Справа № 494/173/17
Суддя: Римар І. А.
Дата ухвалення: 2017-03-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 494/173/17
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 березня 2017 року м. Березівка

Березівський районний суд Одеської області у складі:

судді Римаря І.А.,

за участю: секретаря судового засідання Козубенко О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Березівка Одеської області адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 міської ради Одеської області про скасування рішення ОСОБА_2 міської ради Одеської області №254-VII від 20.10.2016 року,-

В С Т А Н О В И В:

24.02.2017 року до суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 міської ради Одеської області про скасування рішення ОСОБА_2 міської ради Одеської області.

ОСОБА_1 позов обґрунтувала тим, що 18.02.2016 року отримала рішення третьої сесії ОСОБА_2 міської ради VII скликання №93-VII про надання дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд за адресою: вул.. Мічуріна, 89, м. Березівка, Одеська обл. Позивач зазначила, що після винесення вказаного рішення замовила технічну документацію із землеустрою, однак виготовлена технічна документація не була затверджена ОСОБА_2 міською радою, так як 20.10.2016 року було прийнято рішення № 254- VII шостої сесії ОСОБА_2 міської ради VII скликання про скасування рішення №93-VII від 18.02.2016 року. У звязку з вищевказаним позивач просить суд визнати протиправним та скасувати рішення шостої сесії ОСОБА_2 міської ради VII скликання № 254- VII від 20.10.2016 року.

ОСОБА_1 та її представник в судовому засіданні 28.03.2017 року позов підтримали, просили суд його задовольнити, посилаючись на обставини викладені в адміністративному позові та додаткових поясненнях (а.с.1, 37).

Представник відповідача ОСОБА_2 міської ради Одеської області позов не визнала. В письмових запереченнях (а.с.24-26) зазначила, що рішенням сесії ОСОБА_2 міської ради №93-VII від 18.02.2016 року повторно було надано дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд за адресою: вул.. Мічуріна, 89, м. Березівка, Одеська обл., що є порушенням. Виявивши вказане порушення міська рада 20.10.2016 року скасувала своє рішення, так як воно суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права третіх осіб, про що повідомили ОСОБА_1 Також в запереченнях на позовну заяву вказали, що передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян проводиться один раз по кожному виду використання, зазначили, що заява ОСОБА_1 була розглянута помилково, так як вона приховала той факт, що вищевказана земельна ділянка вже передавалась їй у власність та був виготовлений державний акт на право власності на землю у 2011 році, який підписаний нею та отриманий без зауважень. Представник відповідача просила суд відмовити у задоволення адміністративного позову ОСОБА_1

Розглянувши подані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заслухавши пояснення сторін по справі, суд доходить висновку про відмову у задоволенні позовних вимог за наступних підстав.

В силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його прав та обов'язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 - 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі "Смірнова проти України").

Встановленим судом фактам відповідають адміністративно-правові відносини, що виникають з приводу оскарження правових актів індивідуальної дії, які регулюються Конституцією України, Кодексом адміністративного судочинства України.

Оцінюючи оскаржене рішення ОСОБА_2 міської ради Одеської області від 20 жовтня 2016 року, суд виходить з приписів ч.3 ст.2 КАС України та доходить висновку про законність та обґрунтованість прийнятого рішення, а тому підстав для його скасування не має, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з пункту першого частини 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини другої статті 71 КАС України «В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову».

У відповідності до п. 34 ч.1 ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» питання регулювання земельних відносин вирішуються виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради.

Судом встановлено, що згідно рішення ОСОБА_2 міської ради №93-VII від 18.02.2016 року ОСОБА_1 надано дозвіл на виготовлення технічної документації на земельну ділянку площею 0.0853 га, розташовану за адресою: вул.. Мічуріна, 89, м. Березівка, Одеська обл. (а.с.5). Водночас, рішенням ОСОБА_2 міської ради № 254- VII від 20.10.2016 року зазначене вище рішення №93-VII від 18.02.2016 року скасовано (а.с.6).

У судовому засіданні представник відповідача зазначила, що рішення міської ради від 18.02.2016 року про надання дозволу на виготовлення документації приймалось на підставі поданих позивачем документів, яка не вказала та не повідомила, що вже має державний акт на земельну ділянку площею 0.0837 га. Окрім того, до міської ради позивачем надано ситуаційну схему (а.с.28) в якій вказано розмір ділянки 0,0853 га, яка виготовлялась недержавною організацією, а тому підстав для відмови у прийнятті рішення на той час не було. Водночас, після замовлення технічної документацією до міської ради надійшла заява ОСОБА_3 від 08.04.2016 року, яка є суміжним землекористувачем, та повідомила, що порушуються її границі земельної ділянки (а.с.27). Під час розгляду вказаного, ОСОБА_2 міська рада встановила, що на вказану ділянку вже виготовлений Державний акт на право власності на імя ОСОБА_1 (а.с.10), а тому прийняла рішення № 254- VII від 20.10.2016 року про скасування рішення №93-VII від 18.02.2016 року.

Посилання позивача та його представника на рішення Конституційного Суду України №7-рп/2009 від 16.04.2009 року, а саме на п.5 мотивувальної частини, що органи місцевого самоврядування не можуть скасовувати свої попередні рішення, вносити до них зміни, якщо відповідно до приписів цих рішень виникли правовідносини, повязані з реалізацією певних субєктивних прав та охоронюваних законом інтересів, і субєкти цих правовідносин заперечують проти їх зміни чи припинення є безпідставним та вирваним з контексту цього рішення.

Згідно резолютивної частини вказаного рішення Конституційний Суд України дійшов висновку: «… стосовно права органу місцевого самоврядування скасовувати свої раніше прийняті рішення та вносити до них зміни необхідно розуміти так, що орган місцевого самоврядування має право приймати рішення, вносити до них зміни та/чи скасовувати їх на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України».

Відповідно до статті 116 ЗК України «Громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону. Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі: а) приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; б) одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; в) одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом».

Судом також встановлено, що відповідно до рішення ОСОБА_2 міської ради від 29.09.1993 року ОСОБА_1 отримала у приватну власність земельну ділянку (а.с.38-39).

Як вбачається з рішення першої сесії ОСОБА_2 міської ради VI скликання від 16.11.2010 року ОСОБА_1 надано згоду на виготовлення технічної документації із землеустрою по складанню державного акту на право власності на земельну ділянку яка фактично складає 0.0837 га (в технічному паспорті вказано 0,0853 га), розташовану за адресою: вул.. Мічуріна, 89, м. Березівка, Одеська обл.(а.с.40).

Згідно довідки виданої відділом Держкомзему у ОСОБА_2 районі Одеської області від 2010 року, земельній ділянці площею 0.0837 га, розташованої за адресою: вул.. Мічуріна, 89, м. Березівка, Одеська обл. присвоєно кадастровий номер (а.с.7).

З висновку відділу регіонального розвитку, містобудування та архітектури ОСОБА_2 районної державної адміністрації від 14.12.2010 року вбачається, що за адресою: вул.. Мічуріна, 89, м. Березівка, Одеська обл., обмеження та обтяження містобудівного характеру відсутні на земельній ділянці площею 0,0837 га (а.с.8). Відповідно до акту про встановлення в натурі меж земельної ділянки, переданої для будівництва від 14.10.2010 року проведено встановлення в натурі меж вищезазначеної земельної ділянки та переданої у власність ОСОБА_1, яка погодилась з межами земельної ділянки площею 0,0837 га про що свідчить підпис (а.с.9).

Згідно державного акту на право приватної власності на земельну ділянку серії ЯЛ №664222 від 02.12.2011 року власником земельної ділянки, розташованої за адресою: вул.. Мічуріна, 89, м. Березівка, Одеська обл., площею 0.0837 га є ОСОБА_1О.(а.с.10- зворотній бік). Вказаний державний акт перебуває у володінні позивача.

Судом також встановлено та сторонами не заперечувалось, що державний акт на право власності, акт про встановлення в натурі меж земельної ділянки від 14.10.2010 року та рішення ОСОБА_2 міської ради Одеської області від 1993 року та від 16.11.2010 року є діючими та вони ніким не скасовані.

Частиною четвертою статті 116 ЗК України передбачено, що передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, визначених цим Кодексом, провадиться один раз по кожному виду використання.

Суд вважає, що відповідач прийняв законне та обґрунтоване рішення від 20.10.2016 року про скасування рішення №93-VII від 18.02.2016 року, оскільки воно порушує вимоги чинного законодавства України щодо повторної передачі земельної ділянки та права суміжних землекористувачів.

У судовому засіданні ОСОБА_1 вказала не на видачі нового державного акту, а на внесенні змін до державного акту щодо меж земельної ділянки, проте наполягала на скасуванні оскарженого рішення. Окрім цього, пояснила суду, що підписувала акт встановлення в натурі меж земельної ділянки помилково та не бачила площу земельної ділянки, також розмір ділянки площею 0,0837 у державному акті не бачила, але отримала його.

Суд також вважає розяснити, що доводи позивача під час судового засідання щодо зміни лише меж земельної ділянки шляхом скасування рішення № 254- VII від 20.10.2016 не відповідає обраному нею способу захисту її порушених прав.

Більш того, суд вважає за недоцільне надавати детальну відповідь на інші посилання позивача, оскільки Європейський суд з прав людини у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент.

Згідно ст.ст. 3, 8 Конституції України та ст. 8 КАСУ суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується. Відповідно ж до частини 4 цієї статті забороняється відмова у розгляді та вирішенні адміністративної справи з мотивів неповноти, неясності, суперечливості чи відсутності законодавства, яке регулює спірні відносини.

Приймаючи до уваги вищевикладене, оцінюючи надані докази в сукупності, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, а оскаржене рішення прийнято відповідно до вимог діючого законодавства України.

Керуючись ст.ст. 2, 7, 8, 9, 11,86, 159-164 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 міської ради Одеської області про скасування рішення ОСОБА_2 міської ради Одеської області №254-VII від 20.10.2016 року залишити без задоволення.

Постанову може бути оскаржено до Одеського апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги через Березівський районний суд Одеської області протягом десяти днів з дня отримання копії постанови у порядку ст.160,167,185-187 КАС України.

Повний текст постанови виготовлений та підписаний 30.03.2017 року

Суддя Римар І.А.