Справа № 2а/2370/7718/2011
Суддя: А.С. Чала
Дата ухвалення: 2011-11-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 листопада 2011 року Справа № 2а/2370/7718/2011

24.11.11

Черкаський окружний адміністративний суд в складі:

головуючого судді - Чалої А.С.,

при секретарі судового засідання: Хатковому А.В.,

за участю: представників позивача ОСОБА_1, ОСОБА_2, представника відповідача ОСОБА_3 - за довіреностями,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси адміністративну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Черкаси - Дніпро»до державної податкової інспекції у Городищенському районі Черкаської області про скасування податкового повідомлення-рішення,-

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Черкаси - Дніпро»звернулось до суду з адміністративним позовом до державної податкової інспекції у Городищенському районі Черкаської області, в якому просить скасувати податкове повідомлення-рішення № НОМЕР_1 від 07.10.2011р.

В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначив, що за результатами планової перевірки відповідач склав акт від 26.09.2011 року № 490/23-009/32654330, з посиланням на котрий винесене оскаржуване податкове повідомлення-рішення, яке, на думку позивача, є помилковими. За твердженням позивача, відображених в названому акті порушень ТОВ «Черкаси - Дніпро» не вчиняло, відповідач незаконно визначив товари, які реалізовував позивач у перевіряємому періоді, як несільськогосподарські на підставі відсутності у позивача договору оренди землі. Визначальним для віднесення діяльності до сільськогосподарського виробництва є наявність у власності або у користуванні (оренді) сільськогосподарських угідь. За таких обставин, діяльність позивача повністю відповідає законодавчому визначенню сільськогосподарського виробництва, а продукція, що отримана як результат сільськогосподарського виробництва, є вирощеною позивачем безпосередньо. Позивач зазначив також, що він має право застосовувати спеціальний режим оподаткування діяльності у сфері сільського господарства, оскільки діяльність позивача у сфері сільського господарства відповідає вимогам ст. 81 Закону України «Про податок на додану вартість», а саме: - позивач є підприємством, основною діяльністю якого є поставка вироблених ним сільськогосподарських товарів на орендованих виробничих потужностях (земельних ділянках сільськогосподарського призначення), у якого питома вага вартості сільськогосподарських товарів становить більше 75 відсотків вартості всіх товарів, поставлених протягом попередніх дванадцяти послідовних звітних податкових періодів сукупно; вирощена позивачем продукція є сільськогосподарською, на підставі відповідності її групі 1-24 УКТ ЗЕД згідно із Законом України «Про Митний тариф України»ч, та вирощуванням її безпосередньо підприємством (не придбанням у інших осіб). У звязку з цим, сільськогосподарська продукція є результатом виробничої діяльності підприємства, а не придбаною на стороні в інших осіб уже в готовому вигляді, що в свою чергу доводить безпосередність підприємства в вирощуванні продукції. Таким чином, податкові зобовязання з ПДВ по операціям з поставки сільськогосподарської продукції позивач правомірно відображав у спеціальній (скороченій) декларації з ПДВ.

В судовому засіданні представники позивача підтримали позовні вимоги у повному обсязі та просили суд задовольнити їх у повному обсязі.

Відповідач позовні вимоги не визнав. В обґрунтування своєї позиції зазначив, що за результатами позапланової виїзної перевірки позивача з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.07.2008 року по 30.06.2011 року ДПІ у Городищенському районі складено акт від 26.09.2011 року . За висновками вказаного акту позивачем порушено, зокрема, п.п. 7.4.1 п. 7.4 ст. 7, п. 81.11 ст. 81 Закону України «Про податок на додану вартість», які полягали у заниженні позивачем податку на додану вартість у сумі 329711 грн. Суть порушення полягала у тому, що договори оренди землі Райгородської сільської ради, на яких позивач вирощував продукцію, не пройшли державну реєстрацію, відповідно, операції у липні, серпні та вересні 2010 року по реалізації продукції, вирощеної на землях Райгородської сільської ради не відповідають вимогам п. 81.11 ст. 81 Закону України «Про податок на додану вартість». Підприємство не мало права відносити ПДВ за вказаними операціями до складу податкового кредиту скороченої податкової декларації, який повинен бути відображений у декларації по розрахунках з бюджетом. На підставі акту перевірки податковим органом винесено податкове повідомлення-рішення № НОМЕР_1 від 07.10.2011 року, яким визначено суму грошового зобовязання за основним платежем у розмірі 323680 грн. та нараховано штрафні (фінансові) санкції у розмірі 80920 грн. Вказане рішення відповідач вважає прийнятим з підстав та у спосіб, які передбачені законодавством, тому підстави для його скасування відсутні.

В судовому засіданні представник відповідача просив відмовити в задоволенні позовних вимог.

Заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, розглянувши подані документи, оцінивши належність, допустимість та достовірність кожного доказу окремо та достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності, суд встановив наступне.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Черкаси- Дніпро»13 жовтня 2003 року зареєстроване як юридична особа виконавчим комітетом Черкаської міської ради.

За результатами планової виїзної перевірки товариства з обмеженою відповідальністю «Черкаси - Дніпро»з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.07.2008 року по 30.06.2011 року ДПІ у Городищенському районі складено акт № 490/23-009/32654330 від 26.09.2011 року.

Вказаним актом, встановлено порушення, зокрема, п.п. 7.4.1, п. 81.6, п.п. 81.11 Закону України «Про податок на додану вартість»від 03.04.1997 року № 168/97 ВР, в результаті чого занижено податок на додану вартість в сумі 329711 грн. в тому числі: у липні 2010 року на суму 68767 грн., серпні 2010 року - 163936 грн., вересні 2010 року - 97008 грн.

Порушення, вчинене позивачем, полягало в тому, що підприємство протягом 2010 року використовувало землі в розмірі 644,13 га у Городищенському районі (Калинівська сільська рада) та земельні ділянки загальною площею 494,49 га (Райгородська сільська рада Камянського району), при цьому землі Камянського району використовувались на умовах оренди без обовязкової реєстрації, хоча право оренди земельних ділянок виникає з дня державної реєстрації. Таким чином у «Розрахунку питомої ваги сільськогосподарських товарів (послуг) до вартості всіх товарів (послуг)»в 2010 році повинна враховуватися лише продукція, вирощена на власних та орендованих землях, тобто земельні ділянки в розмірі 644,13 га. Таким чином, поставка позивачем протягом попередніх 12 послідовних податкових періодів сукупно товарів, що не відповідають критеріям статті 81 Закону України «Про податок на додану вартість», перевищує 25 відсотків від загальної поставки і становить 36,9 відсотка. Відповідно п. 81.11 Закону на таке підприємство не поширюється спеціальний режим оподаткування і воно є платником податку на додану вартість на загальних підставах з серпня 2010 року.

На підставі вказаного акту ДПІ у Городищенському районі винесено податкове повідомлення-рішення від 07.10.2011 року № НОМЕР_1, яким збільшено суму податкового зобовязання за основним платежем на суму 323680 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями на суму 80920 грн.

Отже, спір виник у звязку тим, що ТОВ «Черкаси-Дніпро»вирощувало сільськогосподарську продукцію за договорами оренди землі Райгородської сільської ради загальною площею 494,49 га, які не зареєстровані у порядку, встановленому Земельним кодексом України, а тому це не дає право позивачу відносити операції по поставці продукції, вирощеної на вказаних землях, до операцій сільськогосподарського виробництва. Відповідно позивач не має право зараховувати суму доходу, отриманого від реалізації зазначеної продукції під час розрахунку питомої ваги доходу від реалізації сільськогосподарської продукції.

Відповідно до довідки управління статистики у Городищенському районі про включення позивача до ЄДРПОУ № 305657 від 24.12.2009 року (арк.с.11) основними видами діяльності позивача є, зокрема, вирощування зернових та технічних культур, що також зазначено і в Статуті позивача (арк.с.12-17).

Судом також встановлено, що у 2008-2010 роках позивач був платником фіксованого сільськогосподарського податку, що підтверджено довідками відповідача №1120/15-053 від 06.02.2008 року, № 981/15-052 від 09.02.2009 року та № 4737/15-052 від 21.07.2010 року (арк.с. 49 - 51).

В листопаді 2009 року позивачем укладені договори оренди землі з власниками земельних ділянок, розміщених на території Райгородської сільської ради Камянського району.

На виконання клопотання від 01.06.2010 року № 6 про реєстрацію договорів оренди землі, що розташована на адмінтериторії Райгородської сільської ради в кількості 194 штуки та клопотання від 22.04.2010 року № 4 про виготовлення реєстраційних справ до вказаних договорів, між ТОВ «Черкаси- Дніпро» та Камянським ЧРФ ДП «Центр - ДЗК»укладено договори № 29 від 01.06.2010р. та № 18 від 22.04.2010р. на розробку технічної документації із землеустрою.

Договори оренди земельних ділянок, розміщених на території Райгородської сільської ради Камянського району, пройшли державну реєстрацію 01 липня 2010 року.

Поставка продукції здійснювалась позивачем після державної реєстрації договорів оренди землі.

Дані обставини сторонами визнаються.

Вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення з огляду на наступне.

Відповідно до статті 2 Закону України «Про фіксований сільськогосподарський податок»особи можуть бути зареєстровані як платники фіксованого сільськогосподарського податку, якщо такі особи є сільськогосподарськими підприємствами різних організаційно-правових форм, передбачених законами України, селянські та інші господарства, які займаються, зокрема, виробництвом (вирощуванням), переробкою та збутом сільськогосподарської продукції, у яких сума, одержана від реалізації сільськогосподарської продукції власного виробництва та продуктів її переробки за попередній звітний (податковий) рік, перевищує 75 відсотків загальної суми валового доходу.

Закон України «Про фіксований сільськогосподарський податок»не містить визначення понять: сільськогосподарське підприємство, сільськогосподарська продукція, сільськогосподарська продукція власного виробництва та продукти її переробки тощо.

Статтею 2 Закону України «Про державну підтримку сільського господарства України»від 24.06.2004 р. №1877-IV встановлено, що сільськогосподарська продукція - товари, які підпадають під визначення 1 - 24 груп УКТ ЗЕД. Згідно з пунктом 8 Прикінцевих положень даного Закону норми інших нормативно-правових актів діють у частинах, які не суперечать нормам цього Закону.

Згідно з свідоцтвом № 100262042 про реєстрацію сільськогосподарського підприємства як субєкта спеціального режиму оподаткування податком на додану вартість ТОВ «Черкаси Дніпро»зареєстроване як субєкт спеціального режиму оподаткування з 01.01.2009 року, початок дії свідоцтва з 04.01.2010 року. До переліку видів діяльності за вказаним свідоцтвом віднесено, зокрема, вирощування зернових та технічних культур, код виду діяльності 01.11.0 (арк.с. 48).

Згідно з вимогами Державного класифікатора продукції і послуг ДК 016-97, затвердженого наказом Державного комітету Стандартизації України від 30.12.1997 року № 822, до сільськогосподарської продукції належить продукція, що відповідає кодам 01.11-01.42 і 05.00.1-05.00.42.

Особливості спеціального режиму оподаткування діяльності у сфері сільського господарства встановлені статтею 81 Закону України «Про податок на додану вартість».

Згідно з пунктом 81.1 зазначеної статті резидент, який провадить підприємницьку діяльність у сфері сільського і лісового господарства та рибальства та відповідає критеріям, встановленим у пункті 81.6 цієї статті (далі - сільськогосподарське підприємство), може обрати спеціальний режим оподаткування.

Відповідно до пункту 81.6 статті 8 зазначеного Закону сільськогосподарським вважається підприємство, основною діяльністю якого є поставка вироблених (наданих) ним сільськогосподарських товарів (послуг) на власних або орендованих виробничих потужностях, а також на давальницьких умовах, в якій питома вага вартості сільськогосподарських товарів (послуг) становить не менше 75 відсотків вартості всіх товарів (послуг), поставлених протягом попередніх дванадцяти послідовних звітних податкових періодів сукупно.

Сільськогосподарськими вважаються товари, зазначені у групах 1 - 24 УКТ ЗЕД згідно із Законом України «Про Митний тариф України», якщо такі товари вирощуються, відгодовуються, виловлюються або збираються (заготовлюються) безпосередньо платником податку - суб'єктом спеціального режиму оподаткування (крім придбання таких товарів у інших осіб), а також продукти обробки (переробки) таких товарів, які поставляються зазначеним платником податку - їх виробником (пункт 81.7 статті 8 Закону України «Про ПДВ»).

Законом України «Про податок на додану вартість»визначено поняття діяльності у сфері сільського господарства (підпункт 81.15.2 пункту 81.15 статті 8 зазначеного Закону). Такою діяльністю є, зокрема: виробництво продукції рослинництва, а саме рослинних культур, вирощення фруктів та овочів, квітів та декоративних рослин (у відкритих або закритих ґрунтах), грибів, насіння, прянощів, саджанців та водоростей, їх обробка, переробка та/або консервація.

Відповідно до статті 22 Земельного кодексу землі сільськогосподарського призначення передаються у власність та надаються у користування, зокрема, громадянам - для ведення особистого селянського господарства, садівництва, городництва, сінокосіння та випасання худоби, ведення товарного сільськогосподарського виробництва; сільськогосподарським підприємствам - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Згідно статті 125 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Статтею 126 встановлено перелік документів, що посвідчують право власності, право постійного користування та право оренди земельної ділянки.

Частиною 1 та 2 ст. 93 Земельного кодексу України право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності; земельні ділянки можуть передаватися в оренду громадянам та юридичним особам України, іноземним громадянам і особам без громадянства, іноземним юридичним особам, міжнародним об'єднанням і організаціям, а також іноземним державам.

Як слідує з матеріалів справи, позивач з листопада 2009 року використовує земельні ділянки, розміщені на території Райгородської сільської ради для вирощування сільськогосподарської продукції відповідно до мети своєї діяльності.

Фактичне використання земель Райгородської сільської ради підтверджується довідками Райгородської сільської ради від 23.05.2011 року № 14/2.12 та від 23.11.2011 року № 269/2.12 про те, що станом на 01.08.2010 року ТОВ «Черкаси Дніпро»на адмінтериторії Райгородської сільської ради використовувало земельні паї загальною площею 647,37 га., при цьому у 2009 та 2010 роках товариством проведено повний розрахунок по податку з доходів фізичних осіб з орендної плати за земельні ділянки (паї), що знаходяться на адмінтериторії Райгородської сільської ради.

Суд зазначає, що здійснення державної реєстрації договорів оренди землі, укладених з фізичними особами лише 01.07.2010 року не спричиняє їх недійсність та не унеможливлює право позивача користуватися земельною ділянкою. В матеріалах справи відсутні будь-які відомості про розірвання, визнання недійсними (нечинними) договорів оренди землі.

Відповідно до статті 141 Земельного кодексу України підставами припинення права користування земельною ділянкою є:

а) добровільна відмова від права користування земельною ділянкою;

б) вилучення земельної ділянки у випадках, передбачених цим Кодексом;

в) припинення діяльності релігійних організацій, державних чи комунальних підприємств, установ та організацій;

г) використання земельної ділянки способами, які суперечать екологічним вимогам;

ґ) використання земельної ділянки не за цільовим призначенням;

д) систематична несплата земельного податку або орендної плати;

е) набуття іншою особою права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, які розташовані на земельній ділянці;

є) використання земельної ділянки у спосіб, що суперечить вимогам охорони культурної спадщини.

Про наявність зазначених обставин припинення права користування ТОВ «Черкаси-Дніпро» відповідачем суду не повідомлено та будь-яких доказів про їх наявність під час розгляду справи не надано.

Зважаючи на особливості процесу вирощування зернових культур та враховуючи, що вирощена сільськогосподарська продукція поставлялась позивачем після державної реєстрації договорів оренди землі, суд вважає, що позивач мав право зараховувати суму доходу, отриманого від реалізації зазначеної продукції, вирощеної на землях, що знаходяться в межах Райгородської сільської ради Камянського району, під час розрахунку питомої ваги доходу від реалізації сільськогосподарської продукції.

Діяльність позивача повністю відповідає законодавчому визначенню сільськогосподарського виробництва, а продукція, що отримана як результат сільськогосподарського виробництва є вирощеною позивачем безпосередньо.

Судом також встановлено, що до моменту винесення спірного податкового повідомлення-рішення реєстрація позивача як субєкта спеціального режиму оподаткування податком на додану вартість у органі державної податкової служби не скасована, реєстраційне свідоцтво не анульоване.

Таким чином, висновок відповідача про заниження позивачем податкового зобовязання з податку на додану вартість, який підлягає перерахуванню до державного бюджету є необґрунтованим, оскільки позивач правомірно користувався пільгою з оподаткування податком на додану вартість.

З огляду на те, що відповідачем не доведено правомірність та обґрунтованість податкового повідомлення-рішення від 07.10.2011р. № НОМЕР_1, адміністративний позов підлягає задоволенню.

Відповідно до частини першої статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є субєктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа).

Враховуючи викладене, керуючись статтями 69, 70, 71, 158 - 163 Кодексу адміністративного судочинства України,

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Скасувати податкове повідомлення-рішення державної податкової інспекції у Городищенському районі Черкаської області від 07.10.2011р. № НОМЕР_1.

Постанова може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду через Черкаський окружний адміністративний суд за правилами, встановленими ст.ст.185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя А.С. Чала

Повний текст постанови виготовлений 02.12.2011 року.