Справа № 826/19762/16
Суддя: Літвінова А.В.
Дата ухвалення: 2017-03-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

місто Київ

27 березня 2017 року №826/19762/16

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Літвінової А.В., розглянув у порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовомфізичної особи-підприємця ОСОБА_1
додержавної податкової інспекції у Солом'янському районі головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві
провизнання протиправними та скасування рішень,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до державної податкової інспекції у Солом'янському районі головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві, в якому просить:

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення державної податкової інспекції у Солом'янському районі головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві від 29.11.2016 №, прийняте відносно фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, про збільшення суми грошового зобов'язання за податком на доходи фізичних осіб за результатами річного декларування в сумі 301549,50 грн.;

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення державної податкової інспекції у Солом'янському районі головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві від 29.11.2016 №, прийняте відносно фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, про збільшення суми грошового зобов'язання за податком «військовий збір» в сумі 13787,48 грн.;

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення державної податкової інспекції у Солом'янському районі головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві від 29.11.2016 №, прийняте відносно фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, про збільшення суми грошового зобов'язання за податком на додану вартість в сумі 484886,25 грн.;

- визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 29.11.2016 в сумі 157517,66 грн., прийняту державною податковою інспекцією у Солом'янському районі головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві відносно фізичної особи-підприємця ОСОБА_1;

- визнати протиправним та скасувати рішення державної податкової інспекції у Солом'янському районі головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві від 29.11.2016 №, прийняте відносно фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про застосування штрафних санкцій за донарахування своєчасно не нарахованого внеску в сумі 18010,50 грн.

Позовні вимоги мотивовано тим, що висновки контролюючого органу, покладені в основу оскаржуваних рішень, про порушення фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 умов перебування на спрощеній системі оподаткування, а саме: здійснення діяльності, яка заборонена платниками єдиного податку першої - третьої груп, не відповідають дійсним обставинам справи, оскільки у межах власної господарської діяльності позивач надав в оренду третіх осіб цифрові порти, що не потребує ліцензуванню з боку відповідного ліцензійного органу. Крім того, позивачем наголошено, що ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 26.08.2016 надано дозвіл на проведення перевірки відносно позивача, як фізичної особи-підприємця, проте, згідно з наказом від 13.10.2016 №614, перевірка призначена щодо суб'єкта господарювання - фізичної особи ОСОБА_1, тобто вказані обставини стосуються двох різних суб'єктів, відтак, у відповідача було відсутнє право на проведення перевірки, на підставі якого прийнято оскаржувані рішення. Також, позивачем наголошено, що дії відповідача щодо нарахування сум грошового зобов'язання за період з січня по серпень 2016 року є неправомірними, оскільки суми грошових зобов'язань, визначені за 2016 рік, є неузгодженими, а строк сплати відповідних податків за даний звітний період ще не настав.

Відповідач проти задоволення позовних вимог заперечував, вказавши про правомірність оскаржуваних рішень, прийнятих у межах та на підставі наявних у контролюючого органу повноважень, з огляду на виявлення під час перевірки факту порушення позивачем умов перебування на спрощеній системі оподаткування та подальшого анулювання реєстрації позивача, як платника єдиного податку.

Розгляд справи здійснено у порядку письмового провадження на підставі частини четвертої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України.

Розглянувши подані сторонами документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та заперечення, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

Державною податковою інспекцією у Солом'янському районі головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві на підставі ухвали Шевченківського районного суду міста Києва від 26.08.2016 у справі №761/30059/16-к (провадження №1-кс/761/18446/2016) та відповідно до наказу від 13.10.2016 №614 проведено невиїзну документальну позапланову перевірку фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів за період з 01.01.2013 по 22.08.2016, дотримання законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, виконання вимог валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2013 по 22.08.2016.

За результатами вказаної перевірки контролюючим органом зроблено такі висновки про порушення фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 вимог законодавства:

- пункту 291.4 статті 291, підпункту 298.2.3 пункту 298.2 статті 298, пункту 291.5 статті 291 Податкового кодексу України (зі змінами та доповненнями), у зв'язку з чим реєстрація платника єдиного податку підлягає анулюванню з 01.04.2013;

- пункту 167.1 статті 167, пункту 177.2 статті 177 Податкового кодексу України (зі змінами та доповненнями), у зв'язку з чим занижено податок з доходів фізичних осіб від здійснення підприємницької діяльності у сумі 240 831,60 грн., у тому числі за періоди: всього за 2013 рік - 73 920,96 грн.; всього за 2014 рік - 27 141,60 грн.; всього за 2015 рік - 139 769,04 грн.;

- пункту 16-1 підрозділу 10 розділу ХХ Податкового кодексу України, у зв'язку з чим занижено зобов'язання з військового збору від здійснення підприємницької діяльності у сумі 11 030,78 грн., у тому числі за періодами: всього за 2015 рік - 11 030,78 грн.;

- частини восьмої статті 9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 №2464-VI (зі змінами та доповненнями), а саме: не нараховано та не сплачено суму єдиного внеску, нарахованого з чистого оподаткованого доходу у розмірі 157 517,66 грн., у тому числі за періодами: всього за 2013 рік - 45 174,67 грн.; всього за 2014 рік - 27 641,75 грн.; всього за 2015 рік - 84 701,24 грн.;

- пункту 181.1 статті 181, пункту 183.2 статті 183, статті 187, пункту 201.8 статті 201 Податкового кодексу України (зі змінами та доповненнями), а саме: не визначено суму ПДВ, що підлягає сплаті до бюджету у розмірі 387 909,00 грн.;

- пункту 121.1 статті 121 Податкового кодексу України (зі змінами та доповненнями), зі збереження первинних документів.

На підставі викладеного, державною податковою інспекцією у Солом'янському районі головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві складено акт від 10.11.2016 №13311/26-58-13-06-17- та прийнято такі рішення:

- податкове повідомлення-рішення від 29.11.2016 №, яким ОСОБА_1 збільшено суму грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб за результатами річного декларування у розмірі 240 831,60 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями - 60 717,90 грн.;

- податкове повідомлення-рішення від 29.11.2016 №, яким ОСОБА_1 збільшено суму грошового зобов'язання з військового збору у розмірі 11 030,78 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями - 2 757,70 грн.;

- податкове повідомлення-рішення від 29.11.2016 №, яким ОСОБА_1 збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість у розмірі 387 909,00 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями - 96 977,25 грн.;

- вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 29.11.2016 №Ф-60У, якою встановлено, що станом на 29.11.2016 заборгованість зі сплати єдиного внеску ОСОБА_1 становить 157 517,66 грн.;

- рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 29.11.2016 №, яким до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 застосовано штрафні санкції у розмірі 18 010,50 грн.

Вважаючи вказані рішення протиправними та такими, що підлягають скасуванню, позивач звернувся з позовом до суду.

Досліджуючи надані сторонами докази, аналізуючи наведені міркування та заперечення, оцінюючи їх в сукупності, суд бере до уваги наступне.

Відповідно до підпункту 78.1.11 пункту 78.1 статті 78 Податкового кодексу України (тут і надалі у редакції, яка діяла станом на момент виникнення спірних правовідносин), документальна позапланова перевірка здійснюється у разі отримання судового рішення суду (слідчого судді) про призначення перевірки або постанову органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, слідчого, прокурора, винесену ними відповідно до закону.

Про проведення документальної позапланової перевірки керівник контролюючого органу приймає рішення, яке оформлюється наказом (пункт 78.4 статті 78 Податкового кодексу України).

Зі змісту акту перевірки від 10.11.2016 №13311/26-58-13-06-17- вбачається, що остання проведена контролюючим органом на підставі ухвали Шевченківського районного суду міста Києва від 26.08.2016 у справі №761/30059/16-к (провадження №1-кс/761/18446/2016) та відповідно до наказу від 13.10.2016 №614.

Так, ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 26.08.2016 у справі №761/30059/16-к (провадження №1-кс/761/18446/2016) надано дозвіл на проведення документальної позапланової перевірки, зокрема, фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 У свою чергу, наказом державної податкової інспекції у Солом'янському районі головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві від 13.10.2016 №614 призначено перевірку суб'єкта господарювання - фізичної особи - ОСОБА_1

Згідно зі статтею 15 Податкового кодексу України, платниками податків визнаються фізичні особи (резиденти і нерезиденти України), юридичні особи (резиденти і нерезиденти України) та їх відокремлені підрозділи, які мають, одержують (передають) об'єкти оподаткування або провадять діяльність (операції), що є об'єктом оподаткування згідно з цим Кодексом або податковими законами, і на яких покладено обов'язок із сплати податків та зборів згідно з цим Кодексом.

У свою чергу, у розумінні частини другої статті 55 Господарського кодексу України, суб'єктами господарювання, зокрема, є: громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які здійснюють господарську діяльність та зареєстровані відповідно до закону як підприємці.

Натомість, державна реєстрація юридичних осіб, громадських формувань, що не мають статусу юридичної особи, та фізичних осіб - підприємців (далі - державна реєстрація) - офіційне визнання шляхом засвідчення державою факту створення або припинення юридичної особи, громадського формування, що не має статусу юридичної особи, засвідчення факту наявності відповідного статусу громадського об'єднання, професійної спілки, її організації або об'єднання, політичної партії, організації роботодавців, об'єднань організацій роботодавців та їхньої символіки, засвідчення факту набуття або позбавлення статусу підприємця фізичною особою, зміни відомостей, що містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, про юридичну особу та фізичну особу - підприємця, а також проведення інших реєстраційних дій, передбачених цим Законом (пункт 4 частини першої статті 1 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань»).

Таким чином, з аналізу наведених положень вбачається, що поняття «фізична особа-підприємець» у контексті спірних правовідносин є ідентичним поняттю «суб'єкт господарювання - фізична особа», а тому твердження позивача про відсутність у відповідача повноважень на проведення досліджуваної перевірки не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду справи.

Як вбачається зі змісту акту перевірки від 10.11.2016 №13311/26-58-13-06-17-, підставою для анулювання реєстрації позивача, як платника єдиного податку, з 01.04.2013 слугували такі висновки контролюючого органу.

Відповідно до наданих до перевірки частин документів, фізична особа-підприємець ОСОБА_1 для здійснення господарської діяльності орендує частину інформаційної кабельної мережі з метою використання її на ринку телекомунікаційних послуг (одним з орендарів, згідно з договором користування кабельною мережею є відкрите акціонерне товариство «Медіа Технології 2000»). Згідно з договором від 01.01.2013 №МТ/ПОЛ-341/1 користування кабельною мережею, укладеним з відкритим акціонерним товариством «Медіа Технології 2000», останній (правовласник) надає фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 (користувач) у платне користування частину інформаційної кабельної мережі, що знаходиться у його власності, для використання її у господарській діяльності на ринку телекомунікаційних послуг, без права передачі третім особам. Також, в акті перевірки зазначено, що фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 до перевірки надано договір оренди цифрової кабельної мережі від 30.10.2016 №ЯАВ341ПАА, згідно з яким фізична особа-підприємець ОСОБА_2 (орендодавець) надає фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 (орендарю) в оренду цифрові кабельні мережі для використання її у своїй господарській діяльності на ринку телекомунікаційних послуг кінцевим споживачам, а орендар зобов'язується здійснювати оплату за оренду мережі. До перевірки не надано договорів, укладених позивачем з кінцевими споживачами та іншими контрагентами щодо надання послуг оренди цифрового порту. Позивачем під час перевірки повідомлено, що угоди укладаються в усній формі та/або публічного договору - оферти оренди цифрового порту, який може укладатись із споживача (абонентами) (сторінки 9-10 акту).

У вказаному акті перевірки зазначено, що наданий до перевірки зразок договору публічної оферти не відповідає вимогам Цивільного кодексу України, оскільки предмет вказаного договору не відповідає змісту діяльності фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, а фактичні телекомунікаційні послуги, зазначені на сторінках договору, по суті не являються орендою цифрового порту; відсутня необхідна, доступна, достовірна інформація про продукцію, що забезпечує можливість її свідомого і компетентного вибору, зокрема, відомості про основні властивості продукції (послуг доступу до мережі Інтернет та програмної послуги), умови та правила її придбання тощо.

На підставі викладеного, контролюючим органом зроблено висновок про те, що за допомогою орендованого «цифрового пристрою - порту» надається послуга з доступу до Інтернет, отже, фізична особа-підприємець ОСОБА_1 фактично здійснює діяльність у сфері телекомунікацій та надає послуги з доступу до мережі Інтернет, адже, забезпечує абоненту можливість з'єднання кінцевого обладнання абонента (модем, комп'ютер) з мережею Інтернет за допомогою телекомунікаційної мережі, орендованої у відкритому акціонерному товаристві «Медіа Технології 2000» та/або іншого постачальника (фізична особа-підприємець ОСОБА_2.), внаслідок вказаного встановлено порушення пункту 291.4 статті 291, підпункту 298.2.3 пункту 298.2 статті 298, пункту 291.5 статті 291 Податкового кодексу України (зі змінами та доповненнями), у зв'язку з чим реєстрація позивача, платника єдиного податку, анульована контролюючим органом з 01.04.2013 (сторінки 11-12 акту).

Як вбачається з наявної у матеріалах справи копії довідки від 10.02.2014 №7266/26-58-17-04-18, остання видана державною податковою інспекцією у Солом'янському районі головного управління Міністерства доходів і зборів у місті Києві про те, що суб'єкт господарювання - фізична особа ОСОБА_1 здійснює підприємницьку діяльність за спрощеною системою оподаткування, обліку та звітності за ставкою 20% від розміру мінімальної заробітної плати - група 2.

Згідно з пунктом 291.4 статті 291 Податкового кодексу України, суб'єкти господарювання, які застосовують спрощену систему оподаткування, обліку та звітності, поділяються на групи платників єдиного податку. Друга група - фізичні особи - підприємці, які здійснюють господарську діяльність з надання послуг, у тому числі побутових, платникам єдиного податку та/або населенню, виробництво та/або продаж товарів, діяльність у сфері ресторанного господарства, за умови, що протягом календарного року відповідають сукупності таких критеріїв: не використовують працю найманих осіб або кількість осіб, які перебувають з ними у трудових відносинах, одночасно не перевищує 10 осіб; обсяг доходу не перевищує 1500000 гривень.

Дія цього підпункту не поширюється на фізичних осіб - підприємців, які надають посередницькі послуги з купівлі, продажу, оренди та оцінювання нерухомого майна (група 70.31 КВЕД ДК 009:2005), а також здійснюють діяльність з виробництва, постачання, продажу (реалізації) ювелірних та побутових виробів з дорогоцінних металів, дорогоцінного каміння, дорогоцінного каміння органогенного утворення та напівдорогоцінного каміння. Такі фізичні особи - підприємці належать виключно до третьої групи платників єдиного податку, якщо відповідають вимогам, встановленим для такої групи;

Приписами підпункту 291.5.1 пункту 291.5 статті 291 Податкового кодексу України передбачено, що не можуть бути платниками єдиного податку першої - третьої груп, зокрема, суб'єкти господарювання (юридичні особи та фізичні особи - підприємці), які здійснюють: 1) діяльність з організації, проведення азартних ігор, лотерей (крім розповсюдження лотерей), парі (букмекерське парі, парі тоталізатора); 2) обмін іноземної валюти; 3) виробництво, експорт, імпорт, продаж підакцизних товарів (крім роздрібного продажу паливно-мастильних матеріалів в ємностях до 20 літрів та діяльності фізичних осіб, пов'язаної з роздрібним продажем пива та столових вин); 4) видобуток, виробництво, реалізацію дорогоцінних металів і дорогоцінного каміння, у тому числі органогенного утворення (крім виробництва, постачання, продажу (реалізації) ювелірних та побутових виробів з дорогоцінних металів, дорогоцінного каміння, дорогоцінного каміння органогенного утворення та напівдорогоцінного каміння); 5) видобуток, реалізацію корисних копалин, крім реалізації корисних копалин місцевого значення; 6) діяльність у сфері фінансового посередництва, крім діяльності у сфері страхування, яка здійснюється страховими агентами, визначеними Законом України «Про страхування», сюрвейєрами, аварійними комісарами та аджастерами, визначеними розділом III цього Кодексу; 7) діяльність з управління підприємствами; 8) діяльність з надання послуг пошти (крім кур'єрської діяльності) та зв'язку (крім діяльності, що не підлягає ліцензуванню); 9) діяльність з продажу предметів мистецтва та антикваріату, діяльність з організації торгів (аукціонів) виробами мистецтва, предметами колекціонування або антикваріату; 10) діяльність з організації, проведення гастрольних заходів.

При цьому, пунктом 5 підпункту 298.2.3 пункту 298.2 статті 298 Податкового кодексу України визначено, що платники єдиного податку зобов'язані перейти на сплату інших податків і зборів, визначених цим Кодексом, у разі здійснення видів діяльності, які не дають права застосовувати спрощену систему оподаткування, або невідповідності вимогам організаційно-правових форм господарювання - з першого числа місяця, наступного за податковим (звітним) періодом, у якому здійснювалися такі види діяльності або відбулася зміна організаційно-правової форми.

З аналізу наведених положень податкового законодавства вбачається, що контролюючим органом у межах спірних правовідносин встановлено факт здійснення фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 виду діяльності, який не дає змоги застосовувати спрощену систему оподаткування, а саме: діяльність у сфері телекомунікацій та надання послуг з доступу до мережі Інтернет, що підлягає ліцензуванню.

Нормативно-правовим актом, який встановлює правову основу діяльності у сфері телекомунікацій та визначає повноваження держави щодо управління та регулювання зазначеної діяльності, а також права, обов'язки та засади відповідальності фізичних і юридичних осіб, які беруть участь у даній діяльності або користуються телекомунікаційними послугами, є Закон України «Про телекомунікації».

Згідно з частинами першою та другою статті 42 Закону України «Про телекомунікації», діяльність у сфері телекомунікацій здійснюється за умови включення до реєстру операторів, провайдерів телекомунікацій, а у визначених законом випадках також за наявності відповідних ліцензій та/або дозволів.

Суб'єкти господарювання, які бажають здійснювати діяльність у сфері телекомунікацій, зобов'язані не менш як за місяць до її початку подати до національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері зв'язку та інформатизації, заяву про включення до реєстру операторів, провайдерів телекомунікацій за формою, що затверджується національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері зв'язку та інформатизації.

У разі якщо вид діяльності, що має намір здійснювати суб'єкт господарювання, потребує отримання ліцензії та/або дозволів, то одночасно із заявою на реєстрацію подається заява та пакет документів на отримання ліцензії та/або дозволів.

Приписами частини сьомої статті 42 Закону України «Про телекомунікації» визначено вичерпний перелік видів діяльності у сфері телекомунікацій, які підлягають ліцензуванню, а саме: 1) надання послуг фіксованого телефонного зв'язку з правом технічного обслуговування та експлуатації телекомунікаційних мереж і надання в користування каналів електрозв'язку: місцевого; міжміського; міжнародного; 2) надання послуг фіксованого телефонного зв'язку з використанням безпроводового доступу до телекомунікаційної мережі з правом технічного обслуговування і надання в користування каналів електрозв'язку: місцевого; міжміського; міжнародного; 3) надання послуг рухомого (мобільного) телефонного зв'язку з правом технічного обслуговування та експлуатації телекомунікаційних мереж і надання в користування каналів електрозв'язку; 4) надання послуг з технічного обслуговування та експлуатації телекомунікаційних мереж, мереж ефірного теле- і радіомовлення, проводового радіомовлення та телемереж.

Оскільки вид діяльності з надання послуг доступу до Інтернету та/або з технічного обслуговування та експлуатації власних телекомунаційних мереж, мереж ефірного теле- та радіомовлення, проводового радіомовлення, телемереж не входить до переліку видів діяльності, що підлягають ліцензуванню, визначеному частиною сьомою статті 42 Закону України «Про телекомунікації», необхідність отримання ліцензії на вказаний вид діяльності відсутня.

Аналогічна позиція викладена у листі-роз'ясненні Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері зв'язку та інформатизації (http://nkrzi.gov.ua/index.php?r=site/index&pg=51&language=uk).

Таким чином, з урахуванням того, що спеціальними нормами чинного законодавства не передбачено ліцензування такого виду діяльності як надання послуг доступу до Інтернету та/або з технічного обслуговування та експлуатації власних телекомунаційних мереж, мереж ефірного теле- та радіомовлення, проводового радіомовлення, телемереж, у контролюючого органу у межах спірних правовідносин були відсутні підстави для анулювання реєстрації позивача, як платника єдиного податку, з огляду на порушення позивачем умов перебування на спрощеній системі оподаткування, а саме: здійснення фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 виду діяльності, який не дає змоги застосовувати спрощену систему оподаткування - діяльність у сфері телекомунікацій та надання послуг з доступу до мережі Інтернет, - оскільки здійснений позивачем вид діяльності не підлягає ліцензуванню, що, відповідно, не перешкодою для перебування позивача на спрощеній системі оподаткування.

З урахуванням безпідставності висновку контролюючого органу про анулювання реєстрації позивача, як платника єдиного податку, про що вказано вище, податкові повідомлення-рішення від 29.11.2016 №, №, №, вимога про сплату боргу (недоїмки) від 29.11.2016 №Ф-60У та рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 29.11.2016 №, прийняті на цій підставі, про що вказано в акті перевірки, є протиправними та підлягають скасуванню.

При цьому, інші твердження позивача, якими останній обґрунтовує протиправність оскаржуваних рішень, зокрема, те, що дії відповідача щодо нарахування сум грошового зобов'язання за період з січня по серпень 2016 року є неправомірними, оскільки суми грошових зобов'язань, визначені за 2016 рік, є неузгодженими, а строк сплати відповідних податків за даний звітний період ще не настав, суд відхиляє як необґрунтовані, оскільки наведене не спростовує наведених вище висновків суду та не доводить зворотнього.

Згідно з вимогами статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до частини першої статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем були понесені судові витрати під час судового розгляду справи у загальному розмірі 6860,00 грн., що документально підтверджується квитанціями від 15.12.2016 №0.0.670286522.1 та від 23.12.2016 №0.0.676087841.1.

Таким чином, сума судового збору, що підлягає поверненню позивачу, становить 6890,00 грн.

Керуючись статтями 69-71, 158-163, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва

П О С Т А Н О В И В:

Позов задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення державної податкової інспекції у Солом'янському районі головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві від 29.11.2016 №, №, №.

Визнати протиправною та скасувати вимогу державної податкової інспекції у Солом'янському районі головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві про сплату боргу (недоїмки) від 29.11.2016 №Ф-60У.

Визнати протиправним та скасувати рішення державної податкової інспекції у Солом'янському районі головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 29.11.2016 №.

Присудити здійснені фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1, адреса: 03151, АДРЕСА_1) судові витрати у розмірі 6890,00 (шести тисяч восьмисот дев'яноста грн. 00 копійок), що документально підтверджується квитанціями від 15.12.2016 №0.0.670286522.1 та від 23.12.2016 №0.0.676087841.1, за рахунок бюджетних асигнувань державної податкової інспекції у Солом'янському районі головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві.

Постанова набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України. Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Літвінова А.В.