Справа № 804/4815/16
Суддя: Семененко Я.В.
Дата ухвалення: 2017-03-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

23 березня 2017 рокусправа № 804/4815/16

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Семененка Я.В.

суддів: Бишевської Н.А. Добродняк І.Ю

за участю секретаря судового засідання: Троянова А.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1

на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 20 вересня 2016 року по справі №804/4815/16 за позовом ОСОБА_1 до Інспекції Державного архітектурно-будівельного контролю у Дніпропетровській області про визнання протиправними дій, визнання протиправною та скасування постанови,-

в с т а н о в и В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив:

визнати протиправними дій посадових осіб інспекції ДАБК про притягнення позивача до адміністративної відповідальності;

скасувати постанову №13/1100 від 17 травня 2016р. по справі про адміністративне правопорушення.

Підставами позову визначено те, що відповідачем порушено процедуру проведення перевірки, за наслідками якої складено протокол про адміністративне правопорушення. Крім цього, позивач не погоджувався з підставами притягнення його до адміністративної відповідальності, вказуючи на те, що він не допускав порушень законодавства у сфері містобудування.

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 20 вересня 2016 року у задоволенні позову відмовлено.

Постанова суду мотивована тим, що позивача обґрунтовано притягнуто до адміністративної відповідальності, з огляду на встановлений факт експлуатації нерухомого майна, яке не прийнято в експлуатацію. Щодо доводів позивача про порушення відповідачем процедури проведення перевірки, то суд вказав на те, що самі по собі зазначені обставини не можуть бути підставою для скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення та фактичного звільнення позивача від відповідальності, з огляду на доведений факт вчинення позивачем правопорушення.

Не погоджуючись з постановою суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального права, неповне з'ясування обставин справи, просив скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким задовольнити адміністративний позов. Апеляційна скарга фактично обґрунтована незгодою з висновками суду першої інстанції щодо наявності правових підстав для притягнення позивача до адміністративної відповідальності. Заявник апеляційної скарги вказує на безпідставність висновків відповідача, з якими фактично погодився суд першої інстанції, щодо експлуатації нерухомого майне, яке не прийнято в експлуатацію. Позивач посилається на те, що нерухоме майно введено в експлуатацію у порядку, встановленому законом, підтвердженням чому є відповідні акти введення в експлуатацію. Також, заявник апеляційної скарги вказує і на порушення відповідачем порядку проведення перевірки та розгляду справи про адміністративне правопорушення. Так, заявник апеляційної скарги вказує на те, що у відповідача були відсутні правові підстави для проведення перевірки. Крім цього, позивач зазначає, що суд першої інстанції не звернув уваги на ті обставини, які свідчать про те, що на час проведення перевірки сплинули строки для її проведення, які були визначені у направленні на перевірку.

Перевіривши матеріали справи, правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи із наступного.

Встановлені обставини справи свідчать про те, що посадовою особою Інспекції Державного архітектурно-будівельного контролю у Дніпропетровській області на підставі направлення від 21.04.2016 № 296 проведено позапланову перевірку дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил гр.ОСОБА_1 на об'єкті "Торгівельний комплекс «Маяк» за адресою: Дніпропетровська область, Новомосковський район, с.Піщанка, вул. Дорожна, 1", за результатами якої складено Акт від 04.05.2016 №б/н.

В акті перевірки зазначено, що згідно рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 14.06.13р. провадження №2/183/2085/13 справа №183/1605/13-ц встановлено, що гр.ОСОБА_1 виконав будівельні роботи з реконструкції торгівельного комплексу «Маяк» який складається з магазину А, кафе А1-А4 магазину автозапчастин А-5, навісу Б, вбиральні В, торгівельного комплексу Д, трансформатора ТР, оглядових колодязів я-я-2, коложязя к, підпірної стіни - №1, огорожі № 2-6, замощення І-ІІІ.

Під час проведення перевірки встановлено, що гр.ОСОБА_1 виконав будівельні роботи з будівництва будівлі шиномонтажу. На момент проведення перевірки будівельні роботи не виконуються, торгівельний комплекс «Маяк» у складі магазину А, кафе А1-А4, магазину автозапчастин А-5, навісу Б, вбиральні В, торгівельного комплексу Д, трансформатора ТР, оглядових колодязів я-я-2, колодязя к, підпірної стіни - №1, огорожі №2-6, замощення І-ІІІ та будівлі шиномонтажу за адресою: Дніпропетровська область, Новомосковський район, с.Піщанка, вул.Дорожна, 1 експлуатується гр.ОСОБА_1 не прийнятим в експлуатацію, що є порушенням ч.8 ст.39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності».

Таким чином, перевіркою встановлено, що приміщення торгівельного комплексу «Маяк» та будівлі шиномонтажу експлуатуються позивачем, чим порушено вимоги п.8 ст.39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності».

04.05.2016р. головним інспектором будівельного нагляду відділу нагляду за діяльністю органів державного архітектурно-будівельного контролю та ринкового нагляду Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції у Дніпропетровській області відповідно до ст.41 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», Порядку № 553 відносно гр.ОСОБА_1 складено припис, в якому вимагалось усунути виявлене порушення шляхом припинення експлуатації до прийняття зазначених у акті приміщень в експлуатацію відповідно до вимог законодавства.

Також, вказаною посадовою особою Інспекції 04.05.16р. складено протокол про правопорушення у сфері містобудівної діяльності, в якому зазначено виявлені порушення та вказано дату та час розгляду справи про адміністративне правопорушення, а саме 17.05.2016 о 11:00 у приміщенні Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції у Дніпропетровській області.

Від підпису та отримання вищенаведених документів позивач відмовився, про що перевіряючим зроблено відповідну відмітку.

За результатами розгляду справи про правопорушення у сфері містобудівної діяльності (акт перевірки, припис) від 04.05.16р. головним інспектором будівельного нагляду відділу нагляду за діяльністю органів державного архітектурно-будівельного контролю та ринкового нагляду Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції у Дніпропетровській області винесено постанову від 17.05.2016 № 13/1100 про накладення штрафу за правопорушення у сфері містобудівної діяльності, згідно якої позивача визнано винним у вчиненні правопорушення передбаченого пп. 3 п. 6 ч. 2 ст. 2 Закону України "Про відповідальність за правопорушення у сфері містобудівної діяльності" та накладено штраф у розмірі 130500,00 грн.

Правомірність дій відповідача щодо проведення перевірки та обґрунтованість постанови про притягнення позивача до відповідальності за правопорушення у сфері містобудівної діяльності є предметом спору, який передано на вирішення суду.

За наслідками перегляду судового рішення суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відсутності підстав для задоволення позову з огляду на наступне.

Так, суд першої інстанції надав належну правову оцінку доводам позивача щодо неправомірності проведення перевірки та обґрунтовано вказав на їх безпідставність враховуючи наступне.

Правові та організаційні засади, основні принципи і порядок здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності, повноваження органів державного нагляду (контролю), їх посадових осіб і права, обов'язки та відповідальність суб'єктів господарювання під час здійснення державного нагляду (контролю) визначені Законом України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» № 877-V від 05.04.2007 року.

Згідно з ст. 1 цього Закону державний нагляд (контроль) - діяльність уповноважених законом центральних органів виконавчої влади, їх територіальних органів, державних колегіальних органів, самоврядування (далі - органи державного нагляду (контролю)) в межах повноважень, передбачених законом, щодо виявлення та запобігання порушенням вимог законодавства суб'єктами господарювання та забезпечення інтересів суспільства, зокрема належної якості продукції, робіт та послуг, прийнятного рівня небезпеки для населення, навколишнього природного середовища.

У відповідності до ч. 2 ст. 8 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» №877-Vоргани державного нагляду (контролю) та їх посадові особи під час здійснення заходів державного нагляду (контролю) зобов'язані повно, об'єктивно та неупереджено здійснювати державний нагляд (контроль) у межах повноважень, передбачених законом.

Процедура здійснення заходів, спрямованих на дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил під час виконання підготовчих і будівельних робіт та ліцензійних умов провадження господарської діяльності, пов'язаної із створенням об'єктів будівництва регламентована Порядком здійснення державного архітектурно-будівельного контролю затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 23.05.2011 року №553 (далі Порядок №533)

Частиною 2 пункту 1 Порядку № 553 визначено, що державний архітектурно-будівельний контроль відповідно до повноважень, визначених статтею 7 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», здійснюється такими органами державного архітектурно-будівельного контролю: виконавчими органами з питань державного архітектурно-будівельного контролю сільських, селищних, міських рад; структурними підрозділами з питань державного архітектурно-будівельного контролю Київської та Севастопольської міських держадміністрацій; Держархбудінспекцією.

Пунктом 3 Порядку № 553 встановлено, що державний архітектурно-будівельний контроль здійснюється посадовими особами органів державного архітектурно-будівельного контролю відповідно до їх посадових інструкцій та функціональних повноважень.

Відповідно до п. 5 Порядку № 533 державний архітектурно-будівельний контроль здійснюється у порядку проведення планових та позапланових перевірок за територіальним принципом.

Згідно з ч. 1 ст.7 Закону України №877 для здійснення планового або позапланового заходу орган державного нагляду (контролю) видає наказ, який має містити найменування суб'єкта господарювання, щодо якого буде здійснюватися захід, та предмет перевірки.

Відповідно до ч. 2 ст. 7 Закону України № 877 на підставі наказу оформляється посвідчення (направлення) на проведення заходу, яке підписується керівником або заступником керівника органу державного нагляду (контролю) (із зазначенням прізвища, ім'я та по батькові) і засвідчується печаткою.

Відповідно ч. 5 ст. 7 Закону України №877 перед початком здійснення заходу посадові особи органу державного нагляду (контролю) зобов'язані пред'явити керівнику суб'єкта господарювання або уповноваженій ним особі посвідчення (направлення) та службове посвідчення, що засвідчує посадову особу органу державного нагляду (контролю), і надати суб'єкту господарювання копію посвідчення (направлення). Посадова особа органу державного нагляду (контролю) без посвідчення (направлення) на здійснення заходу та службового посвідчення не має права здійснювати державний нагляд (контроль) суб'єкта господарювання.

Статтею 10 Закону України № 877 передбачено, що суб'єкт господарювання під час здійснення державного нагляду (контролю) має право не допускати посадових осіб органу державного нагляду (контролю) до здійснення державного нагляду (контролю), якщо посадова особа органу державного нагляду (контролю) не надала копії документів, передбачених цим Законом, або якщо надані документи не відповідають вимогам цього Закону.

Пунктом 11 ст. 4 Закону України № 877 встановлено, що плановий чи позаплановий захід повинен здійснюватися у присутності керівника або його заступника, або уповноваженої особи суб'єкта господарювання.

Згідно до п. п. 7, 9 Порядку № 533 позаплановою перевіркою вважається перевірка, яка не передбачена планом роботи органу державного архітектурно-будівельного контролю.

Підставами для проведення позапланової перевірки є: подання суб'єктом містобудування письмової заяви про проведення перевірки об'єкта будівництва або будівельної продукції за його бажанням; необхідність проведення перевірки достовірності даних, наведених у повідомленні та декларації про початок виконання підготовчих робіт, повідомленні та декларації про початок виконання будівельних робіт, декларації про готовність об'єкта до експлуатації, протягом трьох місяців з дня подання зазначених документів; виявлення факту самочинного будівництва об'єкта; перевірка виконання суб'єктом містобудівної діяльності вимог приписів органу державного архітектурно-будівельного контролю; вимога Держархбудінспекції про проведення перевірки; звернення фізичних чи юридичних осіб про порушення суб'єктом містобудування вимог містобудівного законодавства; вимога правоохоронних органів про проведення перевірки.

Встановлені обставини справи свідчать про те, що у спірному випадку позапланову перевірку ОСОБА_1 проведено на підставі направлення від 21.04.2016р. №296, в якому зазначено, що перевірка здійснюється на підставі наказу (розпорядження) Державної архітектурно-будівельної інспекції України №976 від 08 вересня 2015 року про удосконалення роботи із здійснення заходів державного архітектурно-будівельного контролю та звернення гр.ОСОБА_2 від 23.03.2016р.

Як вбачається із долученої до матеріалів справи копії звернення ОСОБА_2, до відмова інспекції ДАБК у Дніпропетровській області було доведено інформацію про те, що об'єкт нерухомості за адресою: с.Піщанка, вул.Дорожна, 1 експлуатується без відповідних дозволів.

Направлення на перевірку було вручено ОСОБА_1, який своїм підписом засвідчив отримання його копії.

Щодо посилань позивача на те, що перевірку проведено поза межами строків, які визначено в направленні на перевірку, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Так, згідно направлення №296 строк його дії встановлено з 22.04.2016р. по 28.04.2016р., в той же час, дію строку направлення було продовжено з 29.04.2016р. по 04.05.2016р., про що зазначено на його зворотному боці, на якому міститься підпис ОСОБА_1 про отримання копії направлення.

Таким чином, перевірку проведено у межах строків, які визначені в направленні №296.

Щодо доводів позивача про відсутність правових підстав для проведення перевірки, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Так, обґрунтовуючи такі доводи позивач в апеляційній скарзі посилається на положення п.3 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» від 28 грудня 2014 року №71-VІІІ, яким визначено, що у 2015 та 2016 роках перевірки підприємств, установ та організацій, фізичних осіб-підприємців з обсягом доходу до 20 мільйонів гривень за попередній календарний рік контролюючими органами здійснюються виключно з дозволу Кабінету Міністрів України, за заявкою суб'єкта господарювання щодо його перевірки, згідно з рішенням суду або згідно з вимогами Кримінального процесуального кодексу України.

Вказуючи на те, що у спірному випадку перевірку проведено без дозволу Кабінету Міністрів України, позивач зазначає про неправомірність такої перевірки.

З такими доводами позивача неможливо погодитися з огляду на те, що зазначені положення Закону не регулюють порядок здійснення містобудівного контролю, а стосуються підстав та порядку проведення перевірок органами Державної фіскальної служби України, до яких відповідач не відноситься.

З огляду на встановлені обставини справи, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що у спірному випадку не існує підстав для висновку про неправомірність проведення відповідачем перевірки.

Щодо суті встановленого перевіркою порушення та притягнення позивача до відповідальності, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Так, колегія суддів звертає увагу на те, що згідно спірної постанови про накладення штрафу за правопорушення у сфері містобудівної діяльності позивача притягнуто до відповідальності на підставі пп.3 п.6 ч.2 ст.2 Закону України «Про відповідальність за правопорушення у сфері містобудівної діяльності». Вказані обставини спростовують доводи заявника апеляційної скарги щодо неправомірності притягнення його до адміністративної відповідальності за ст..97 КУпАП, оскільки у спірному випадку позивач не був притягнутий до адміністративної відповідальності за правопорушення, передбачене ст.97 КУпАП.

Згідно з ч.1 ст.39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, що належать до I - III категорій складності, та об'єктів, будівництво яких здійснювалося на підставі будівельного паспорта, здійснюється шляхом реєстрації органом державного архітектурно-будівельного контролю на безоплатній основі поданої замовником декларації про готовність об'єкта до експлуатації протягом десяти робочих днів з дня реєстрації заяви.

Частиною 8 цієї ж статті заборонена експлуатація закінчених будівництвом об'єктів, не прийнятих (якщо таке прийняття передбачено законодавством) в експлуатацію.

Частини 5 зазначеної статті встановлено, що датою прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об'єкта є дата реєстрації декларації про готовність об'єкта до експлуатації або видачі сертифіката.

Аналогічна процедура прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів визначена «Порядком прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів», який затверджений Постановою Кабінету Міністрів України № 461 від 13.04.2011.

Відповідно до п.3 Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13 квітня 2011 р. N 461, прийняття в експлуатацію об'єктів, що належать до I - III категорії складності, та об'єктів, будівництво яких здійснювалося на підставі будівельного паспорта, здійснюється шляхом реєстрації органами державного архітектурно-будівельного контролю поданої замовником декларації про готовність об'єкта до експлуатації (далі - декларація).

Встановлені обставини справи свідчать про те, що ОСОБА_1 декларацію про готовність об'єкта до експлуатації, не подавав. При цьому, під час виїзду на об'єкт будівництва головним інспектором будівельного нагляду відділу нагляду за діяльністю органів державного архітектурно-будівельного контролю та ринкового нагляду Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції у Дніпропетровській області встановлено, що реконструйоване приміщення торгівельного комплексу «Маяк» та новозбудована будівля шиномонтажу, експлуатуються.

Таким чином, встановлені обставини справи свідчать про порушення позивачем заборон, які встановлені ч.8 ст.39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності».

Посилання позивача на те, що реконструйовані об'єкти нерухомості введені в експлуатацію, колегія суддів вважає необґрунтованими з наступних підстав. Так, обґрунтовуючи свою позицію позивач посилався, зокрема, на Акти технічної комісії про готовність закінченого будівництвом об'єкта до експлуатації. Але, вказані акти, у розумінні ч.5 ст.39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», не є тим документом, який посвідчує введення об'єкту в експлуатацію. Крім цього, вказані акти складено у 2001 та 2004 роках, в той час, як після складення цих актів позивачем здійснювалася реконструкція та добудова об'єкта нерухомості, що встановлено рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 14.06.2013р. (справа №183/1605/13-ц), в якому зокрема зазначено: «після проведення реконструкцію з добудовами позивачем було створено торгівельний комплекс «Маяк», який згідно технічного паспорту складається з магазину А, кафе А1-А4, магазину автозапчастин А-5, навісу Б, вбиральні В, торгівельного комплексу Д, трансформатора ТР, оглядових колодязів я-я-2, колодязя к, підпірної стіни - №1, огорожі №2-6, замощення І-ІІІ».

Крім зазначеного судового рішення, про факт реконструкції (добудови) об'єкта нерухомості, свідчить і Свідоцтво про право власності на нерухоме майно з якого вбачається, що до проведеної реконструкції зазначений об'єкт нерухомості мав інший технічні характеристики, ніж той, який зазначений в акті перевірки та який підтверджується рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 14.06.2013р.

Тобто, встановлені обставини справи свідчать про те, що об'єкт нерухомості, який належить позивачу на праві власності, внаслідок його реконструкції та перебудов, суттєво змінив свої технічні характеристики.

Про той факт, що зазначений об'єкт нерухомості не введений в експлуатацію свідчить і рішення колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області від 19.11.2013р., яким скасовано рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 14.06.2013р. (справа №183/1605/13-ц) про визнання права власності на нерухоме майно за ОСОБА_1 При цьому, підставою для скасування рішення суду першої інстанції стало те, що позивачем не надано доказів того, що зазначений об'єкт нерухомості був прийнятий в експлуатацію.

З огляду на встановлені обставини справи, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що є доведеним факт експлуатації позивачем нерухомого майна, яке не введене в експлуатацію.

Відповідно до пп.3 п.6 ч.2 ст.2 Закону України «Про відповідальність за правопорушення у сфері містобудівної діяльності» суб'єкти містобудування, які є замовниками будівництва об'єктів (у разі провадження містобудівної діяльності), або ті, що виконують функції замовника і підрядника одночасно, несуть відповідальність у вигляді штрафу за експлуатацію або використання об'єктів будівництва, не прийнятих в експлуатацію, а також наведення недостовірних даних у декларації про готовність об'єкта до експлуатації чи акті готовності об'єкта до експлуатації: об'єктів III категорії складності - у розмірі дев'яноста прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

У відповідності до ДСТУ-Н Б В.1.2-16:2013 визначення категорії складності об'єктів будівництва здійснюється з урахуванням класів наслідків (відповідальності), які у свою чергу поділяються на: СС -3 (значні наслідки), СС-2 (середні наслідки), СС-1 (незначні наслідки). Клас наслідків (відповідальності) СС-2 відповідає ІІІ категорії складності об'єктів будівництва.

За наслідками перевірки були визначені наступні класи наслідків (відповідальності): магазин - СС-1, кафе - СС-1, магазину автозапчастин СС-1, шиномонтаж - СС-1, торгівельний комплекс (після реконструкції) - СС-2.

Оскільки, у відповідності п. п.4.4 ДСТУ-Н Б В.1.2-16:2013 клас наслідків (відповідальності) об'єкта будівництва встановлюється за найвищою характеристикою можливих наслідків, отриманих за результатами розрахунків, то за результатами перевірки визначено загальний клас наслідків (відповідальності) СС-2, так як цей клас був найвищим та встановлений до торгівельного комплексу (після реконструкції).

Під час розгляду справи у суді апеляційної інстанції позивач, яким не було визначено такої підстави позову, як неправильність визначення категорії складності об'єкту будівництва, яким не було зазначено і таких підстав для задоволення апеляційної скарги, заперечував проти правильності визначення категорії складності об'єкта будівництва. В той же час, позивачем не було надано доказів, які б спростовували правильність визначення категорії складності. А надані позивачем результати визначення категорії складності об'єкта будівництва, які виконані інженером-проектувальником ОСОБА_3, не спростовують правильність визначення категорії складності об'єкта відповідачем. Так, визначені ОСОБА_3 категорії складності об'єктів по таким об'єктам будівництва, як: магазин, магазин автозапчастин, відповідають категорії складності, яка визначена відповідачем. В той же час, вказані результати визначення категорії складності не містять в собі інформації щодо категорії складності відносно такого об'єкта будівництва як торгівельний комплекс, клас наслідків (відповідальності) якого СС-2 вплинув на визначення загального класу наслідків (відповідальності) і відповідно до визначення категорії складності об'єкта будівництва.

З огляду на встановлені обставини справи, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про правомірність та обґрунтованість постанови про накладення штрафу за правопорушення у сфері містобудівної діяльності.

Таким чином, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що судом першої інстанції правильно по суті вирішено справу, у зв'язку з чим підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування постанови суду першої інстанції не існує.

На підставі викладеного, керуючись п.1 ч.1 ст. 198, ст. 200, 206 КАС України, суд,-

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 20 вересня 2016 року по справі №804/4815/16 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України в порядку, передбаченому статтею 212 Кодексу адміністративного судочинства України.

(Повний текст ухвали виготовлено 27.03.2017р.)

Головуючий: Я.В. Семененко

Суддя: Н.А. Бишевська

Суддя: І.Ю. Добродняк