Справа № 710/863/14-а (2-а/710/28/14)
Суддя: Штульман І.В.
Дата ухвалення: 2017-03-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 березня 2017 року м. Київ К/800/49954/14

Вищий адміністративний суд України в складі колегії суддів:

головуючого:Штульман І.В. (доповідач),
суддів:Олексієнка М.М.,
Рецебуринського Ю.Й.,-

провівши в порядку касаційного провадження попередній розгляд справи за позовом ОСОБА_4 до Головного управління юстиції у Черкаській області про скасування наказу про звільнення та поновлення на роботі, за касаційною скаргою Головного управління юстиції у Черкаській області на постанову Шполянського районного суду Черкаської області від 19 травня 2014 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 9 вересня 2014 року, -

в с т а н о в и в :

У квітні 2014 року ОСОБА_4 звернувся в суд з позовом, у якому просив визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління юстиції у Черкаській області від 17 березня 2014 року № 424/к про звільнення та поновити його на посаді завідувача сектору державної реєстрації речових прав на нерухоме майно реєстраційної служби Шполянського районного управління юстиції Черкаської області.

Постановою Шполянського районного суду Черкаської області від 19 травня 2014 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 9 вересня 2014 року, позов задоволено. Визнано незаконним та скасовано наказ Головного управління юстиції у Черкаській області від 17 березня 2014 року № 424/к, яким ОСОБА_4 звільнений з посади завідувача сектору державної реєстрації речових прав на нерухоме майно реєстраційної служби Шполянського районного управління юстиції Черкаської області з 26 березня 2014 року за власним бажанням відповідно до статті 38 Кодексу законів про працю України. Поновлено ОСОБА_4 на посаді завідувача сектору державної реєстрації речових прав на нерухоме майно реєстраційної служби Шполянського районного управління юстиції Черкаської області з 26 березня 2014 року. Вирішено питання щодо судових витрат.

У касаційній скарзі Головне управління юстиції у Черкаській області, посилаючись на порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального і процесуального права, просить Вищий адміністративний суд України скасувати постанову Шполянського районного суду Черкаської області від 19 травня 2014 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 9 вересня 2014 року, ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Касаційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до частини 1 статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що з 5 серпня 2013 року по 26 березня 2014 року ОСОБА_4 працював на посаді завідувача сектору державної реєстрації речових прав на нерухоме майно реєстраційної служби Шполянського районного управління юстиції Черкаської області, що підтверджується записами в його трудовій книжці.

12 березня 2014 року позивачем на ім'я начальника реєстраційної служби Головного управління юстиції у Черкаській області ОСОБА_5 подана заява про звільнення його із займаної посади за власним бажанням відповідно до статті 38 Кодексу законів про працю України.

Наказом Головного управління юстиції у Черкаській області від 17 березня 2014 року № 424/к ОСОБА_4 звільнений з посади завідувача сектору державної реєстрації речових прав на нерухоме майно реєстраційної служби Шполянського районного управління юстиції Черкаської області з 26 березня 2014 року за власним бажанням відповідно до статті 38 Кодексу законів про працю України.

8 квітня 2014 року до Головного управління юстиції у Черкаській області надійшла заява ОСОБА_4 від 28 березня 2014 року, в якій він відкликав свою заяву від 12 березня 2014 року про звільнення за власним бажанням, та надані листки непрацездатності серії АВЮ № 298326 та серії АГО № 530486 для нарахування відповідних виплат, згідно яких він з 24 лютого по 7 березня 2014 року та з 18 по 27 березня 2014 року перебував на лікарняному.

24 квітня 2014 року позивач отримав повідомлення від 27 березня 2014 року № 8-19/714 за підписом в.о. начальника реєстраційної служби Головного управління юстиції у Черкаській області ОСОБА_5 про необхідність отримання трудової книжки та копії наказу про його звільнення у відділі кадрової роботи та державної служби Головного управління юстиції у Черкаській області.

Не погоджуючись з прийнятим наказом про звільнення від 17 березня 2014 року № 424/к позивач звернувся з даним позовом до суду.

Задовольняючи позов суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, виходив з того, що звільнення ОСОБА_4 з посади за статтею 38 Кодексу законів про працю України проведено роботодавцем з грубим порушенням норм трудового законодавства, а тому наказ про звільнення є незаконним та підлягає скасуванню.

За змістом статті 51 Кодексу законів про працю України держава гарантує працездатним громадянам, які постійно проживають на території України, правовий захист від незаконного звільнення.

Право громадян на працю забезпечується державою, а трудовий договір може бути розірваний лише з підстав і в порядку, передбаченому трудовим законодавством (статті 2, 36, 40, 41 Кодексу законів про працю України).

Відповідно до частини 1 статті 38 Кодексу законів про працю України працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. У разі, коли заява працівника про звільнення з роботи за власним бажанням зумовлена неможливістю продовжувати роботу (переїзд на нове місце проживання; переведення чоловіка або дружини на роботу в іншу місцевість; вступ до навчального закладу; неможливість проживання у даній місцевості, підтверджена медичним висновком; вагітність; догляд за дитиною до досягнення нею чотирнадцятирічного віку або дитиною-інвалідом; догляд за хворим членом сім'ї відповідно до медичного висновку або інвалідом I групи; вихід на пенсію; прийняття на роботу за конкурсом, а також з інших поважних причин), власник або уповноважений ним орган повинен розірвати трудовий договір у строк, про який просить працівник.

З системного аналізу вказаних правових норм слідує, що для розірвання трудового договору, укладеного на невизначений строк, з ініціативи працівника необхідна наявність домовленості сторін про строк звільнення. Якщо працівник у своїй заяві не вказав причин, що свідчать про неможливість продовження роботи, звільнення не може відбутися раніше настання двотижневого строку, наданого працівникові для письмового попередження власника або уповноваженого ним органу. Таке положення зумовлене тим, що після закінчення зазначеного терміну працівник може залишитися на роботі й не вимагати розірвання трудового договору.

Як встановлено судами попередніх інстанцій, ОСОБА_4 у період з 18 по 27 березня 2014 року перебував на амбулаторному лікуванні, що підтверджується листком непрацездатності серії АГО № 530486.

28 березня 2014 року, вийшовши після лікарняного на роботу, позивач написав заяву на ім'я в.о. начальника Головного управління юстиції у Черкаській області ОСОБА_5 про відкликання його заяви від 12 березня 2014 року про звільнення за власним бажанням. Однак, наказом від 17 березня 2014 року № 424/к ОСОБА_4 був уже звільнений із займаної посади з 26 березня 2014 року.

Таким чином, вирішуючи спір суди попередніх інстанцій дійшли вірного висновку, що позивача звільнено в період перебування його на лікарняному, а сам наказ виданий після спливу п'ятиденного терміну з дня написання заяви про звільнення за власним бажанням.

Відповідно до абзацу 2 пункту 12 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» (зі змінами та доповненнями) працівник, який попередив власника або уповноважений ним орган про розірвання трудового договору, укладеного на невизначений строк, вправі до закінчення строку попередження відкликати свою заяву і звільнення в цьому випадку не проводиться, якщо на його місце не запрошена особа в порядку переведення з іншого підприємства, установи, організації (частина 4 статті 24 Кодексу законів про працю України).

Згідно частини 2 статті 38 Кодексу законів про працю України якщо працівник після закінчення строку попередження про звільнення не залишив роботи і не вимагає розірвання трудового договору, власник або уповноважений ним орган не вправі звільнити його за поданою раніше заявою, крім випадків, коли на його місце запрошено іншого працівника, якому відповідно до законодавства не може бути відмовлено в укладенні трудового договору.

Як встановлено судами в ході розгляду справи, згоди між сторонами не було та у перший же день виходу позивача з лікарняного на роботу (28 березня 2014 року) ним написана заява, якою він відкликав раніше подану заяву про звільнення за власним бажанням від 12 березня 2014 року.

З огляду на зазначене, суди попередніх інстанцій, вирішуючи спір, виходили з того, що наказ про звільнення ОСОБА_4 повинен бути скасований у зв'язку з виходом працівника на роботу і відкликанням заяви про звільнення за власним бажанням.

Протягом двотижневого терміну з дня подання заяви про звільнення посада завідувача сектору державної реєстрації речових прав на нерухоме майно реєстраційної служби Шполянського районного управління юстиції Черкаської області не була вакантною, а тому відповідно до Порядку проведення конкурсу на заміщення вакантних посад державних службовців, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 лютого 2002 року № 169, роботодавець не вправі в цей час проводити конкурс для заміщення вакантної посади та запрошувати на цю посаду іншого працівника.

Крім того, судами попередніх інстанцій вірно встановлено, що згідно наказу від 17 березня 2014 року № 424/к ОСОБА_4 звільнений з посади за власним бажанням відповідно до статті 38 Кодексу законів про працю України, а в його трудовій книжці внесено запис про звільнення згідно статті 36 цього Кодексу.

У відповідності до частини 1 статті 235 Кодексу законів про працю України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає спір.

Враховуючи викладене, звільнення позивача за статтею 38 Кодексу законів про працю України не можна визнати законним та обґрунтованим, а тому суди попередніх інстанцій дійшли вірного висновку про протиправність спірного наказу та необхідність його скасування з поновленням ОСОБА_4 на займаній посаді.

Доводи, викладені в касаційній скарзі, не спростовують висновків судів та встановлених обставин справи, підстави для призначення справи до розгляду в судовому засіданні відсутні.

Відповідно до частини 3 статті 2201 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Згідно статті 224 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій. Не може бути скасовано судове рішення з мотивів порушення судом норм процесуального права, якщо це не призвело і не могло призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись статтями 220, 2201, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

у х в а л и в :

Касаційну скаргу Головного управління юстиції у Черкаській області - залишити без задоволення.

Постанову Шполянського районного суду Черкаської області від 19 травня 2014 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 9 вересня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_4 до Головного управління юстиції у Черкаській області про скасування наказу про звільнення та поновлення на роботі - залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає, може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, у строк та у порядку, визначеними статтями 237-2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий: Штульман І.В.

Судді: Олексієнко М.М.

Рецебуринський Ю.Й.