Справа № 534/381/17
Суддя: Солоха О. В.
Дата ухвалення: 2017-03-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 534/381/17
№ 2-а/534/28/17
П О С Т А Н О В А

Іменем України

20 березня 2017 року м. Горішні Плавні

Комсомольський міський суд Полтавської області у складі судді Солохи О.В., розглянувши у порядку скороченого провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення Горішньоплавнівської міської ради Полтавської області про визнання дій протиправними та зобовязання провести нарахування і виплату щорічної грошової допомоги учаснику бойових дій,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив визнати дії Управління соціального захисту населення Горішньоплавнівської міської ради Полтавської області щодо нарахування щорічної одноразової грошової допомоги до 5 травня відповідно ст.12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» у розмірі 920 грн. за 2016 рік протиправними, зобовязати здійснити перерахунок, нарахувати і виплатити 4 730 грн. щорічної разової грошової допомоги як учаснику бойових дій за 2016 рік відповідно до ст.12 Закону України»Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» у розмірі пяти мінімальних пенсій за віком, виходячи зі ст.7 Закону України «Про державний бюджет на 2016 рік» на момент проведених виплат, з урахуванням раніше виплачених сум.

Заявлені вимоги мотивує тим, що він є учасником бойових дій, що підтверджується відповідним посвідченням та має право на пільги, встановлені законодавством України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», учасникам бойових дій. У 2016 році УСЗН Горішньоплавнівської міської ради Полтавської області йому було нарахована та виплачена щорічна разова грошова допомога у сумі 920 грн. постановою КМУ № 141 від 02.03.2016, якою у своїй діяльності керується відповідач, встановлено, що виплата разової грошової допомоги до 5 травня, передбаченої Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і Закону України «Про жертви нацистських переслідувань» учасникам бойових дій» здійснюється у розмірі 920 грн., тобто у розмірі меншому, ніж це встановлено Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» № 367-ХІV від 25 грудня 1998 року, а саме у розмірі пяти мінімальних пенсій за віком. Таким чином, повинен був отримати у 2016 році 5 650 грн. разової грошової допомоги. Однак, у 2016 році він отримав 920 грн., тобто недоплата становить 4 730 грн. У відповіді на його звернення про нарахування та виплату йому невиплаченої йому частини щорічної разової грошової допомоги як учаснику бойових дій за 2016 рік у сумі 4 730 грн. УСЗН Горішньоплавнівської міської ради відмовило йому в доплаті невиплаченої частини разової грошової допомоги. Тому звернувся до суду із відповідним позовом для захисту своїх прав та інтересів.

Відповідач позов не визнав з підстав викладених у запереченні.

Суд, розглядаючи справу відповідно до ст.183-2 КАС України в порядку скороченого провадження, одноособово, без проведення судового засідання та виклику осіб, які беруть участь у справі, оцінивши повідомлені сторонами обставини, дійшов до висновку про відмову в задоволенні позову з наступних підстав.

Суддею встановлено, що позивач ОСОБА_1 є учасником бойових дій, що підтверджується відповідним посвідченням серії АА №161369 від 02.09.2015 (а.с.6).

Відповідно до ст.12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» №3551-XII вiд 22.10.1993 року (далі по тексту Закон №3551-XII), щорічно до 5 травня учасникам бойових дій виплачується разова грошова допомога у розмірі, який визначається Кабінетом Міністрів України в межах бюджетних призначень, встановлених законом про Державний бюджет України.

Згідно відповіді Управління соціального захисту населення Горішньоплавнівської міської ради Полтавської області № 02-894 від 07.02.2017, у 2016 році позивачу було здійснено виплату щорічної разової грошової допомоги до 5 травня у розмірі 920 грн. у відповідності до постанови КМУ від 02.03.2016 №141 «Деякі питання виплати у 2016 році разової грошової допомоги, передбаченої Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і Закону України «Про жертви нацистських переслідувань».

Позивач посилається у позові на те, що така допомога мала бути виплачена йому у розмірі 5 мінімальних пенсій за віком.

Суд зазначає, що ч.5 ст. 12 Закону № 3551-ХІІІ передбачалось, що щорічно до 5 травня учасникам бойових дій виплачується разова грошова допомога у розмірі п'яти мінімальних пенсій за віком.

Підпунктом «б» підпункту 1 пункту 20 розділу II Закону України від 28 грудня 2007 року № 107-VI «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» частину 5 викладено в наступній редакції: «щорічно до 5 травня учасникам бойових дій виплачується разова грошова допомога у розмірі, який визначається Кабінетом Міністрів України в межах бюджетних призначень, встановлених законом про Державний бюджет України».

Суд вказує, що у подальшому, зміни, внесені підпунктом «б» підпункту 1 пункту 20 розділу II Закону України від 28 грудня 2007 року № 107-VI визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), згідно з Рішенням Конституційного Суду України від 22 травня 2008 року № 10-рп/2008.

Пунктом 63 Закону України «Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин» від 28 грудня 2014 року № 79-VІІІ (набрав чинності 01 січня 2015 року) розділ VI «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного кодексу України доповнено пунктом 26, згідно з яким норми і положення статей 12, 13, 14, 15 та 16 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Суд наголошує на тому, що ця норма Закону № 79-VІІІ нечинною або неконституційною не визнавалась.

Постановою Кабінету Міністрів України від 02 березня 2016 року № 141 «Деякі питання виплати у 2016 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань»» з метою забезпечення виплати разової грошової допомоги ветеранам війни, особам, на яких поширюється дія Законів України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань» встановлено, що у 2016 році виплату разової грошової допомоги до 5 травня, передбаченої вказаними законами здійснює Міністерство соціальної політики шляхом перерахування коштів на зазначені цілі структурним підрозділам з питань соціального захисту населення обласних, Київської міської державних адміністрацій, які через відділення зв'язку або через установи банків перераховують їх на особові рахунки громадян за місцем отримання пенсії (особам, які не є пенсіонерами, - за місцем їх проживання), у таких розмірах: учасникам бойових дій та колишнім неповнолітнім (яким на момент ув'язнення не виповнилося 18 років) в'язням концентраційних таборів, ґетто, інших місць примусового тримання, а також дітям, які народилися у зазначених місцях примусового тримання їх батьків, - 920 гривень.

У рішенні Конституційного Суду України від 26 грудня 2011 року № 20-рп/2011 зазначено, що одним з визначальних елементів у регулюванні суспільних відносин у соціальній сфері є додержання принципу пропорційності між соціальним захистом громадян та фінансовими можливостями держави, а також гарантування права кожного на достатній життєвий рівень. Передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Крім того, такі заходи можуть бути обумовлені необхідністю запобігання чи усунення реальних загроз економічній безпеці України, що згідно з частиною 1 статті 17 Конституції України є найважливішою функцією держави. Водночас зміст основного права не може бути порушений, що є загальновизнаним правилом. Неприпустимим також є встановлення такого правового регулювання, відповідно до якого розмір пенсій, інших соціальних виплат та допомоги буде нижчим від рівня, визначеного в частині 3 статті 46 Конституції України, і не дозволить забезпечувати належні умови життя особи в суспільстві та зберігати її людську гідність, що суперечитиме статті 21 Конституції України.

У рішенні Конституційного Суду України від 25 січня 2012 року № 3-рп/2012 зазначено, що суди під час вирішення справ про соціальний захист громадян керуються, зокрема, принципом законності. Цей принцип передбачає застосування судами законів України, а також нормативно-правових актів відповідних органів державної влади, виданих на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України, в тому числі нормативно-правових актів Кабінету Міністрів України, виданих у межах його компетенції, на основі і на виконання Бюджетного кодексу України, закону про Державний бюджет України на відповідний рік та інших законів України. Однією з ознак України як соціальної держави є забезпечення загальносуспільних потреб у сфері соціального захисту за рахунок коштів Державного бюджету України виходячи з фінансових можливостей держави, яка зобов'язана справедливо і неупереджено розподіляти суспільне багатство між громадянами і територіальними громадами та прагнути до збалансованості бюджету України. При цьому рівень державних гарантій права на соціальний захист має відповідати Конституції України, а мета і засоби зміни механізму нарахування соціальних виплат та допомоги - принципам пропорційності і справедливості.

Суд вказує, що повноваження Кабінету Міністрів України щодо розробки проекту закону про Державний бюджет України та забезпечення виконання відповідного закону пов'язані з його функціями, в тому числі щодо реалізації політики у сфері соціального захисту та в інших сферах. Кабінет Міністрів України регулює порядок та розміри соціальних виплат та допомоги, які фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України, відповідно до Конституції та законів України.

Отже, суд зазначає, що у 2016 році у відповідача не було правових підстав для нарахування щорічної разової грошової допомоги учасникам бойових дій до 5 травня у розмірах інших, ніж встановлено Кабінетом Міністрів.

Враховуючи те, що щорічну разову грошову допомогу до 5 травня за 2016 рік нараховано та виплачено позивачу у розмірі 920,00 грн. відповідно до положень Бюджетного кодексу України та постанови Кабінету Міністрів України від 02 березня 2016 року №141 «Деякі питання виплати у 2016 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань», суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову.

Керуючись ст.ст. 2, 94, 183-2 КАС України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, що може бути подана до Харківського апеляційного адміністративного суду через Комсомольський міський суд Полтавської області протягом десяти днів з дня складання постанови в повному обсязі. Якщо постанову було проголошено у відсутності особи, яка бере участь у справі, то строк подання апеляційної скарги обчислюється з дня отримання нею копії постанови.

Повний текст постанови складено 27.03.2017.

Суддя підпис ОСОБА_2

Згідно з оригіналом.

Суддя О.В. Солоха