обчисленні середньоденної заробітної плати та визначенні тривалості вимушеного прогулу суд виходив з відповідної кількості календарних днів.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у постанові №13 від 24.12.1999 "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці", задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов'язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов'язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення.

Відтак, суд визначає такий розмір без відрахування податків та зборів, а роботодавець, як податковий агент, має здійснити утримання таких у відповідності до норм чинного законодавства.

Таким чином, виходячи з положень статей 11 та 162 Кодексу адміністративного судочинства України, суд дійшов висновку про стягнення з Головного управління Національної поліції у Вінницькій області середнього заробітку за час вимушеного прогулу з відповідним відрахуванням обов'язкових платежів до бюджету та спеціальних фондів.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 161 КАС України, під час прийняття постанови суд вирішує в тому числі чи є підстави допустити негайне виконання постанови.

В силу положень п. 2-3 ч. 1 ст. 256 КАС України, негайно виконуються постанови суду про присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби - у межах суми стягнення за один місяць та поновлення на посаді у відносинах публічної служби.

Враховуючи наведені норми процесуального закону, постанову суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді начальника відділу кримінальної поліції Вінницького відділу поліції Головного управління Національної поліції у Вінницькій області та в частині стягнення із Головного управління Національної поліції у Вінницькій області на користь ОСОБА_1 середньомісячної заробітної плати за час вимушеного прогулу у межах суми стягнення за один місяць із відрахуванням загальнообовязкових платежів, допустити до негайного виконання.

Відповідно до ст. 11 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Статтею 2 КАС України визначено, що завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів (ст. 69 КАС України).

Отже, всупереч обов'язку доказування, закріпленому у ст. 71 КАС України, відповідачем, як суб'єктом владних повноважень, не доведено тих обставин, що стали підставою для звільнення позивача з посади начальника відділу кримінальної поліції Вінницького відділу поліції Головного управління Національної поліції у Вінницькій області.

Виходячи із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та доказів зібраних у справі, суд дійшов висновку, що адміністративний позов підлягає задоволенню.

Враховуючи відсутність судових витрат у цій адміністративній справі, питання про їх розподіл судом не вирішується.

Керуючись ст.ст. 70, 71, 79, 86, 94, 128, 158, 162, 163, 167, 255, 257 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати наказ начальника Головного управління Національної поліції у Вінницькій області № 189 від 10 лютого 2017 року "Про подію за участю начальника відділу кримінальної поліції Вінницького відділу поліції Головного управління Національної поліції у Вінницькій області полковника поліції ОСОБА_1 та притягнення винних до дисциплінарної відповідальності" в частині звільнення начальника відділу кримінальної поліції Вінницького відділу поліції Головного управління Національної поліції у Вінницькій області полковника поліції ОСОБА_1 зі служби в поліції.

Визнати протиправним та скасувати наказ начальника Головного управління Національної поліції у Вінницькій області № 32 від 13 лютого 2017 року "щодо особового складу" в частині звільнення начальника відділу кримінальної поліції Вінницького відділу поліції Головного управління Національної поліції у Вінницькій області полковника поліції ОСОБА_1 зі служби в поліції за п. 6 ч. 1 ст. 77 Закону України "Про Національну поліцію".

Поновити ОСОБА_1 на посаді начальника відділу кримінальної поліції Вінницького відділу поліції Головного управління Національної поліції у Вінницькій області.

Стягнути з Головного управління національної поліції у Вінницькій області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 14 лютого 2017 року по 21 березня 2017 року в сумі 8880 грн. 50 коп.

Допустити до негайного виконання постанову в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді начальника відділу кримінальної поліції Вінницького відділу поліції Головного управління Національної поліції у Вінницькій області.

Постанову в частині стягнення із Головного управління Національної поліції у Вінницькій області на користь ОСОБА_1 середньомісячної заробітної плати за час вимушеного прогулу у межах суми стягнення за один місяць із відрахуванням загальнообовязкових платежів, допустити до негайного виконання.

Постанова набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 254 КАС України.

Відповідно до ст. 186 КАС України апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя Мультян Марина Бондівна