Справа № 813/3558/16
Суддя: Брильовський Роман Михайлович
Дата ухвалення: 2017-03-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 березня 2017 року справа № 813/3558/16

Львівський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Брильовського Р.М.,

при секретарі Новак Л.М.

за участю:

представника позивача - Сєргєєвої О.І.

представника відповідача - Іванського В.І.

розглянувши у відкритому судовому з асіданні у місті Львові справу за адміністративним позовом державного підприємства "Львівський державний завод "ЛОРТА" до Головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області про скасування податкових повідомлень-рішень,-

Встановив:

Державне підприємство "Львівський державний завод "Лорта" звернулося з адміністративним позовом до Головного управління ДФС у Львівській області і просив визнати протиправними і скасувати податкові повідомлення-рішення відповідача:

№ від 22.07.2016 форма «П», яким Державному підприємству "Львівський державний завод "Лорта" зменшено суму від'ємного значення об'єкта оподаткування з «податок на прибуток підприємств і організацій» у розмірі 2994917,40 грн;

№ від 22.07.2016 форма «Д», яким Державному підприємству "Львівський державний завод "Лорта" збільшено суму грошового зобов'язання за платежем «з податку на доходи фізичних осіб (військовий збір)» у розмірі 13086,96 грн (з яких 10469,57 грн за основним платежем, 2617,39 грн за штрафними (фінансовими) санкціями);

№ від 22.07.2016 форма «Р», яким Державному підприємству "Львівський державний завод "Лорта" збільшено суму грошового зобов'язання за платежем «з податку на доходи фізичних осіб що сплачують податкові агенти» у розмірі 235054,52 грн. (з яких 134316,87 грн за основним платежем, 100737,65 грн за штрафними (фінансовими) санкціями);

№ від 07.10.2016 форма «Д», яким Державному підприємству "Львівський державний завод "Лорта" збільшено суму грошового зобов'язання за платежем «з податку на прибуток при виплаті дивідендів» у розмірі 837827,33 грн (з яких 444368,19грн за основним платежем, 393459,14 грн за штрафними (фінансовими) санкціями);

№ від 07.10.2016 форма «Р», яким Державному підприємству "Львівський державний завод "Лорта" збільшено суму грошового зобов'язання за платежем «податок на прибуток підприємств і організацій, господарських організацій» у розмірі 245963,04 грн (з яких 196770,43 грн за основним платежем, 49192,61 грн за штрафними (фінансовими) санкціями);

№ від 07.10.2016 форма «Р», яким Державному підприємству "Львівський державний завод "Лорта" збільшено суму грошового зобов'язання за платежем «податок на прибуток підприємств і організацій, що перебувають у державній власності» у розмірі 640888,01 грн. (з яких 572594,56 грн. за основним платежем, 68293,45 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями);

№ від 07.10.2016 форма «В4», яким Державному підприємству "Львівський державний завод "Лорта" зменшено від'ємне значення податку на додану вартість на суму 284769,70 грн. за податковою декларацією з податку на додану вартість за грудень 2015, зареєстрованою в органі державної податкової служби 20.01.2016 за № НОМЕР_1.

В обгрунтування позовних вимог зазначає, що висновок ГУ ДФС у Львівській області про відсутність фактичного здійснення господарських операцій між ДП "Львівський державний завод "Лорта" та ТОВ "Еккоплюс" є суб'єктивним, необґрунтованим і безпідставним. Позивач стверджує, що договір поставки мають реальний характер, виконання сторонами договірних зобов'язань підтверджується рахунками на оплату товару, платіжними дорученнями про оплату товару, податковими накладними та видатковими накладними, прибутковий ордер. Придбаний у контрагента товар був оприбуткований підприємством на склад. Щодо віднесення до господарських витрат ДП «Львівський державний завод "Лорта" витрат на відрядження працівників у Таїланд, Пакистан, Польщу зазначає, що було укладено ряд цивільно правових-договорів з фізичними особами та, що дані договори спрямовані на виконання договорів укладених з ДП "Завод імені В.О. Малишева" і, що дані роботи прямо пов'язані з господарською діяльністю підприємства. Щодо віднесення до витрат внесків на користь Державного концерну "Укроборонпрому" на протязі 2014 зазначає про те, що керувались податковою консультацією та тим, що ДК "Укроборонпром" займається розробкою технічної документації для підприємств військової промисловості, а отже пов'язано з господарською діяльністю ДП "Львівський державний завод "Лорта". А щодо реалізації продукції їдальні нижче собівартості у зв'язку із чим було занижено податок на додану вартість ДП "Львівський державний завод "Лорта" зазначає про те, що в їдальні харчуються лише працівники даного підприємства а також, що при визначені собівартості виготовленої продукції витрати акумулюються на рахунках основного виробництва їдальні і туди входять витрати на конкретне найменування продукції а усі інші ідуть на витрати на збут. Щодо заниження вартості реалізованої електроенергії іншим контрагентам зазначає про те, що позивач не реалізує електроенергію, не надає послуги по електропостачанню, оскільки немає на це жодних правових підстав та дозволів. Враховуючи наведене, позивач вважає, що ним під час формування показника витрат підприємства та показника податкового кредиту з ПДВ дотримано вимоги Податкового кодексу України, а ГУ ДФС у Львівській області протиправно донараховано податкові зобов'язання.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав з мотивів, наведених у позовній заяві, просив позов задовольнити.

Представник відповідача позовні вимоги не визнав, просив в їх задоволенні відмовити, пояснив, що протягом періоду, що перевірявся встановлено ДП «Львівський державний завод "Лорта" взаємовідносин з ТзОВ "Еккоплюс". На підтвердження реальності господарських операцій позивачем під час перевірки надавались певні документи, які на його думку є достатніми. В свою чергу аналізуючи надані документи і враховуючи характер досліджуваних відносин ГУ ДФС у Львівській області вважає їх такими, що складені з порушенням норм законодавства, зокрема Закону України від "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні»" та Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.95 №88 та вказує на недостатність документального підтвердження здійснення задекларованих операцій, зокрема руху ТМЦ у процесі поставок та інше. Крім цього, відповідач зазначає, що ДП «Львівський державний завод "Лорта" не надано в повному обсязі підтверджуючих документів, які визначені умовами зазначених вище договорів, а саме договору на поставку товарно-матеріальних цінностей ТОВ "Еккоплюс", в якому обумовлюються номенклатура та обсяг поставки, ціна за одиницю та вартість ТМЦ, умови розрахунків, умови поставки, місце поставки, термін дії, товарно-транспортних накладних, які б підтверджували факт транспортування товару з Харкова до Львова, накази на відрядження ОСОБА_5 в м.Харків до ТОВ "Еккоплюс" на отримання ТМЦ, договору із сторонніми організаціями на перевезення вантажу з ТОВ "Еккоплюс", акти виконаних робіт та проведені розрахунки, журнал реєстрації доручень, сертифікати якості на продукцію. Щодо віднесення до витрат відрядження працівників ДП ЛНДРТІ в Таїланд, Пакистан, Польщу зазначає про порушення вимог п.п.134.1.1 п.134.1 ст.134 Податкового кодексу України (в редакції, чинній у 2015 році), п.7, п.18 п.19 Положення (стандарт) бухгалтерського обліку 16 "Витрати", затвердженого наказом МФУ від 31.12.99 №318, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 19 січня 2000 року за N 27/4248, п.1.Інструкції про службові відрядження в межах України та за кордон, затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 13 березня 1998 № 59 (у редакції наказу Міністерства фінансів України від 17 березня 2011 р. N 362), зареєстровано в Міністерстві юстиції України 31 березня 1998 року N 218/2658, оскільки відправило у відрядження працівників підприємства ДП ЛНДРТІ згідно наказів на відрядження ДП «Львівський державний завод "Лорта". А щодо віднесення до витрат відрядження працівників ДП «Львівський державний завод "Лорта" згідно договорів укладених із ДП "Завод імені В.О. Малишева" зазначає, що у договорах не передбачено обов'язку Державного підприємства ,,Львівський державний завод ,,ЛОРТА" здійснювати гарантійний ремонт і гарантійне обслуговування електронних блоків, нести витрати на здавання виробів, які входять до складу БМ ,,Оплот", на території інозамовника а отже не відносяться господарської діяльності підприємства. Щодо віднесення регулярних внесків на користь ДК "Укроборонпром" відповідач зазначає про порушення п.п.139.1.7 п.139.1 ст.139 Податкового кодексу України (в редакції, чинній у 2014 році), оскільки ДК "Укроборонпром" для ДП «Львівський державний завод "Лорта" є керівним органом та окремою юридичною особою, а також на протязі 2014 року не передавав і не виконував ніяких робіт по розробці технічної документації на користь позивача. Щодо заниження собівартості реалізованої продукції їдальні наголошує, що собівартість реалізованої продукції (робіт, послуг) складається з виробничої собівартості продукції (робіт, послуг), яка була реалізована протягом звітного періоду, нерозподілених постійних загальновиробничих витрат та наднормативних виробничих витрат, згідно із п.13 П(С)БО 16 до складу прямих витрат на оплату праці включаються заробітна плата та інші виплати робітникам, зайнятим у виробництві продукції, виконанні робіт або наданні послуг, які можуть бути безпосередньо віднесені до конкретного об'єкта витрат котрі не були віднесені до собівартості продукції і всупереч п.188.1. ст.188 Податкового кодексу України (в редакції, чинній у 2015 році) не були донараховані податкові зобов'язання з податку на додану вартість за 2015 рік. Щодо заниження вартості реалізованої електроенергії зазначає, що частину електричної енергії, придбаної ДП "Львівський державний завод "ЛОРТА" в ПАТ "Львівобленерго" спожито сторонніми споживачами зокрема: ТОВ «Медичний коледж "Монада", Храм Христового Воскресіння, ТОВ СП "ЕККО", Західний регіональний центр страхового фонду документації, ПАТ "Концерн Галтнафтогаз", Філія ЗАТ "Київстар Дж.ЕС.ЕМ", Філія ВАТ КБ "Надра", ТОВ "Урус", ТОВ "Вентуре", ТОВ "Арніка ЛТД", СПД ОСОБА_7, ТОВ "Тавор", ФОП ОСОБА_6 та інших, між зазначеними суб'єктами господарювання (Користувачами) та ДП Львівський державний завод ,,ЛОРТА" (Власник мереж) укладено договори про спільне використання технологічних мереж і відповідно до договору власник мереж, тобто ДП «Львівський державний завод "ЛОРТА" зобов'язується забезпечити технічну можливість передачі (транзиту) електричної енергії власними технологічними мережами в точки приєднання електроустановок Користувачів або інших суб'єктів господарювання, передачу електричної енергії яким забезпечують Користувачі, а Користувачі - своєчасно сплачувати вартість спожитої електроенергії та послуги Власника мереж з утримання технологічних електричних мереж спільного використання та інші послуги відповідно до умов цих договорів. До собівартості зазначеної послуги входить вартість електроенергії реалізованої стороннім споживачам (включаючи втрати), а також частина витрат пов'язаних із утриманням цеху, що здійснює обслуговування електромереж підприємства і зазначає про заниження витрат на транспортування, які саме пов'язанні із утриманням цеху по ремонту електромереж пропорційно до використаної електроенергії.

В судовому засіданні представник відповідача проти позову заперечив, з мотивів, наведених у запереченні, просив суд у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши представлені сторонами документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та висновки податкового органу, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Судом встановлено, що працівниками Головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області була проведена планова виїзна перевірка ДП ,,Львівський державний завод "Лорта", , з питань своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків та зборів (обов'язкових платежів), дотримання вимог валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної фіскальної служби за період з 01.01.2014 по 31.12.2015. За результатами перевірки був складений акт №109/13-01-14-10/30162618 від 04.07.2016.

Перевіркою встановлено порушення ДП ,,Львівський державний завод "Лорта":

п.138.1, п.138.2, п.138.4, п.п.138.10.2, п.п.138.10.3 п.138.10 ст.138, п.п.139.1.7, пп.139.1.9 п.139.1 ст.139, п.п.140.1.7 п.140.1 ст.140 Податкового кодексу України (в редакції, чинній у 2014 році) завищеновід'ємнезначенняоб'єктаоподаткуваннявідусіхвидівдіяльності по податку на прибуток за 2014 рік на суму 1 110 462,0 гривень, занижено податок на прибуток за 2014 рік на суму 136 586,9 гривень.; п.7 Положення (стандарт) бухгалтерського обліку 15 "Дохід", затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 29.11.1999 N290, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 14.12.1999 за N860/4153, пунктів 7, 11, 12, 13, 14, 15, 18, 19, 29 Положення (стандарт) бухгалтерського обліку 16 "Витрати", затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 31.12.1999 N318 і зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 19.01.2000 за N27/4248, п.1.Інструкції про службові відрядження в межах України та за кордон, затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 13.03.1998 №59 (у редакції наказу Міністерства фінансів України від 17.03.2011 N362), зареєстровано в Міністерстві юстиції України 31.03.1998 N218/2658, п.п.134.1.1 п.134.1 ст.134, п.п.140.4.2 п.140.4 ст.140 Податкового кодексу України (в редакції, чинній у 2015 році) занижено фінансовий результат до оподаткування, визначений у фінансовій звітності відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку за 2015 рік на суму 2 553 544,01 грн, занижено різниці, які виникають відповідно до Податкового кодексу України, на суму 1 110 462 гривень, що призвело до заниження податку на прибуток за 2015 рік на суму 659 521,04грн (заниження податку на прибуток за 1 півріччя 2015 року на суму 199 883,28 грн, за 9-ть місяців 2015 року завищено від'ємне значення об'єкта оподаткування від усіх видів діяльності по податку на прибуток на суму 1 892 472,6 грн., за 2015 рік заниження податку на прибуток на суму 659 521,04 грн); п.1 Порядку відрахування до державного бюджету частини чистого прибутку (доходу) державними унітарними підприємствами та їх об'єднаннями, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23 лютого 2011 р. N 138, із змінами та доповненнями, занижено частину чистого прибутку (доходу), що підлягає сплаті до державного бюджету за результатами що квартальної фінансово-господарської діяльності за 1 квартал 2014 року на 69279 грн, за півріччя 2014 року на 161291,73 грн, 9-ть місяців 2014 року на 220841,73 грн, за 2014 рік на 0 грн, за 2015 рік на 383031,6 гривні; п.п.153.3.2. п.153.3 ст.153 Податкового кодексу України (в редакції, чинній у 2014 році) та п.п.57.11.2. п.57.11 ст.57 Податкового кодексу України (в редакції, чинній з 1 січня 2015 року) ДП Львівський державний завод ,,ЛОРТА": не внесено (не сплачено) до бюджету авансовий внесок в сумі 173178 грн. на суму частини чистого прибутку (доходу), що фактично виплачена за 1 квартал 2014 року, і нарахування якого не задеклароване в податковій декларації з податку на прибуток за 2014 рік;

не внесено (не сплачено) до бюджету авансовий внесок в сумі 276264 грн. на суму частини чистого прибутку (доходу) за 1 квартал 2015 року. Платником в податковій декларації з податку на прибуток за півріччя 2015 року задекларовано нарахування авансового внеску і з податку у зв'язку з виплатою дивідендів (прирівняних до них платежів) в сумі 26838 грн., однак його не внесено (не сплачено) до бюджету, в податковій декларації з податку на прибуток за 2015 рік задекларовано нарахування авансового внеску із податку у зв'язку з виплатою дивідендів (прирівняних до них платежів) в сумі 53406 грн., однак його не внесено (не сплачено) до бюджету. Отже, за 2015рік не нараховано та не внесено (не сплачено) до бюджету авансового внеску в сумі 196020 грн. з дивідендів та не внесено (не сплачено) до бюджету авансовий внесок в сумі 80244 грн. з дивідендів; не нараховано та не внесено (не сплачено) до бюджету авансовий внесок в сумі108697,2 грн., в тому числі за 2014 рік - 39751,51 грн. (за 1 квартал 2014 року - 12470,22 грн., за 2 квартал 2014 року - 16562,29 грн., за 3 квартал 2014 року - 10719 грн.), за 2015 рік - 68945,69 грн., на суму заниженого податкового зобов'язання з частини чистого прибутку, що підлягає сплаті до загального фонду Державного бюджету; п.185.1 ст.185, п.188.1 ст.188, п.198.5 ст.198, п.199.4, п.199.5 ст.199, п.32 підрозділу 2 розділу ХХ Податкового кодексу України (в редакції, чинній та 2015 році) занижено податкове зобов'язання по податку на додану вартість на суму 960314,09 грн, в тому числі: січень 2015 року - 19740,97 грн, лютий 2015 року - 20987,19 грн, березень 2015 року - 21580,04 грн., квітень 2015 року - 19247,84 грн, травень 2015 року - 21594,33 грн., червень 2015 року - 21480,67 грн, липень 2015 року - 21558,38 грн., серпень 2015 року - 22009,54 грн, вересень 2015 року - 24154,51 грн, жовтень 2015 року - 26720,80 грн, листопад 2015 року - 25662,85 грн, грудень 2015 року - 715576,97 грн; пп. 164.2.17 п.164.2 ст.164 п.167.1 ст.167, п.п.168.1.1 п.168.1, пп.168.1.2, пп.168.1.4 п.168.1 ст.168, п.171.2 ст.171, п.176.2 ст.176 Податкового Кодексу України від 02.12.2010р. N2755-VI., в результаті чого не утримано та не перераховано до бюджету податку з доходів фізичних осіб за 2015рік в сумі 134 316,87 грн; ст.168, п.162.1 ст.162, п.163.1, ст.163, пп.1.2, пп.1.4, пп.1.6 п.161підрозділу 10 перехідних положень Податкового кодексу України від 02.грудня 2010р. №2755-IV (із змінами і доповненнями), в результаті чого занижено військового збору за 2015 рік в сумі 10 469,57 грн.

На зазначений акт перевірки №109/13-01-14-10/30162618 від 04.07.2016 року було скеровано скаргу згідно адміністративного порядку до Головного управління ДФС у Львівській області яке своїм рішенням від 21.07.2016 р. №3643/10/13-01-14-10 висновки акту перевірки скасувало частково.

На підставі акта перевірки № 109 /13-01-14-10/30162618 від 04.07.2016 року ГУ ДФС у Львівській області та результатів розгляду скарги на акт було винесено податкові повідомлення-рішення:

№ від 22.07.2016 форма «П», яким Державному підприємству «Львівський державний завод "Лорта" зменшено суму від'ємного значення об'єкта оподаткування з «податок на прибуток підприємств і організацій» у розмірі 2994917,40 грн;

№ від 22.07.2016 форма «Д», яким Державному підприємству «Львівський державний завод "Лорта" збільшено суму грошового зобов'язання за платежем «з податку на доходи фізичних осіб (військовий збір)» у розмірі 13086,96 грн. (з яких 10469,57 грн. за основним платежем, 2617,39 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями);

№ від 22.07.2016 форма «Р», яким Державному підприємству "Львівський державний завод "Лорта" збільшено суму грошового зобов'язання за платежем «з податку на доходи фізичних осіб що сплачують податкові агенти» у розмірі 235054,52 грн (з яких 134316,87 грн за основним платежем, 100737,65 грн за штрафними (фінансовими) санкціями);

№ від 07.10.2016 форма «Д», яким Державному підприємству «Львівський державний завод "Лорта" збільшено суму грошового зобов'язання за платежем «з податку на прибуток при виплаті дивідентів у розмірі 837827,33 грн. (з яких 444368,19 грн. за основним платежем, 393459,14 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями);

№ від 07.10.2016 форма «Р», яким Державному підприємству «Львівський державний завод "Лорта" збільшено суму грошового зобов'язання за платежем «податок на прибуток підприємств і організацій, господарських організацій» у розмірі 245963,04 грн. (з яких 196770,43 грн. за основним платежем, 49192,61 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями);

№ від 07.10.2016 форма «Р», яким Державному підприємству «Львівський державний завод "Лорта" збільшено суму грошового зобов'язання за платежем «податок на прибуток підприємств і організацій, що перебувають у державній власності» у розмірі 640888,01 грн. (з яких 572594,56 грн. за основним платежем, 68293,45 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями);

№ від 07.10.2016 форма «В4», яким Державному підприємству «Львівський державний завод "Лорта" зменшено від'ємне значення податку на додану вартість на суму 284769,70 грн за податковою декларацією з податку на додану вартість за грудень 2015, зареєстрованою в органі державної податкової служби 20.01.2016 за № .

Зазначені податкові повідомлення-рішення було оскаржено позивачем в адміністративному порядку до Головного управління ДФС України, які своїми рішеннями від 27.09.2016 року №20886/6/99-99-11-02-01-15 року частково була задоволена скарга, після чого позивач звернувся до суду.

При прийнятті постанови суд виходить з наступного.

Щодо господарських операцій позивача з ТОВ "Еккоплюс" суд зазначає наступне.

Судом встановлено, що 13.01.2014 року між ДП «Львівський державний завод "Лорта" та ТзОВ "Еккоплюс" укладено договір поставки №130101, предметом якого є поставка товару згідно виставлених рахунків ТОВ "Еккоплюс" для ДП «Львівський державний завод "Лорта".

На підтвердження фактичного виконання умов договору ДП «Львівський державний завод "Лорта" надало до матеріалів справи податку накладну від 31.10.2014 №158 рахунок - фактура №130103 від 13.01.2014 року та видаткова накладна №120201 від 12.02.2014 року на поставку «вставки плавки» на загальну суму 13920,0 грн., в тому числі ПДВ -2320,0 грн.

ДП «ЛДЗ "Лорта" включено до собівартості реалізованої продукції (товарів, робіт, послуг) за 2014 рік при виконанні замовлення №231036 «ЗІП» в загальній сумі 9860,0 грн.

Відповідач сам в акті перевірки зазначив, що витрати в сумі 9860,0 грн віднесено до витрат податкової декларації з податку на прибуток приватних підприємств та організацій за 2014 на підставі податкової накладної від 31.10.2014 №158.

Частина партій товару була отримана позивачем шляхом пересилання ТОВ «Нова Пошта», про що свідчать реєстр виданих довіреностей, розрахункова квитанція ААА №102-25807426, картки складського обліку та лімітно-забірні картки.

Податковий орган зазначає в своєму акті перевірки, що до перевірки не було надано договору на поставку товарно-матеріальних цінностей ТОВ "Еккоплюс", в якому обумовлюються номенклатура та обсяг поставки, ціна за одиницю та вартість ТМЦ, умови розрахунків, умови поставки, місце поставки, термін дії, товарно-транспортних накладних, які б підтверджували факт транспортування товару з Харкова до Львова, накази на відрядження ОСОБА_5 в м.Харків до ТОВ "Еккоплюс" на отримання ТМЦ, авансові звіти про відрядження, шляхові листи у разі доставки ТМЦ власними транспортними засобами, договору із сторонніми організаціями на перевезення вантажу з ТОВ "Еккоплюс", акти виконаних робіт та проведені розрахунки, журнал реєстрації доручень, сертифікати якості на продукцію.

Згідно з підпунктом 14.1.27 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України витрати - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов'язань, внаслідок чого відбувається зменшення власного капіталу (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілу власником).

Витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, відповідно до пункту 138.2 статті 138 ПК України, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Підпунктом 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 ПК України визначено, що витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку не включаються до складу витрат.

Згідно з ст. 4 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» бухгалтерський облік та фінансова звітність ґрунтуються на таких основних принципах, зокрема превалювання сутності над формою - операції обліковуються відповідно до їх сутності, а не лише виходячи з юридичної форми.

Частинами 2 та 3 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» передбачено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Первинні і зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати обов'язкові реквізити: назва документа; дата і місце складання; назва підприємства, від імені якого складається документ; зміст і обсяг господарської операції; одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що мають можливість ідентифікувати особу, які брала участь у здійсненні господарської операції.

Відповідно до п. 2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 р. № 88 первинні документи повинні мати такі обов'язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата і місце складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий чи електронний підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Отже, на підтвердження включення до складу витрат, що приймають участь в обчисленні об'єкта оподаткування податком на прибуток необхідні документи, оформлені відповідно до вимог, встановлених ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та п. 2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 р. № 88, зокрема: документи, що підтверджують факти поставки товару та документи, що підтверджують зв'язок понесених витрат з господарською діяльністю платника податку.

В ході проведеної перевірки та під час судового засідання було встановлено наявність підтверджуючих проведення господарської операції документів, а саме видаткових накладних, податкових накладних, товарно-транспортних накладних, що свідчать про пересилання товару ТОВ «Нова пошта», актів здачі-прийняття послуг по пересилання товару, складених між позивачем та ТОВ «Нова пошта».

Суд не знаходить підстав вважати такі документи такими, що не відображають здійснення господарської операції, оскільки вони не містять недоліків щодо форми та замісту та є оформленими у відповідності до вимог законодавства.

Щодо віднесення до витрат відрядження працівників у Тайланд, Пакистан та Польщу.

Судом було встановлено, що дане порушення складається з двох окремих порушень, що у свою чергу полягають у віднесенні до витрат підприємства відрядження працівників ДП ЛНДРТІ та виплаті платникам доходу у вигляді додаткового блага та відрядження працівників ДП "Львівський державний завод "Лорта" у Таїланд, Пакистан та Польщу, котрі не пов'язанні із господарською діяльністю підприємства.

Позивачем до матеріалів справи надано цивільно правова угода укладена ОСОБА_8 № 53 від 02.01.2015 року., та акти виконаних робіт від 31.01.2015р., 27.02.2015р., 31.03.2015р., 30.04.2015р., 29.05.2015 р., 30.06.2015р., 31.07.2015р., 31.08.2015 р., 30.09.2015р., та 30.10.2015р., 30.11.2015 р. 31.12.2015р., угода укладена з ОСОБА_9 №24 від 02.01.2015 р. та акти виконаних робіт 31.01.2015р., 27.02.2015р., 31.03.2015р., 30.04.2015р., 29.05.2015р., 30.06.2015р., 31.07.2015 р., 31.08.2015 р., 30.09.2015р., та 30.10.2015р., 30.11.2015 р.31.12.2015р., угода укладена з ОСОБА_10 та акти виконаних робіт 31.01.2015р., 27.02.2015р., 31.03.2015р., 30.04.2015р., 29.05.2015р., 30.06.2015р., 31.07.2015 р., 31.08.2015 р., 30.09.2015р., та 30.10.2015р., 30.11.2015 р.31.12.2015р.. та угода укладена з ОСОБА_7 №69 від 02.01.2015 року., акти виконаних робіт 31.01.2015р., 27.02.2015р., 31.03.2015р., 30.04.2015р., 29.05.2015р., 30.06.2015р., 31.07.2015 р., 31.08.2015 р., 30.09.2015р., та 30.10.2015р., 30.11.2015 р.31.12.2015р.

Також судом встановлено, що накази ДП «Львівський державний завод "Лорта" які зазначені в акті планової перевірки від 30.04.2015 №157, від 27.04.2015 №151, від 04.02.2014 №47, від 24.07.2015 №274 та від 01.09.2015 №344 про відрядження працівників ДП «Львівський державний завод "Лорта" та ДП ЛНДРТІ, а також авансові звіти працівників ДП ЛНДРТІ №99003 від 20.07.2015 року ОСОБА_8 за липень 2015 року - 217 517,75 грн., №99022 від 20.07.2015 року ОСОБА_10 за липень 2015 року - 174 253,42 грн., №99022 від 12.11.2015 року ОСОБА_10 за листопад 2015 року - 61 773,63 грн., №99003 від 06.10.2015 року ОСОБА_8 за жовтень 2015 року - 223 853,24 грн., №99003 від 28.12.2015 року ОСОБА_8 за грудень 2015 року - 6889,51 грн., №99052 від 28.12.2015 року ОСОБА_7 за грудень 2015 року - 6889,51 грн., №99002 від 28.12.2015 року ОСОБА_9 за грудень 2015 року - 6889,51 грн..

Відповідно до даних наказів оформлялось відрядження ДП ЛНДРТІ котрі не перебувають у трудових відносинах із ДП «Львівський державний завод "Лорта".

Згідно з п.п.140.1.7. п.140.1 ст.140 Податкового кодексу України при визначенні об'єкта оподаткування враховуються такі витрати подвійного призначення: витрати на відрядження фізичних осіб, які перебувають у трудових відносинах із таким платником податку або є членами керівних органів платника податку, в межах фактичних витрат особи, яка відряджена, на проїзд (у тому числі перевезення багажу, бронювання транспортних квитків) як до місця відрядження і назад, так і за місцем відрядження (у тому числі на орендованому транспорті), оплату вартості проживання у готелях (мотелях), а також включених до таких рахунків витрат на харчування чи побутові послуги (прання, чищення, лагодження та прасування одягу, взуття чи білизни), на найм інших жилих приміщень, оплату телефонних розмов, оформлення закордонних паспортів, дозволів на в'їзд (віз), обов'язкове страхування, інші документально оформлені витрати, пов'язані з правилами в'їзду та перебування у місці відрядження, в тому числі будь-які збори і податки, що підлягають сплаті у зв'язку із здійсненням таких витрат. Будь-які витрати на відрядження можуть бути включені до складу витрат платника податку за наявності документів, що підтверджують зв'язок такого відрядження з діяльністю такого платника податку, зокрема (але не виключно) таких: запрошень сторони, що приймає, діяльність якої збігається з діяльністю платника податку; укладеного договору чи контракту; інших документів, які встановлюють або засвідчують бажання встановити цивільно-правові відносини; документів, що засвідчують участь відрядженої особи в переговорах, конференціях або симпозіумах, інших заходах, які проводяться за тематикою, що збігається з господарською діяльністю платника податку.

Відповідно до п.п.134.1.1 п.134.1 ст.134 Податкового кодексу України (в редакції, чинній у 2015 році) об'єктом оподаткування є: прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього розділу.

Згідно з п.18 Положення (стандарт) бухгалтерського обліку 16 "Витрати", затвердженого наказом МФУ від 31.12.99 № 318, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 19 січня 2000 року за N 27/4248, до адміністративних витрат відносяться такі загальногосподарські витрати, спрямовані на обслуговування та управління підприємством:

- загальні корпоративні витрати (організаційні витрати, витрати на проведення річних зборів, представницькі витрати тощо);

- витрати на службові відрядження і утримання апарату управління підприємством та іншого загальногосподарського персоналу;

- витрати на утримання основних засобів, інших матеріальних необоротних активів загальногосподарського використання (операційна оренда, страхування майна, амортизація, ремонт, опалення, освітлення, водопостачання, водовідведення, охорона);

- винагороди за професійні послуги (юридичні, аудиторські, з оцінки майна тощо);

- витрати на зв'язок (поштові, телеграфні, телефонні, телекс, факс тощо);

- амортизація нематеріальних активів загальногосподарського використання;

- витрати на врегулювання спорів у судових органах;

- податки, збори та інші передбачені законодавством обов'язкові платежі (крім податків, зборів та обов'язкових платежів, що включаються до виробничої собівартості продукції, робіт, послуг);

- плата за розрахунково-касове обслуговування та інші послуги банків, а також витрати, пов'язані з купівлею-продажем валюти;

- інші витрати загальногосподарського призначення.

Відповідно до п.19 Положення (стандарт) бухгалтерського обліку 16 "Витрати", затвердженого наказом МФУ від 31.12.99 № 318, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 19 січня 2000 року за N 27/4248, витрати на збут включають такі витрати, пов'язані з реалізацією (збутом) продукції (товарів, робіт, послуг):

… витрати на гарантійний ремонт і гарантійне обслуговування…

Згідно з п.7 Положення (стандарт) бухгалтерського обліку 16 "Витрати", затвердженого наказом МФУ від 31.12.99 № 318, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 19 січня 2000 року за N 27/42487, витрати визнаються витратами певного періоду одночасно з визнанням доходу, для отримання якого вони здійснені.

Відповідно до п.1.Інструкції про службові відрядження в межах України та за кордон, затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 13 березня 1998 року № 59 (у редакції наказу Міністерства фінансів України від 17 березня 2011 р. N 362), зареєстровано в Міністерстві юстиції України 31 березня 1998 року N 218/2658, (далі - Інструкції №59) службовим відрядженням вважається поїздка працівника за розпорядженням керівника органу державної влади, підприємства, установи та організації, що повністю або частково утримується (фінансується) за рахунок бюджетних коштів (далі - підприємство), на певний строк до іншого населеного пункту для виконання службового доручення поза місцем його постійної роботи (за наявності документів, що підтверджують зв'язок службового відрядження з основною діяльністю підприємства).

Документами, що підтверджують зв'язок такого відрядження з основною діяльністю підприємства, є, зокрема (але не виключно): запрошення сторони, що приймає і діяльність якої збігається з діяльністю підприємства, що направляє у відрядження; укладений договір чи контракт; інші документи, які встановлюють або засвідчують бажання встановити цивільно-правові відносини; документи, що засвідчують участь відрядженої особи в переговорах, конференціях або симпозіумах, інших заходах, які проводяться за тематикою, що збігається з діяльністю підприємства, яке відряджає працівника.

Згідно вище наведених норм суд дійшов висновку, що наказом про відрядження можуть відправлятись ті працівники які безпосередньо працюють на дане підприємство і дане відрядження прямо пов'язані із господарською діяльністю даного підприємства.

Відповідно до пп.164.2.17 ст.164 Податкового Кодексу України дохід, отриманий платником податку як додаткове благо (крім випадків, передбачених статтею 165 цього Кодексу) у вигляді:

а) вартості використання житла, інших об'єктів матеріального або нематеріального майна, наданих платнику податку в безоплатне користування, або компенсації вартості такого використання, крім випадків, коли таке надання або компенсація зумовлені виконанням платником податку трудової функції відповідно до трудового договору (контракту) чи передбачені нормами колективного договору або відповідно до закону в установлених ними межах;

б) вартості майна та харчування, безоплатно отриманого платником податку, крім випадків, визначених цим Кодексом для оподаткування прибутку підприємств.

в) вартості послуг домашнього обслуговуючого персоналу, безоплатно отриманих платником податку, включаючи працю підпорядкованих осіб, а також осіб, що перебувають на військовій службі чи є заарештованими або ув'язненими;

Під терміном "послуги домашнього обслуговуючого персоналу" розуміються послуги з побутового обслуговування фізичної особи, членів її сім'ї або від імені чи за їх дорученням будь-якої третьої особи, включаючи ремонт або спорудження об'єктів рухомого чи нерухомого майна, що належить таким особам або використовується ними;

г) суми грошового або майнового відшкодування будь-яких витрат або втрат платника податку, крім тих, що обов'язково відшкодовуються згідно із законом за рахунок бюджету або звільняються від оподаткування згідно з цим розділом;

ґ) суми безповоротної фінансової допомоги (крім суми процентів умовно нарахованих на таку допомогу);

д) основної суми боргу (кредиту) платника податку, прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, не пов'язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності, у разі якщо його сума перевищує 50 відсотків однієї мінімальної заробітної плати (у розрахунку на рік), встановленої на 1 січня звітного податкового року. Кредитор зобов'язаний повідомити платника податку - боржника шляхом направлення рекомендованого листа з повідомленням про вручення або шляхом укладення відповідного договору, або надання повідомлення боржнику під підпис особисто про прощення (анулювання) боргу та включити суму прощеного (анульованого) боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, за підсумками звітного періоду, у якому такий борг було прощено. Боржник самостійно сплачує податок з таких доходів та відображає їх у річній податковій декларації. У разі неповідомлення кредитором боржника про прощення (анулювання) боргу у порядку, визначеному цим підпунктом, такий кредитор зобов'язаний виконати всі обов'язки податкового агента щодо доходів, визначених цим підпунктом;

е) вартості безоплатно отриманих товарів (робіт, послуг), визначеної за правилами звичайної ціни, а також суми знижки звичайної ціни (вартості) товарів (робіт, послуг), індивідуально призначеної для такого платника податку, крім сум, зазначених у підпункті 165.1.53 пункту 165.1 статті 165 цього Кодексу.

Відповідно до пп.168.1.1, пп.168.1.2, п.168.1, ст..168 Податкового Кодексу податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов'язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену в статті 167 цього Кодексу.

Податок сплачується (перераховується) до бюджету під час виплати оподатковуваного доходу єдиним платіжним документом. Банки приймають платіжні документи на виплату доходу лише за умови одночасного подання розрахункового документа на перерахування цього податку до бюджету.

Згідно з п.167.1 ст.167 ПКУ ставка податку становить 15 відсоткова бази оподаткування щодо доходів, нарахованих (виплачених, наданих) (крім випадків, визначених у п. 167.2 - 167.6 ПКУ) у тому числі, але не виключно у формі заробітної плати, інших заохочувальних та компенсаційних виплат або інших виплат і винагород, які нараховуються (виплачуються, надаються) платнику у зв'язку з трудовими відносинами та за цивільно-правовими договорами, якщо база оподаткування для місячного оподатковуваного доходу не перевищує десятикратний розмір мінімальної заробітної плати (12 180 грн. у 2015 році), встановленої законом на 1 січня звітного податкового року.

Якщо база оподаткування, яка визначена з урахуванням норм п. 164.6 ст. 164 ПКУ щодо доходів, зазначених в абзаці першому цього пункту, в календарному місяці перевищує десятикратний розмір мінімальної заробітної плати, до суми такого перевищення застосовується ставка 20 відсотків.

Посилання позивача про те що дані відрядження працівників ДП ЛНДРТІ є укладання цивільно-правових договорів з метою надання послуг на користь ДП "Львівський державний завод "Лорта" та використання у господарських операціях підприємства не можуть братись до уваги оскільки як встановлено судом оплата згідно отриманих послуг відбувалася авансовими звітами котрі були оформлені згідно наказів на відрядження.

Судом встановлено також що ДП "Львівський державний завод "Лорта" відносило до витрат відрядження працівників підприємства у Таїланд та Пакистан в інтересах ДП ,,Завод ім.В.О.Малишева".

Судом встановлено, що згідно наказів ДП "Львівський державний завод "Лорта" від 30.04.2015 №157, від 27.04.2015 №151, від 04.02.2014 №47, від 24.07.2015 №274 та від 01.09.2015 №344 про відрядження працівників ДП ДП "Львівський державний завод "Лорта" , та наданих до суду листів ДП ,,Завод ім..В.О.Малишева" від 31.01.2014 №212/24, від 15.04.2015 №USE-18.4-4213, від 16.04.2015 вих. №USE-18.4-4305, від 23.06.15 №USE-18.2-6997, від 26.06.15 №USE-18.4-7177, від 22.07.2015 №USE-18.4-8330, від 21.08.15 USE-18.4-9542 про відрядження працівників ДП "Львівський державний завод "Лорта" у Таїланд та Пакистан для здачі та налагодження роботи танку БМ Оплот. А також договори з ДП ,,Завод ім. В.О.Малишева" від 27.04.2010 №43, від 06.12.2013 №558-06/13, від 17.10.2014 №558-06/14-1035, від 02.04.2014 №558-04/14-792.

За умовами цих договорів ДП "Львівський державний завод "Лорта" (замовник) доручає, а фізичні особи ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_10, ОСОБА_8 (виконавці) беруть на себе зобов'язання виконати роботи, пов'язані з розробленням, модернізацією, корекцією, виготовленням та участю у регулюванні спецтехніки.

п.1.1. У відповідності з цим договором постачальник зобов'язується поставити і передати у зумовлені строки у власність покупцю певну продукцію, надалі товар відповідно до Специфікації №1 (Додаток 1), Специфікації №2 (Додаток 2), які є невід'ємними частинами Договору, а Покупець зобов'язується прийняти цей товар та своєчасно здійснити його оплату відповідно до умов даного Договору.

п. 2.3. договору постачальник гарантує якість та надійність товару, що постачається протягом строку який передбачено конструкторською документацією на даний товар, але не менше 24 місяця з дня ведення експлуатацію.

п. 2.4. строк усунення недоліків або заміну товару в межах гарантійного строку-20 днів з моменту виявлення дефектів. Постачальник усуває недоліки або проводить заміну на якісний за свій рахунок.

п.7.1 Відповідальність сторін зазначено: За порушення умов даного договору Постачальник відшкодовує у повному обсязі спричинені цим збитки у порядку, передбаченому законодавством.

п.7.2. постачальник за даним Договором несе наступну відповідальність: - за несвоєчасну поставку Товару, постачальник сплачує покупцю пеню у розмірі 0,03% суми Договору, за кожен день прострочення, але не більше 1 % від загальної вартості Договору.

п.7.3. покупець за даним Договором несе наступну відповідальність - за несвоєчасну оплату Покупець сплачує Постачальнику пеню у розмірі 0,03% суми Договору, за кожен день прострочення, але не більше 1 % від загальної вартості Договору.

Згідно з п.п.14.1.27 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України (в редакції, чинній у 2014 році) витрати - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов'язань, внаслідок чого відбувається зменшення власного капіталу (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілу власником);

Господарська діяльність - діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами (п.п.14.1.27 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України (в редакції, чинній у 2014 році).

Згідно з п.п.138.10.2 п.138.10 ст.138 Податкового кодексу України (в редакції, чинній у 2014 році) до складу інших витрат включаються адміністративні витрати, спрямовані на обслуговування та управління підприємством:

а) загальні корпоративні витрати, в тому числі організаційні витрати, витрати на проведення річних та інших зборів органів управління, представницькі витрати;

б) витрати на службові відрядження й утримання апарату управління підприємством (у тому числі витрати на оплату праці адміністративного апарату) та іншого загальногосподарського персоналу;

в) витрати на утримання основних засобів, інших необоротних матеріальних активів загальногосподарського використання (оперативна оренда (у тому числі оренда легкових автомобілів), придбання пально-мастильних матеріалів, стоянка, паркування легкових автомобілів, страхування майна, амортизація, ремонт, опалення, освітлення, водопостачання, водовідведення, охорона);

г) винагороди за консультаційні, інформаційні, аудиторські та інші послуги, що отримує платник податку для забезпечення господарської діяльності;

ґ) витрати на оплату послуг зв'язку (пошта, телеграф, телефон, телекс, телефакс, стільниковий зв'язок та інші подібні витрати);

д) амортизація нематеріальних активів загальногосподарського використання;

е) витрати на врегулювання спорів у судах;

є) плата за розрахунково-касове обслуговування та інші послуги банків;

ж) інші витрати загальногосподарського призначення;

Відповідно до п.п.138.10.3 п.138.10 ст.138 Податкового кодексу України (в редакції, чинній у 2014 році) до складу інших витрат включаються витрати на збут, які включають витрати, пов'язані з реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг:

а) витрати на пакувальні матеріали для затарювання товарів на складах готової продукції;

б) витрати на ремонт тари;

в) оплата праці та комісійні винагороди продавцям, торговим агентам та працівникам підрозділів, що забезпечують збут;

г) витрати на рекламу та дослідження ринку (маркетинг), на передпродажну підготовку товарів;

ґ) витрати на відрядження працівників, зайнятих збутом…

Згідно з п.п.140.1.7. п.140.1 ст.140 Податкового кодексу України (в редакції, чинній у 2014 році) при визначенні об'єкта оподаткування враховуються такі витрати подвійного призначення: витрати на відрядження фізичних осіб, які перебувають у трудових відносинах із таким платником податку або є членами керівних органів платника податку, в межах фактичних витрат особи, яка відряджена, на проїзд (у тому числі перевезення багажу, бронювання транспортних квитків) як до місця відрядження і назад, так і за місцем відрядження (у тому числі на орендованому транспорті), оплату вартості проживання у готелях (мотелях), а також включених до таких рахунків витрат на харчування чи побутові послуги (прання, чищення, лагодження та прасування одягу, взуття чи білизни), на найм інших жилих приміщень, оплату телефонних розмов, оформлення закордонних паспортів, дозволів на в'їзд (віз), обов'язкове страхування, інші документально оформлені витрати, пов'язані з правилами в'їзду та перебування у місці відрядження, в тому числі будь-які збори і податки, що підлягають сплаті у зв'язку із здійсненням таких витрат. … Будь-які витрати на відрядження можуть бути включені до складу витрат платника податку за наявності документів, що підтверджують зв'язок такого відрядження з діяльністю такого платника податку, зокрема (але не виключно) таких: запрошень сторони, що приймає, діяльність якої збігається з діяльністю платника податку; укладеного договору чи контракту; інших документів, які встановлюють або засвідчують бажання встановити цивільно-правові відносини; документів, що засвідчують участь відрядженої особи в переговорах, конференціях або симпозіумах, інших заходах, які проводяться за тематикою, що збігається з господарською діяльністю платника податку.

Підпунктом 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 Податкового кодексу України (в редакції, чинній у 2015 році) передбачено, що об'єктом оподаткування є: прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього розділу.

Згідно з п.18 Положення (стандарт) бухгалтерського обліку 16 "Витрати", затвердженого наказом МФУ від 31.12.99 № 318, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 19 січня 2000 року за N 27/4248, до адміністративних витрат відносяться такі загальногосподарські витрати, спрямовані на обслуговування та управління підприємством:

- загальні корпоративні витрати (організаційні витрати, витрати на проведення річних зборів, представницькі витрати тощо);

- витрати на службові відрядження і утримання апарату управління підприємством та іншого загальногосподарського персоналу;

- витрати на утримання основних засобів, інших матеріальних необоротних активів загальногосподарського використання (операційна оренда, страхування майна, амортизація, ремонт, опалення, освітлення, водопостачання, водовідведення, охорона);

- винагороди за професійні послуги (юридичні, аудиторські, з оцінки майна тощо);

- витрати на зв'язок (поштові, телеграфні, телефонні, телекс, факс тощо);

- амортизація нематеріальних активів загальногосподарського використання;

- витрати на врегулювання спорів у судових органах;

- податки, збори та інші передбачені законодавством обов'язкові платежі (крім податків, зборів та обов'язкових платежів, що включаються до виробничої собівартості продукції, робіт, послуг);

- плата за розрахунково-касове обслуговування та інші послуги банків, а також витрати, пов'язані з купівлею-продажем валюти;

- інші витрати загальногосподарського призначення.

Пунктом 19 Положення (стандарт) бухгалтерського обліку 16 "Витрати", затвердженого наказом МФУ від 31.12.99 № 318, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 19 січня 2000 року за N 27/4248, встановлено, що витрати на збут включають такі витрати, пов'язані з реалізацією (збутом) продукції (товарів, робіт, послуг):

… витрати на гарантійний ремонт і гарантійне обслуговування…

Згідно з п.7 Положення (стандарт) бухгалтерського обліку 16 "Витрати", затвердженого наказом МФУ від 31.12.99 № 318, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 19 січня 2000 року за N 27/42487, витрати визнаються витратами певного періоду одночасно з визнанням доходу, для отримання якого вони здійснені.

Відповідно до п.1.Інструкції про службові відрядження в межах України та за кордон, затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 13 березня 1998 року № 59 (у редакції наказу Міністерства фінансів України від 17 березня 2011 р. N 362), зареєстровано в Міністерстві юстиції України 31 березня 1998 року N 218/2658, (далі - Інструкції №59) службовим відрядженням вважається поїздка працівника за розпорядженням керівника органу державної влади, підприємства, установи та організації, що повністю або частково утримується (фінансується) за рахунок бюджетних коштів (далі - підприємство), на певний строк до іншого населеного пункту для виконання службового доручення поза місцем його постійної роботи (за наявності документів, що підтверджують зв'язок службового відрядження з основною діяльністю підприємства).

Документами, що підтверджують зв'язок такого відрядження з основною діяльністю підприємства, є, зокрема (але не виключно): запрошення сторони, що приймає і діяльність якої збігається з діяльністю підприємства, що направляє у відрядження; укладений договір чи контракт; інші документи, які встановлюють або засвідчують бажання встановити цивільно-правові відносини; документи, що засвідчують участь відрядженої особи в переговорах, конференціях або симпозіумах, інших заходах, які проводяться за тематикою, що збігається з діяльністю підприємства, яке відряджає працівника.

Посилання позивача, що відрядження працівників у Таїланд та Пакистан по здачі БМ "Оплот" пов'язане з господарською діяльністю не можуть братись до уваги, оскільки з наданих документів не вбачається обов'язок ДП "Львівський державний завод "Лорта" згідно договорів укладених з ДП "Завод ім. В.О. Малишева" слідкувати за здачею в експлуатацію товарів, котрі уже були встановлені на БМ «Оплот». Договорами передбачено відповідальність за якість товару та заміну товару при виявлені дефекту, однак з листів ДП «Завод ім. В.О. Малишева» не вбачається про виявлені дефекти або поломки які зобов'язували відрядити працівників задля заміни даного товару чи прослідкувати за веденням в експлуатацію. Також, як свідчать матеріали справи витрат на відрядження працівників ДП "Львівський державний завод "Лорта" не були відшкодовані ДП "Завод ім. В.О. Малишева" в інтересах якого вони відряджались.

Щодо віднесення регулярних внесків на користь ДК "Укроборонпрому" до витрат суд зазначає наступне.

Судом встановлено що ДП "Львівський державний завод "Лорта" протягом 2014 року згідно наказів ДК "Укроборонпрому": №24 від 25.01.2014, №72 від 08.04.2014, №185 від 23.07.2014, №236 від 30.09.2014, та платіжних доручень від 31.01.2014, від 03.04.2014 № 5269, від 25.07.2014 № 6013 та від 03.10.2014 № 6468 сума в розмірі 1698000 грн., було перераховано на користь ДК "Укроборонпром".

На підтвердження правомірності віднесення даних перерахунків на користь ДК "Укроборонпром" надано платіжні доручення від 31.01.2014, від 03.04.2014 № 5269, від 25.07.2014 № 6013 та від 03.10.2014 № 6468, статут ДП ДП "Львівський державний завод "Лорта", затвердженого ДК "Укроборонпром" від 13.04.2013 року №112 та податкову консультацію ДФС України від 27.02.2012 року №3491/6/15-3415-26 на звернення ДК "Укроборонпром".

Висновок податкового органу про завищення позивачем показників податкових декларацій «Інші витрати звичайної діяльності та інші операційні витрати», що враховується при визначенні об'єкта оподаткування податку на прибуток в сумі 1698000,00 грн. за 2014 рік обґрунтований тим, що всупереч пп. 139.1.7 п. 139.1 ст. 139 ПК України підприємство невірно включило до податкової декларації з податку на прибуток витрати, сплачені як внески учасника Державного концерну "Укроборонпром".

Згідно з постановою КМУ № 1734 від 23.12.2004 «Про затвердження переліку підприємств, які мають стратегічне значення для економіки і безпеки держави» ДП "Львівський державний завод "Лорта" віднесене до підприємств, які мають стратегічне значення для економіки і безпеки держави.

Постановою Кабінету Міністрів «Деякі питання Державного концерну "Укроборонпром" від 31.08.2011 № 993 затверджено статут Державного концерну "Укроборонпром", відповідно до якого державне підприємство науково-виробничий комплекс «Прогрес» входить до складу учасників Державного концерну "Укроборонпром" за профілем діяльності.

Згідно з п. 13 Статуту Концерн відповідно до законодавства регулює провадження наукової, проектної, виробничої, фінансової, цінової, інвестиційної, інноваційної, зовнішньоекономічної та іншої діяльності його учасників, пов'язаної з розробленням, виготовленням, реалізацією та обслуговуванням товарів військового та спеціального призначення.

Пунктом 15 Статуту передбачено обов'язок учасників Концерну сплачувати внески в порядку та розмірах, визначених генеральним директором Концерну.

Згідно з Положенням про внески учасників ДК "Укроборонпром" від 20.01.2012 регулярні або цільові внески учасників Концерну прямо пов'язані з їх господарською діяльністю і спрямовані на підвищення їх ефективності.

Положеннями п. 139.1.1 п. 139.1 ст. 139 Податкового кодексу України передбачено, що не включаються до складу витрат витрати, не пов'язані з провадженням господарської діяльності.

Відповідно до пп. 140.1.2 п. 140.1 ст. 140 Податкового кодексу України при визначенні об'єкта оподаткування враховуються такі витрати подвійного призначення: витрати (крім тих, що підлягають амортизації), пов'язані з науково-технічним забезпеченням господарської діяльності, на винахідництво і раціоналізацію господарських процесів, проведення дослідно-експериментальних та конструкторських робіт, виготовлення та дослідження моделей і зразків, пов'язаних з основною діяльністю платника податку, витрати з нарахування роялті та придбання нематеріальних активів (крім тих, що підлягають амортизації) для їх використання в господарській діяльності платника податку.

З огляду на те, що цільові внески, сплачені позивачем ДК "Укроборонпром", пов'язані із забезпеченням господарською діяльністю позивача, суд приходить до висновку, що п. 139.1.7 п. 139.1 ст. 139 ПК України до спірних правовідносин не застосовується.

Щодо несплати авансових внесків з дивідендів задекларованих ДП "Львівський державний завод "Лорта" за 2014 та 2015 роки суд зазначає наступне.

Суду було надано розрахунок частки чистого прибутку (доходу), що підлягає сплаті до державного бюджету державними унітарними підприємствами та об'єднаннями за І кв. 2014 року № від 30.04.2014 року., за І кв. 2015 року № від 06.05.2015 року, декларація про прибуток приватного підприємства з додатками за 2014 р. № від 02.03.2015 р., та за 2015 р. № від 18.04.2016 р.

Судом встановлено, що в розрахунку частки чистого прибутку (доходу), що підлягає сплаті до державного бюджету державними унітарними підприємствами та об'єднаннями за І кв. 2014 року № від 30.04.2014 року із задекларованою частиною чистого прибутку (доходу), що відраховується до державного бюджету (ряд. 07) в сумі 961100,00 грн., за І кв. 2015 року № від 06.05.2015 року із задекларованою частиною чистого прибутку (доходу), що відраховується до державного бюджету (ряд. 07) в сумі 1534800,00 грн. а в додатку ЗП до декларації з податку приватних підприємств за 2015 р. в рядку суми нарахованих та сплачених авансових внесків у зв'язку із виплатою дивідендів (прирівняних до них платежів) у звітному (податковому) періоді (пункт 57.1 1 статті 57 розділу ІІ Податкового кодексу України), у тому числі: (ряд. 16.3) в сумі 53406,00 грн.

Згідно з п.п.14.1.49 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України (в редакції, чинній у 2014 році) дивіденди - платіж, що здійснюється юридичною особою - емітентом корпоративних прав чи інвестиційних сертифікатів на користь власника таких корпоративних прав, інвестиційних сертифікатів та інших цінних паперів, що засвідчують право власності інвестора на частку (пай) у майні (активах) емітента, у зв'язку з розподілом частини його прибутку, розрахованого за правилами бухгалтерського обліку. До дивідендів прирівнюється також платіж, що здійснюється державним унітарним, комерційним, казенним чи комунальним підприємством на користь відповідно держави або органу місцевого самоврядування у зв'язку з розподілом частини прибутку такого підприємства, платіж, який виплачується власнику сертифіката фонду операцій з нерухомістю в результаті розподілу доходу фонду операцій з нерухомістю. При цьому позитивне або від'ємне значення об'єкта оподаткування, розраховане згідно з розділом III цього Кодексу, не впливає на порядок нарахування дивідендів;

Відповідно до пп. 153.3.3 п. 153.3 ст. 153 ПК України платник податку - емітент корпоративних прав, державне некорпоратизоване, казенне чи комунальне підприємство зменшує суму нарахованого податку звітного періоду на суму авансового внеску, попередньо сплаченого протягом такого звітного періоду у зв'язку з нарахуванням дивідендів згідно з підпунктом 153.3.2 цього пункту. Не дозволяється проведення зазначеного заліку з податком, передбаченим статтею 156 цього Кодексу.

Отже, сума визначеного платником податку на прибуток до сплати звітного податкового періоду зменшується на суму нарахованого таким платником податку авансового внеску з податку на прибуток у зв'язку з прийняттям рішення про виплату дивідендів.

Відповідно до абз. 1, 4, 9 п. 57.1 ст. 57 ПК України платник податків зобов'язаний самостійно сплатити суму податкового зобов'язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Платники податку на прибуток (крім новостворених, виробників сільськогосподарської продукції, неприбуткових установ (організацій) та платників податків, у яких доходи, що враховуються при визначенні об'єкта оподаткування, за останній річний звітний податковий період не перевищують 10 мільйонів гривень) щомісяця сплачують авансовий внесок з податку на прибуток у порядку і в строки, які встановлені для місячного податкового періоду, у розмірі не менше 1/12 нарахованої до сплати суми податку за попередній звітний (податковий) рік без подання податкової декларації. У складі річної податкової декларації платником податку подається розрахунок щомісячних авансових внесків, які мають сплачуватися у наступні дванадцять місяців. Визначена в розрахунку сума авансових внесків вважається узгодженою сумою грошових зобов'язань.

Джерелами самостійної сплати грошових зобов'язань або погашення податкового боргу платника податків є будь-які власні кошти, у тому числі ті, що отримані від продажу товарів (робіт, послуг), майна, випуску цінних паперів, зокрема корпоративних прав, отримані як позика (кредит), та з інших джерел, з урахуванням особливостей, визначених цією статтею, а також суми надміру сплачених платежів до відповідних бюджетів. Сплата грошових зобов'язань або погашення податкового боргу платника податків з відповідного платежу може бути здійснена також за рахунок надміру сплачених сум такого платежу (без заяви платника) або за рахунок помилково та/або надміру сплачених сум з інших платежів (на підставі відповідної заяви платника) до відповідних бюджетів (п. 87.1 ст. 87 ПК України).

Згідно із внесеними змінами до Податкового кодексу України п.п.57.11.2 п.57.11 ст. 57 Закону України від 28 грудня 2014 року №71-УІІІ „Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких інших законодавчих актів України, щодо порядку сплати податкового зобов'язання з податку на прибуток при виплаті дивідендів, сума сплачених авансових внесків з податку на прибуток при виплаті дивідендів не підлягає поверненню платнику податків або зарахуванню в рахунок погашення грошових зобов'язань з інших податків і зборів (обов'язкових платежів).

Відповідно до Закону України від 28 грудня 2014 року № 71-VIII „Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких інших законодавчих актів України щодо порядку сплати податкового зобов'язання з податку на прибуток при виплаті дивідендів, частина суми переплати з податку на прибуток, сплачена в якості авансових внесків з податку на прибуток, при виплаті дивідендів, не може бути зарахована в рахунок майбутніх платежів сплати авансових внесків з податку на прибуток.

До 17.01.2013 року для сплати податку на прибуток застосовувалась бюджетна класифікація, затверджена наказом Міністерства фінансів України від 14.01.2011 року № 11 «Про бюджетну класифікацію», у якій не було виділено окремо коду для сплати авансових внесків з податку на прибуток, а був загальний (11021000) - податок на прибуток приватних підприємств.

Після 17.01.2013 року до наказу Міністерства фінансів України від 14.01.2011 року № 11 «Про бюджетну класифікацію» неодноразово вносились зміни, на підставі яких виділялися спеціальні коди бюджетної класифікації на які зараховувались авансові внески з податку на прибуток приватних підприємств. Для чого Державною казначейською службою України відкривались відповідні рахунки для сплати платниками щомісячних авансових внесків з податку на прибуток.

Таким чином, нормами чинного законодавства не передбачено автоматичне зарахування переплат в рахунок авансових внесків з податку на прибуток, у зв'язку з наявністю різних рахунків, однак, таке зарахування можливе на підставі поданої платником податків заяви про таке зарахування.

З урахуванням наведеного та виходячи з роз'яснень Міністерства доходів та зборів України, які наведені у листі «Щодо нарахування та сплати авансових внесків при виплаті дивідендів» від 12.09.2013 року №17802/7/99-9919-03-02-17, сплачені протягом 2013 року авансові внески з податку на прибуток підприємств при виплаті дивідендів, а також невраховані у зменшення податку суми авансових внесків при виплаті дивідендів за попередні роки, зменшують суму податкових зобов'язань платника, що підлягають сплаті у декларації за 2013 рік. Відповідно, суми авансових внесків з податку на прибуток, що сплачуватимуться щомісяця починаючи з березня 2014 по лютий 2015 року включно, розраховуються у декларації за 2013 рік у розмірі не менше 1/12 нарахованої до сплати суми податку за 2013 рік, зменшеної на суми сплачених у такому році авансових внесків при виплаті дивідендів, а також не врахованих у зменшення податку сум авансових внесків при виплаті дивідендів за попередній рік.

Також, у листі від 09.09.2014 року №3119/6/99-99-19-02-02-15 «Щодо відображення у звітності з податку на прибуток авансових внесків при виплаті дивідендів» Державна фіскальна служба України роз'яснює, що якщо сума авансових внесків з податку на прибуток, сплачена при виплаті дивідендів відповідно до пункту 153.3 статті 153 Кодексу, перевищує суму авансових внесків з податку на прибуток, визначених пунктом 57.1 статті 57 Кодексу, сума перевищення зараховується у зменшення авансових внесків, визначених цим пунктом, у наступних звітних місяцях до повного її погашення. Таке зменшення здійснюється на підставі заяви платника податків, поданої до територіального органу Державної фіскальної служби.

Не заперечує проти такого зменшення авансових внесків Державна фіскальна служба України і у листі від 12.11.2014 року №10346/7/99-99-15-02-01-17.

Так, відповідно до положень листа Міністерства доходів і зборів України від 07.02.2014р. №3194/7/99-99-19- 03-01-17, з метою дотримання пп.153.3.4 п.153.3 ст.153 ПКУ, щодо зменшення податкових зобов'язань з податку на прибуток на суму сплаченого авансового внеску, при виплаті дивідендів, розрахунок суми такого внеску буде перевірятись в автоматизованому режимі з врахуванням того, що в декларації з податку на прибуток підприємства, значення рядка 13.5.1 Додатка ЗП не може перевищувати значення (рядок 11 + рядок 12 + сума податку на прибуток від операцій з торгівлі цінними паперами - (рядок 13.1 + рядок 13.2 + рядок 13.6 + рядок 13.7 Додатка ЗП до рядка 13).

З врахуванням вище викладеного суд не погоджується з позицією позивача щодо сплати авансові внески з податку на прибуток підприємств та організацій, що перебувають у державні власності.

Щодо завищення податкового кредиту з податку на додану вартість по податкових накладних отриманих від ТзОВ "Радіосфера" () не задекларованих в єдиному державному реєстру податкових накладних суд зазначає наступне.

Суду надано податкові накладні №18 від 23.01.2015 на суму 10053,34 грн, та №3 від 23.01.2015 на суму 8408,80 грн. виписані ТзОВ "Радіосфера" для ДП "Львівський державний завод "Лорта".

Судом встановлено що ДП "Львівський державний завод "Лорта" до податкового кредиту з податку на додану вартість за лютий 2015 року включена податкова накладна №18 від 23.01.2015 на суму 10053,34 грн, а за березень 2015 року включена податкова накладна №3 від 23.01.2015 на суму 8408,80 грн.

Згідно з п.198.1. ст.198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Відповідно до п.198.3. ст.198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг (у разі здійснення контрольованих операцій - не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу) та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Пунктом 198.6. статті 198 Податкового кодексу України визначено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

Згідно з п.201.1. ст.201 Податкового кодексу України платник податку зобов'язаний надати покупцю (отримувачу) податкову накладну, складену в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи, та зареєстровану в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Посилання позивача про те, що дані податкові накладні є зареєстровані і в підтвердження даному факту надані податкові накладні №3 та №18 від 23.01.2015 року із відміткою про реєстрацію не можуть братись до уваги оскільки виходячи із роздруківки єдиного державного реєстру податкових накладних наданих стороною відповідача щодо реєстрації податкових накладних ТзОВ "Радіосфера" на користь ДП "Львівський державний завод "Лорта" за період січень 2015 року у котрих не зазначені дані податкові накладні, а тому не можуть братися до уваги.

Крім того, стороною відповідача не надано до матеріалів справи квитанцію №1 про реєстрацію податкової накладної / розрахунку коригувань кількісних і вартісних показників до податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних котра формується на кожну податкову накладну підчас її реєстрації із призначення відповідного номера в реєстрі ЄРПН.

Щодо заниження податкового зобов'язання з податку на додану вартість по реалізації електроенергії контрагентам суд зазначає наступне.

Судом встановлено, що частину електричної енергії, придбаної ДП "Львівський державний завод ,,ЛОРТА" в ПАТ "Львівобленерго" спожито сторонніми Споживачами зокрема: ТОВ "Медичний колледж "Монада", Храм Христового Воскресіння, ТОВ СП "ЕККО" , Західний регіональний центр страхового фонду документації, ПАТ "Концерн Галнафтогаз", Філія ЗАТ "Київстар Дж.ЕС.ЕМ", Філія ВАТ КБ "Надра", ТОВ "Урус", ТОВ "Вентуре", ТОВ "Арніка ЛТД", СПД ОСОБА_7, ТОВ "Тавор", ФОП ОСОБА_6 та інші.

До матеріалів справи надано договір про постачання електроенергії №90182 від 20.05.2018 р., укладеного між ВАТ «Львівобленерго» та ДП «ЛДЗ «Лорта», ряд податкових накладних виписаних ДП «ЛДЗ «Лорта» своїм контрагентам за отриману активну, реактивну електроенергію та послуги по електромереж, а також акти про обсяги спожитої електроенергії контрагентами за відповідний період.

Між зазначеними суб'єктами господарювання (Користувачами) та ДП Львівський державний завод ,,ЛОРТА" (Власник мереж) укладено договори про спільне використання технологічних мереж.

Відповідно до: п.1.1 договорів про спільне використання технологічних мереж Власник мереж зобов'язується забезпечити технічну можливість передачі (транзиту) електричної енергії власними технологічними мережами в точки приєднання електроустановок Користувачів або інших суб'єктів господарювання, передачу електричної енергії яким забезпечують Користувачі, а Користувачі - своєчасно сплачувати вартість спожитої електроенергії та послуги Власника мереж з утримання технологічних електричних мереж спільного використання та інші послуги відповідно до умов цих договорів; п.2.1 договорів власник мереж зобов'язаний : утримувати технологічні електричні мережі спільного використання у належному технологічному стані, формувати електричну схему цих мереж відповідної пропускної здатності та забезпечувати технічну можливість для передачі електричної енергії до межі балансової належності електроустановок Користувачів або інших суб'єктів господарювання, передачу електричної енергії яким забезпечують Користувачі; п.2.3 договорів забезпечувати збереження встановлених на території Власника засобів обліку та пломб на них відповідно до акта про пломбування, оформленого в ПКЕЕ; п.3.1 договорів власник мереж має право: на відшкодування (відповідно до обсягів переданої Користувачам електричної енергії) витрат на утримання електромереж, якими здійснюється передача електроенергії Користувачам, згідно з кошторисом, погодженим у встановленому порядку; п.4.1 договорів користувачі зобов'язуються: здійснювати оплату за спожиту електроенергію, використання мереж Власника мереж за розрахунковий період відповідно до умов даних договорів; п.4.4 договорів забезпечувати безперешкодний доступ уповноважених осіб Власника мереж до систем та засобів обліку і засобів контролю потужності та якості електроенергії, а також для контролю встановлених режимів споживання електроенергії; п.7.3 договорів обсяг фактично спожитої за розрахунковий період електричної енергії, з урахуванням розрахункової величини втрат на ділянці мережі від місця встановлення засобів обліку до межі балансової належності електромереж, визначається згідно з умовами договорів за показами розрахункових засобів обліку, знятих відповідно до додатку «Графік зняття показів засобів обліку електричної енергії». Втрати електричної енергії в мережах Власника мереж , пов'язані з передачею енергії субспоживачам, враховується пропорційно до частки її споживання різними субспоживачами.

Вартість послуг Власника мереж з утримання технологічних електричних мереж спільного користування визначається за кошторисом, погодженим у встановленому порядку. При зміні статей витрат більш, ніж на 10% , кошторис відповідно перераховується.

Згідно з п.188.1. ст.188 Податкового кодексу України (в редакції, чинній у 2015 році) база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг визначається виходячи з їх договірної вартості (у разі здійснення контрольованих операцій - не нижче звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу) з урахуванням загальнодержавних податків та зборів (крім збору на обов'язкове державне пенсійне страхування, що справляється з вартості послуг стільникового рухомого зв'язку, податку на додану вартість та акцизного податку на спирт етиловий, що використовується виробниками - суб'єктами господарювання для виробництва лікарських засобів, у тому числі компонентів крові і вироблених з них препаратів (крім лікарських засобів у вигляді бальзамів та еліксирів). При цьому база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг не може бути нижче ціни придбання таких товарів/послуг, база оподаткування операцій з постачання самостійно виготовлених товарів/послуг не може бути нижче їх собівартості, а база оподаткування операцій з постачання необоротних активів не може бути нижче балансової (залишкової) вартості за даними бухгалтерського обліку, що склалася станом на початок звітного (податкового) періоду, протягом якого здійснюються такі операції (у разі відсутності обліку необоротних активів - виходячи із звичайної ціни), за винятком: товарів (послуг), ціни на які підлягають державному регулюванню; газу, який постачається для потреб населення.

Відповідно до п.п.14.1.228 п.14.1 ст.14 ПКУ собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг - це витрати, що прямо пов'язані з виробництвом та/або придбанням реалізованих протягом звітного податкового періоду товарів, виконаних робіт, наданих послуг, які визначаються відповідно до положень (стандартів) бухгалтерського обліку, що застосовуються в частині, яка не суперечить положенням розділу III ПКУ.

Положення (стандарт) бухгалтерського обліку "Витрати", затверджене наказом Міністерства фінансів України від 31.12.1999 р. N 318 і зареєстроване в Міністерстві юстиції України 19.01.2000 р. за N 27/4248 (далі - П(С)БО 16), визначає методологічні засади формування в бухгалтерському обліку інформації про витрати підприємства та її розкриття в фінансовій звітності.

Згідно з п.11 П(С)БО 16 собівартість реалізованої продукції (робіт, послуг) складається з виробничої собівартості продукції (робіт, послуг), яка була реалізована протягом звітного періоду, нерозподілених постійних загальновиробничих витрат та наднормативних виробничих витрат.

До виробничої собівартості продукції (робіт, послуг) включаються:

прямі матеріальні витрати;

прямі витрати на оплату праці;

інші прямі витрати;

змінні загальновиробничі та постійні розподілені загальновиробничі витрати.

Перелік і склад статей калькулювання виробничої собівартості продукції (робіт, послуг) установлюються підприємством.

Відповідно до п.12 П(С)БО 16 до складу прямих матеріальних витрат включається вартість сировини та основних матеріалів, що утворюють основу вироблюваної продукції, купівельних напівфабрикатів та комплектуючих виробів, допоміжних та інших матеріалів, які можуть бути безпосередньо віднесені до конкретного об'єкта витрат.

Згідно із п.13 П(С)БО 16 до складу прямих витрат на оплату праці включаються заробітна плата та інші виплати робітникам, зайнятим у виробництві продукції, виконанні робіт або наданні послуг, які можуть бути безпосередньо віднесені до конкретного об'єкта витрат.

Пунктом 14 П(С)БО 16 встановлено, що до складу інших прямих витрат включаються всі інші виробничі витрати, які можуть бути безпосередньо віднесені до конкретного об'єкта витрат, зокрема відрахування на соціальні заходи, плата за оренду земельних і майнових паїв, амортизація, втрати від браку, які складаються з вартості остаточно забракованої з технологічних причин продукції (виробів, вузлів, напівфабрикатів), зменшеної на її справедливу вартість, та витрат на виправлення такого технічно неминучого браку.

Згідно із п.15 П(С)БО 16 до складу загальновиробничих витрат включаються:

15.1. Витрати на управління виробництвом (оплата праці апарату управління цехами, дільницями тощо; відрахування на соціальні заходи й медичне страхування апарату управління цехами, дільницями; витрати на оплату службових відряджень персоналу цехів, дільниць тощо).

15.2. Амортизація основних засобів загальновиробничого (цехового, дільничого, лінійного) призначення.

15.3. Амортизація нематеріальних активів загальновиробничого (цехового, дільничого, лінійного) призначення.

15.4. Витрати на утримання, експлуатацію та ремонт, страхування, операційну оренду основних засобів, інших необоротних активів загальновиробничого призначення.

15.5. Витрати на вдосконалення технології й організації виробництва (оплата праці та відрахування на соціальні заходи працівників, зайнятих удосконаленням технології й організації виробництва, поліпшенням якості продукції, підвищенням її надійності, довговічності, інших експлуатаційних характеристик у виробничому процесі; витрати матеріалів, купівельних комплектуючих виробів і напівфабрикатів, оплата послуг сторонніх організацій тощо).

15.6. Витрати на опалення, освітлення, водопостачання, водовідведення та інше утримання виробничих приміщень.

15.7. Витрати на обслуговування виробничого процесу (оплата праці загальновиробничого персоналу; відрахування на соціальні заходи, медичне страхування робітників та апарату управління виробництвом; витрати на здійснення технологічного контролю за виробничими процесами та якістю продукції, робіт, послуг).

15.8. Витрати на охорону праці, техніку безпеки і охорону навколишнього природного середовища.

15.9. Інші витрати (внутрішньозаводське переміщення матеріалів, деталей, напівфабрикатів, інструментів зі складів до цехів і готової продукції на склади; нестачі незавершеного виробництва; нестачі і втрати від псування матеріальних цінностей у цехах; оплата простоїв тощо).

Згідно з п.19 П(С)БО 16 витрати на збут включають такі витрати, пов'язані з реалізацією (збутом) продукції (товарів, робіт, послуг):

витрати пакувальних матеріалів для затарювання готової продукції на складах готової продукції;

витрати на ремонт тари;

оплата праці та комісійні винагороди продавцям, торговим агентам та працівникам підрозділів, що забезпечують збут;

витрати на рекламу та дослідження ринку (маркетинг);

витрати на передпродажну підготовку товарів;

витрати на відрядження працівників, зайнятих збутом;

витрати на утримання основних засобів, інших матеріальних необоротних активів, пов'язаних зі збутом продукції, товарів, робіт, послуг (операційна оренда, страхування, амортизація, ремонт, опалення, освітлення, охорона);

витрати на транспортування, перевалку і страхування готової продукції (товарів), транспортно-експедиційні та інші послуги, пов'язані з транспортуванням продукції (товарів) відповідно до умов договору (базису) поставки;

витрати на гарантійний ремонт і гарантійне обслуговування;

витрати на страхування призначеної для подальшої реалізації готової продукції (товарів), що зберігається на складі підприємства;

витрати на транспортування готової продукції (товарів) між складами підрозділів (філій, представництв) підприємства;

інші витрати, пов'язані зі збутом продукції, товарів, робіт, послуг.

Актом планової документальної перевірки №109/13-01-14-10/30162618 від 04.07.2016 р., встановлено, що облік доходів отриманих від укладених договорів щодо спільного використання електромереж обліковується на рахунку 703.11 «Дохід від реалізації електроенергії».

Витрати підприємства, пов'язані із придбанням електроенергії та утриманням електричних мереж акумулюються на балансовому рахунку 230 «Допоміжне виробництво», після чого розподіляється за елементами витрат, частина витрат лягає у собівартість основної продукції, частина входить до складу адміністративних, загальновиробничих витрат та крім того формується собівартість послуги з спільного використання технологічних електричних мереж, для якої підприємством ведеться окремих субрахунок 903.11 «Собівартість реалізованої електроенергії».

До собівартості зазначеної послуги входить вартість електроенергії реалізованої стороннім споживачам (включаючи втрати), а також частина витрат пов'язаних із утриманням цеху, що здійснює обслуговування електромереж підприємства.

Підприємство щомісячно здійснює розрахунки вартості (в тому числі транспортування) 1 КВТ*год активної електроенергії та реактивної електроенергії та розраховує собівартість послуги з спільного використання технологічних електричних мереж пропорційно до частки споживання електроенергії різними субспоживачами.

Твердження представника позивача про те, що підприємство не реалізує електроенергію, не надає послуги по електропостачанню, оскільки немає на це жодних правових підстав та дозволів не можуть братися до уваги, оскільки в судовому засіданні було встановлено факт укладання ряду договорів із іншими контрагентами про реалізацію електроенергії, яка попередньо була придбана у ПАТ «Львівобленерго» на що було виписано відповідні податкові накладні, а також встановлено, що ДП Львівський державний завод ,,ЛОРТА" має на своєму балансі відповідні електромережі, якими відбувається передача електроенергії а також встановлено, що у підприємства наявний цех котрий відповідає за обслуговування електромереж.

Крім того, позивачем не доказано пропорційне нарахування витрат на обслуговування електромереж в розрізі використаної електроенергії контрагентами, оскільки надано акти про обсяги використаної електроенергії однак не надано розрахунку про нарахування відшкодування витрат за обслуговування електромереж.

Щодо реалізації продукції їдальні нижче собівартості у зв'язку із чим занижено податкові зобов'язання суд зазначає наступне.

Судом встановлено, що в ДП Львівський державний завод ,,ЛОРТА" знаходиться їдальня в котрій харчуються працівники підприємства та інші особи.

До матеріалів справи позивачем надано балансовий рахунок №201-5 "Сировина" (по їдальні) - обороти по дебету станом на 01.01.2016 .

Згідно з п.188.1. ст.188 Податкового кодексу України (в редакції, чинній у 2015 році) база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг визначається виходячи з їх договірної вартості (у разі здійснення контрольованих операцій - не нижче звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу) з урахуванням загальнодержавних податків та зборів (крім збору на обов'язкове державне пенсійне страхування, що справляється з вартості послуг стільникового рухомого зв'язку, податку на додану вартість та акцизного податку на спирт етиловий, що використовується виробниками - суб'єктами господарювання для виробництва лікарських засобів, у тому числі компонентів крові і вироблених з них препаратів (крім лікарських засобів у вигляді бальзамів та еліксирів). При цьому база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг не може бути нижче ціни придбання таких товарів/послуг, база оподаткування операцій з постачання самостійно виготовлених товарів/послуг не може бути нижче їх собівартості, а база оподаткування операцій з постачання необоротних активів не може бути нижче балансової (залишкової) вартості за даними бухгалтерського обліку, що склалася станом на початок звітного (податкового) періоду, протягом якого здійснюються такі операції (у разі відсутності обліку необоротних активів - виходячи із звичайної ціни), за винятком: товарів (послуг), ціни на які підлягають державному регулюванню; газу, який постачається для потреб населення.

Відповідно до п.п.14.1.228 п.14.1 ст.14 ПКУ собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг - це витрати, що прямо пов'язані з виробництвом та/або придбанням реалізованих протягом звітного податкового періоду товарів, виконаних робіт, наданих послуг, які визначаються відповідно до положень (стандартів) бухгалтерського обліку, що застосовуються в частині, яка не суперечить положенням розділу III ПКУ.

Положення (стандарт) бухгалтерського обліку "Витрати", затверджене наказом Міністерства фінансів України від 31.12.1999 р. N 318 і зареєстроване в Міністерстві юстиції України 19.01.2000 р. за N 27/4248 (далі - П(С)БО 16), визначає методологічні засади формування в бухгалтерському обліку інформації про витрати підприємства та її розкриття в фінансовій звітності.

Згідно з п.11 П(С)БО 16 собівартість реалізованої продукції (робіт, послуг) складається з виробничої собівартості продукції (робіт, послуг), яка була реалізована протягом звітного періоду, нерозподілених постійних загальновиробничих витрат та наднормативних виробничих витрат.

До виробничої собівартості продукції (робіт, послуг) включаються:

прямі матеріальні витрати;

прямі витрати на оплату праці;

інші прямі витрати;

змінні загальновиробничі та постійні розподілені загальновиробничі витрати.

Перелік і склад статей калькулювання виробничої собівартості продукції (робіт, послуг) установлюються підприємством.

Згідно з п.12 П(С)БО 16 до складу прямих матеріальних витрат включається вартість сировини та основних матеріалів, що утворюють основу вироблюваної продукції, купівельних напівфабрикатів та комплектуючих виробів, допоміжних та інших матеріалів, які можуть бути безпосередньо віднесені до конкретного об'єкта витрат.

Відповідно до п.13 П(С)БО 16 до складу прямих витрат на оплату праці включаються заробітна плата та інші виплати робітникам, зайнятим у виробництві продукції, виконанні робіт або наданні послуг, які можуть бути безпосередньо віднесені до конкретного об'єкта витрат.

Пунктом 14 П(С)БО 16 встановлено, що до складу інших прямих витрат включаються всі інші виробничі витрати, які можуть бути безпосередньо віднесені до конкретного об'єкта витрат, зокрема відрахування на соціальні заходи, плата за оренду земельних і майнових паїв, амортизація, втрати від браку, які складаються з вартості остаточно забракованої з технологічних причин продукції (виробів, вузлів, напівфабрикатів), зменшеної на її справедливу вартість, та витрат на виправлення такого технічно неминучого браку.

Пунктом 15 П(С)БО 16 передбачено, що до складу загальновиробничих витрат включаються:

15.1. Витрати на управління виробництвом (оплата праці апарату управління цехами, дільницями тощо; відрахування на соціальні заходи й медичне страхування апарату управління цехами, дільницями; витрати на оплату службових відряджень персоналу цехів, дільниць тощо).

15.2. Амортизація основних засобів загальновиробничого (цехового, дільничого, лінійного) призначення.

15.3. Амортизація нематеріальних активів загальновиробничого (цехового, дільничого, лінійного) призначення.

15.4. Витрати на утримання, експлуатацію та ремонт, страхування, операційну оренду основних засобів, інших необоротних активів загальновиробничого призначення.

15.5. Витрати на вдосконалення технології й організації виробництва (оплата праці та відрахування на соціальні заходи працівників, зайнятих удосконаленням технології й організації виробництва, поліпшенням якості продукції, підвищенням її надійності, довговічності, інших експлуатаційних характеристик у виробничому процесі; витрати матеріалів, купівельних комплектуючих виробів і напівфабрикатів, оплата послуг сторонніх організацій тощо).

15.6. Витрати на опалення, освітлення, водопостачання, водовідведення та інше утримання виробничих приміщень.

15.7. Витрати на обслуговування виробничого процесу (оплата праці загальновиробничого персоналу; відрахування на соціальні заходи, медичне страхування робітників та апарату управління виробництвом; витрати на здійснення технологічного контролю за виробничими процесами та якістю продукції, робіт, послуг).

15.8. Витрати на охорону праці, техніку безпеки і охорону навколишнього природного середовища.

15.9. Інші витрати (внутрішньозаводське переміщення матеріалів, деталей, напівфабрикатів, інструментів зі складів до цехів і готової продукції на склади; нестачі незавершеного виробництва; нестачі і втрати від псування матеріальних цінностей у цехах; оплата простоїв тощо).

В Методичних рекомендаціях з формування собівартості продукції (робіт, послуг) в промисловості, затверджених наказом Мінпромполітики від 09.07.2007 р. № 373, під виробничою собівартістю промислової продукції розуміються виражені в грошовій формі поточні витрати підприємства на її виробництво.

Крім виробничої собівартості, вирізняють також поняття повної собівартості товарів (робіт, послуг) - це сума витрат, яка пов'язана з виробництвом, управлінням та реалізацією продукції. Іншими словами, повна собівартість складається з виробничої собівартості, адміністративних витрат та витрат на збут.

Посилання позивача на те що, ДП Львівський державний завод ,,ЛОРТА" облік витрат в частині прямих витрат (визначених у калькуляціях картах), пов'язаних з виготовленням конкретного найменування продукції їдальні, акумулюється на рах. 235 «Основне виробництво» (їдальня), з подальшим віднесенням до дебиту рах. 902.5 «Собівартість реалізації їдальні», а витрати на оплату праці, інші витрати їдальні відображаються по дебету рах. 93.1 з подальшим віднесенням на фінансові результати діяльності, не можуть братись до уваги оскільки Листом Міністерства економіки та з питань Європейської інтеграції України №54-51/741 від 05.11.2004 р. яким керувалось підприємство при визначені витрат на їдальню робить посилання на наказ Держкомполітики від 02.02.2001 р. №47 який втратив чинність на підставі наказу Мінпромполітики від 09.07.2007 р. №373.

Згідно з частиною 1 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову (частина 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України).

За таких обставин, виходячи з системного аналізу положень законодавства України та наданих сторонами доказів, суд дійшов висновку про необхідність визнання протиправним і скасування податкового повідомлення-рішення № від 17.11.2016 року, прийнятого Сихівським відділенням Галицької Об'єднаної Державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Львівській області, яким накладено на підприємство штраф в розмірі 6 286 (шість тисяч двісті вісімдесят шість) грн 40 коп.

Щодо судових витрат, то у відповідності до вимог ст.94 КАС України, судові витрати у формі судового збору належить стягнути на користь позивача відповідно до задоволених вимог .

Керуючись ст.ст. 2, 4, 7-14, 23, 69, 70, 71, 86, 160-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України,-

Постановив:

Позов задовольнити частково.

Скасувати податкове повідомлення рішення № 000402220 від 07.10.2016 року, Головного управління ДФС у Львівській області, в частині нарахування основного платежу в розмірі 35127,00 грн. та штрафних санкцій в розмірі 26345,24 грн.

Скасувати податкове повідомлення рішення № від 22.07.2016 року, Головного управління ДФС у Львівській області, в частині зменшення суми від'ємного значення об'єкту оподаткування податком на прибуток в розмірі 1860490,36 грн.

Скасувати податкове повідомлення рішення № 000400220 від 07.10.2016 року, Головного управління ДФС у Львівській області, в частині нарахування основного платежу в розмірі 305640,00 грн. та штрафних санкцій в розмірі 68293,45 грн.

В решті позовних вимог відмовити.

Стягнути з Головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області за рахунок його бюджетних асигнувань сплаченого судового збору у розмірі 34 438 (тридцять чотири тисячі чотириста тридцять вісім) гривень 44 копійки на користь державного підприємства "Львівський державний завод "ЛОРТА".

Апеляційна скарга на постанову суду подається протягом десяти днів з дня її проголошення до Львівського апеляційного адміністративного суду через Львівський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Львівського апеляційного адміністративного суду. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Постанова набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 254 КАС України.

Повний текст постанови складено та підписано 27.03.2017 року.

Суддя Р.М. Брильовський