Справа № 753/22321/16-а
Суддя: Твердохліб В.А.
Дата ухвалення: 2017-03-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

28 березня 2017 року м.Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Твердохліб В.А.,

суддів Бужак Н.П., Костюк Л.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційні скарги ОСОБА_2, Лівобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м.Києві на постанову Дарницького районного суду м.Києва від 01 лютого 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Лівобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м.Києві про визнання неправомірними дій та зобов`язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 (далі - Позивач) звернувся до Дарницького районного суду м.Києва з адміністративним позовом до Лівобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м.Києві (далі - Відповідач) про визнання протиправними дії щодо відмови у перерахунку раніше призначеної пенсії за вислугу років відповідно ст.50-1 Закону України «Про прокуратуру» (у редакції від 11.05.2007 року, №1014-V, яка діяла на момент призначення пенсії); зобов'язання Відповідача провести перерахунок з 01.01.2016 року раніше призначеної пенсії за вислугу років без обмеження граничного розміру та виплатити різницю у розмірі пенсії за минулий час відповідно ст.50-1 Закону України «Про прокуратуру», згідно довідки Генеральної прокуратури України від 17.11.2016 року №18-1634зп; стягнення на користь Позивача сплаченого судового збору у розмірі 551,20 грн.

Постановою Дарницького районного суду м.Києва від 01 лютого 2017 року адміністративний позов задоволено частково:

визнано протиправними дії Лівобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м.Києві щодо відмови ОСОБА_2 у проведенні перерахунку раніше призначеної пенсії за вислугою років відповідно ст.50-І Закону України «Про прокуратуру» (у редакції від 11.05.2007 року, №1014-V, яка діяла на момент призначення пенсії);

зобов'язано Лівобережне об'єднане управління Пенсійного фонду України в м.Києві провести ОСОБА_2 перерахунок призначеної пенсії за вислугу років з 01.06.2016 року на підставі довідки Генеральної прокуратури України від 17.11.2016 року №18-1634зп відповідно ст.50-1 Закону України «Про прокуратуру» ( у редакції Закону України від 11.05.2007 року №1014-V, що діяла на час призначення пенсії) у розмірі 86% від заробітної плати на підставі довідки Генеральної прокуратури України від 17.10. 2016 року №18-1347зп та виплатити різницю між фактично отриманою та належною до сплати сумою пенсії за період з 01.06.2016 року;

стягнено з Державного бюджету України на користь ОСОБА_2 551,20 грн. В решті адміністративний позов залишено без задоволення.

Позивачем подано апеляційну скаргу на вказане рішення суду першої інстанції з вимогою скасувати постанову суду у частині залишення без задоволення позову щодо перерахування та виплати пенсії без обмеження її максимального розміру та задовольнити позов у цій частині; вирішити питання щодо стягнення з Відповідача сплаченого судового збору.

Посилається Позивач на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного частково вирішення справи по суті.

Відповідач також подав апеляційну скаргу та просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позову ОСОБА_2

В апеляційній скарзі апелянт посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи по суті.

Рішення суду першої інстанції прийняте в порядку скороченого провадження.

Відповідно ч.1 ст.197 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на основі наявних у ній доказів, у разі, зокрема, подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які прийняті у порядку скороченого провадження за результатами розгляду справ, передбачених пунктами 1, 2 частини першої статті 183-2.

З огляду на викладене та враховуючи те, що рішення суду першої інстанції прийнято у порядку скороченого провадження, колегія суддів вважає за можливе проводити апеляційний розгляд справи в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами відповідно п.3 ч.1 ст.197 КАС України.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги задоволенню не підлягає з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справ та встановлено судом першої інстанції, Позивач перебуває на обліку в Управлінні з 01.06.2010 року та отримує пенсію за вислугою років відповідно до Закону України «Про прокуратуру» в розмірі 80% від заробітної плати. Сума призначеної пенсії станом на 01.12.2016 року становить 10 315,57 грн.

Позивач 17.11.2016 року звернувся до Відповідача із заявою про перерахунок пенсії відповідно ст.50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 року №1789-XII) на підставі довідки Генеральної прокуратури України від 17.11.2016 року №18-1634зп.

Проте, 21.11.2016 року Відповідач листом №18707/14/р-1446 повідомив, що згідно Закону України №213 від 02.03.2015 року, з 01.06.2015 року скасовано норми, щодо пенсійного забезпечення в частині призначення пенсії за вислугу років відповідно до Закону України «Про прокуратуру». Враховуючи викладене, з 01.06.2015 року пенсії в порядку та на умовах визначених Законом України «Про прокуратуру» не призначаються, раніше призначені пенсії не перераховуються, тому відсутні підстави для перерахунку пенсії згідно довідки про заробітну плату від 17.11.2016 року №18-1634зп, яка видана Генеральною прокуратурою України.

Згідно частиною 13 статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру», держава взяла на себе обов'язок забезпечити не лише нарахування, але й перерахунок пенсії працівникам прокуратури виходячи з розміру місячного заробітку за відповідною посадою, з якої особа вийшла на пенсію, станом на час звернення за перерахунком.

Частиною 18 статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» визначено, що призначені працівникам прокуратури пенсії перераховувалися у зв'язку з підвищенням заробітної плати відповідних категорій прокурорсько-слідчих працівників. Перерахунок призначених пенсій провадився з першого числа місяця, що йде за місяцем, у якому настали обставини, що тягнуть за собою зміну розміру пенсії. Якщо при цьому пенсіонер набув права на підвищення пенсії, різницю в пенсії за минулий час може бути виплачено не більш як за 12 місяців. Перерахунок пенсій провадився з урахуванням фактично отримуваних працівником виплат і умов оплати праці, що існували на день його звільнення з роботи.

Разом з тим, Законом України «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» від 28.12.2014 року внесено зміни до ч.18 ст.50-1 Закону України «Про прокуратуру» та викладено у такій редакції: «Умови та порядок перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури визначаються Кабінетом Міністрів України».

15.07.2015 року набув чинності Закон України «Про прокуратуру» згідно Розділу ХІІ Прикінцевих положень якого визнано такими, що втратили чинність із набранням чинності цього Закону положення, крім пункту 8 частини першої статті 15, частини четвертої статті 16, абзацу першого частини другої статті 46 2, статті 47, частини першої статті 49, частини п'ятої статті 50, частин третьої, четвертої, шостої та одинадцятої статті 50- 1, частини третьої статті 51 2, статті 53 щодо класних чинів (їх дія поширюється на осіб, яким присвоєно класні чини до набрання чинності цим Законом), статті 55 щодо посвідчення працівника прокуратури, статті 2 у частині підстав звільнення з посади Генерального прокурора України, а також статті 13 щодо функціонування в системі органів прокуратури міських, районних, міжрайонних, районних у містах прокуратур, яка втрачає чинність з 15 грудня 2015 року.

Отже, на час звернення Позивача із заявою (17.11.2016 року) про перерахунок пенсії відповідно ч.13 та ч.18 ст.50-1 Закону України «Про прокуратуру», які визначали право на перерахунок пенсій працівникам прокуратури, втратили чинність.

Згідно ч.20 ст.86 Закону України «Про прокуратуру» (чинної на час виникнення спірних правовідносин) умови та порядок перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури визначаються Кабінетом Міністрів України.

Кабінетом Міністрів України умови та порядок перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури не визначено і відповідний нормативно-правовий акт не прийнято.

За таких обставин, враховуючи вищевказані норми, колегія суддів дійшла висновку, що з 15 липня 2015 року законодавчо встановлені підстави для перерахунку пенсій працівникам прокуратури скасовані, у зв'язку з чим підстави для такого перерахунку відсутні.

Норми законодавства, якими скасовано право на перерахунок призначених прокурорам пенсій на час розгляду даної адміністративної справи є чинними і не визнані неконституційними.

З урахуванням норм діючого законодавства та обставин справи, Позивач помилково вважає, що при перерахунку пенсії Відповідач повинен був керуватися ст.50-1 Закону України «Про прокуратуру» (у редакції, що діяла на час призначення пенсії у 2010 року).

Оскільки, чинним законодавством України скасовано право на перерахунок призначених пенсій прокурорів у зв'язку з підвищенням окладів з 15 липня 2015 року, а Кабінетом Міністрів України не визначено умови та порядок проведення такого перерахунку, жодних підстав для визнання протиправними дій (бездіяльності) управління Пенсійного фонду, суд не вбачає.

При цьому, колегія суддів звертає увагу, що відмова Відповідача у перерахунку пенсії Позивачу не призвела до зменшення розміру пенсії, яку особа отримувала до цього, і не є звуженням обсягу вже набутих нею прав та/або позбавленням її права на соціальний захист.

Колегія суддів при розгляді цього адміністративного спору враховує правову позицію Європейського суду з прав людини, викладену у рішенні «Великода проти України» від 03.06.2014 року, у якому Суд зазначив, що законодавчі норми можуть змінюватися, передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. зміна механізму нарахування певних видів соціальних виплат та допомоги є конституційно допустимою до тих меж, за якими ставиться під сумнів сама сутність змісту права на соціальний захист.

Крім того, у зазначеному рішенні Європейський суд став на бік держави України та, між іншим, наголосив на складній економічній ситуації в країні, а також на необхідності пошуку саме державою Україна додаткових інструментів її подолання шляхом раціонального використання бюджетних коштів та необхідності збереження «справедливого балансу» між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами щодо захисту прав і свобод окремої особи.

Конституційний Суд України у п.2.1 рішення №20-рп/2011 від 26.12.2011 року зазначив, що зміна механізму нарахування певних видів соціальних виплат та допомоги є конституційно допустимою до тих меж, за якими ставиться під сумнів сама сутність змісту права на соціальний захист.

У п.2.2. вказаного рішення зазначено, що Кабінет Міністрів України уповноважений вживати заходів щодо забезпечення прав і свобод людини і громадянина та проводити політику у сфері соціального захисту (пункти 2, 3 статті 116) ( 254к/96-ВР ). У Рішенні від 2 березня 1999 року №2-рп/99 ( v002p710-99 ) у справі про комунальні послуги Конституційний Суд України вказав, що здійснення в цілому політики соціального захисту не належить до виключних повноважень Верховної Ради України; політика соціального захисту є складовою частиною внутрішньої соціальної політики держави, забезпечення її проведення, відповідно до пункту 3 статті 116 Конституції України (254к/96-ВР), здійснюється Кабінетом Міністрів України. Кабінет Міністрів України як вищий орган у системі органів виконавчої влади наділений конституційними повноваженнями спрямовувати і координувати діяльність міністерств, інших органів виконавчої влади, до яких належить і Пенсійний фонд України. Відповідно до Положення про Пенсійний фонд України (384/2011) бюджет Пенсійного фонду України затверджує Уряд України. Таким чином, Кабінет Міністрів України є органом, який забезпечує проведення державної політики у соціальній сфері, а Пенсійний фонд України - органом, який реалізує таку політику, в тому числі за рахунок коштів Державного бюджету України.

З огляду на вищенаведене, у спірних правовідносинах орган Пенсійного фонду діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України.

Суд першої інстанції на наведене уваги не звернув та дійшов помилкового висновку про наявність підстав для задоволення позову частково.

Щодо вимог апеляційної скарги Позивача слід зазначити таке.

Оскільки колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог про визнання протиправними дії щодо відмови у перерахунку раніше призначеної пенсії за вислугу років відповідно ст.50-1 Закону України «Про прокуратуру» та зобов'язання Відповідача провести перерахунок з 01.01.2016 року раніше призначеної пенсії за вислугу років, то відповідно немає підстав і для задоволення вимог апеляційної скарги Позивача у частині задоволення позову про зобов'язання Відповідача провести перерахунок раніше призначеної пенсії без обмеження граничного розміру.

Стосовно вирішення питання про розподіл судових витрат колегія суддів зазначає таке.

Положеннями статті 94 КАС України визначено, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа; якщо судове рішення ухвалене на користь сторони - суб'єкта владних повноважень, суд присуджує з іншої сторони всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати, пов'язані із залученням свідків та проведенням судових експертиз.

Оскільки, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про необхідність відмови у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, то відповідно відсутні підстави і для стягнення судового збору у сумі 551,20 грн на користь Позивача.

Згідно ст.159 КАС України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Відповідно ч.1 ст.198 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду суд апеляційної інстанції має право, зокрема, скасувати постанову суду та прийняти нову постанову.

За приписами п.4 ч.1 ст.202 КАС України підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є, зокрема, порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що порушення норм матеріального права призвели до неправильного вирішення справи, тому рішення суду першої інстанції у частині задоволення позову підлягає скасуванню та у цій частині слід прийняти нову постанову про відмову у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

За приписами ч.10 ст.183-2 КАС України у разі оскарження в апеляційному порядку постанови, прийнятої у скороченому провадженні, судове рішення апеляційної інстанції по такій справі є остаточним і оскарженню не підлягає.

Керуючись статтями 183-2, 198, 202, 205, 207, 212, 254 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу Лівобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м.Києві задовольнити частково.

Постанову Дарницького районного суду м.Києва від 01 лютого 2017 року скасувати в частині задоволення позовних вимог та вирішення питання щодо розподілу судових витрат та в цій частині прийняти нову постанову такого змісту.

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_2 до Лівобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м.Києві про визнання неправомірними дій та зобов`язання вчинити дії - відмовити повністю.

В решті постанову суду першої інстанції залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя Твердохліб В.А.

Судді Бужак Н.П.

Костюк Л.О.

Головуючий суддя Твердохліб В.А.

Судді: Бужак Н.П.

Костюк Л.О.