Справа № 806/706/17
Суддя: Романченко Євген Юрійович
Дата ухвалення: 2017-03-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 березня 2017 року м.Житомир справа № 806/706/17

категорія 6.2.1

Житомирський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Романченка Є.Ю.,

секретар судового засідання Степанчкук С.В.,

за участю: позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області про визнання відмови протиправною, зобов'язання вчинити дії,

встановив:

Позивач звернувся до суду з указаним позовом, у якому просив визнати відмову Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області щодо не надання йому земельної ділянки в оренду за кадастровим № :05:000:0990 для сінокосіння, яка розташована за межами населених пунктів Озерської сільської ради Брусилівського району Житомирської області протиправною; зобов'язати відповідача розглянути повторно заяву ОСОБА_1 щодо надання вказаної земельної ділянки в оренду для сінокосіння. В обґрунтування пред'явлених позовних вимог ОСОБА_1 указував, що відмова відповідача, викладена в листі від 23.02.2017, щодо надання йому в оренду земельної ділянки для сінокосіння на підставі ст.ст. 31, 33 - 37 Земельного кодексу України є безпідставною.

Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив задовольнити, з мотивів наведених у позовній заяві.

Представник відповідача в засіданні суду позов не визнав, просив відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на доводи викладені у письмових запереченнях на позов.

Заслухавши пояснення позивача та представника відповідача, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, з таких підстав.

Установлено, що 24 січня 2017 року ОСОБА_1 подано до Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області заяву з проханням надати в оренду земельну ділянку з земель запасу та резерву Брусилівської селищної ради Брусилівського району Житомирської області (на території реформованої Озерської сільської ради Брусилівського району Житомирської області) площею 99,5524 га за кадастровим № :05:000:0990 для сінокосіння терміном на 49 років, на підставі ст.ст. 122, 34, 134 Земельного кодексу України.

Додатками до заяви вказано: оригінал витягу кадастровий № :05:000:0990, витяг з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки № :05:000:0901, копії паспорта (1,2, 11 сторінки) та ідентифікаційного номера.

Відповідач листом від 23.02.2017 № Г-1048/0-1513/6-17 повідомив ОСОБА_1 про те, що передача земельних ділянок для сінокосіння і випасання худоби можлива за проектами землеустрою щодо зміни цільового призначення земельної ділянки. Водночас указано, що згідно відомостей державного земельного кадастру, а саме Національної кадастрової системи, земельні ділянки, які вказані у заяві позивача віднесені до земель сільськогосподарського призначення і використовуються для ведення фермерського господарства.

На думку позивача, вказаним листом Головне управління Держгеокадастру у Житомирській області відмовило в наданні земельної ділянки в оренду, тому ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом.

Визначаючись щодо заявлених позовних вимог, суд виходив з наступного.

Абзацом першим частини першої статті 116 Земельного кодексу України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, далі - Земельний кодекс України) встановлено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.

Згідно зі ч. 1 ст. 19 Земельного кодексу України, землі України за основним цільовим призначенням поділяються на такі категорії: землі сільськогосподарського призначення; землі житлової та громадської забудови; землі природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення; землі оздоровчого призначення; землі рекреаційного призначення; землі історико-культурного призначення; землі лісогосподарського призначення; землі водного фонду; землі промисловості, транспорту, зв'язку, енергетики, оборони та іншого призначення.

Частиною другою статті 22 Земельного кодексу України встановлено, що до земель сільськогосподарського призначення належать: сільськогосподарські угіддя (рілля, багаторічні насадження, сіножаті, пасовища та перелоги); несільськогосподарські угіддя (господарські шляхи і прогони, полезахисні лісові смуги та інші захисні насадження, крім тих, що віднесені до земель лісогосподарського призначення, землі під господарськими будівлями і дворами, землі під інфраструктурою оптових ринків сільськогосподарської продукції, землі тимчасової консервації тощо).

Відповідно до частини 3 статті 22 Земельного кодексу України, землі сільськогосподарського призначення передаються у власність та надаються у користування громадянам - для ведення особистого селянського господарства, садівництва, городництва, сінокосіння та випасання худоби, ведення товарного сільськогосподарського виробництва, фермерського господарства.

За змістом частини першої статті 34 Земельного кодексу України громадяни можуть орендувати земельні ділянки для сінокосіння і випасання худоби.

Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу, чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки (у разі продажу права оренди) шляхом укладення договору оренди земельної ділянки чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки (ч. 1 ст. 124 Земельного кодексу України).

Згідно зі ч. 3 ст. 124 Земельного кодексу України, передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, громадянам, юридичним особам, визначеним частинами другою, третьою статті 134 цього Кодексу, здійснюється в порядку, встановленому статтею 123 цього Кодексу.

Відповідно до частини першої статті 123 Земельного кодексу України, надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється Верховною ОСОБА_3 Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування. Рішення зазначених органів приймається на підставі проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у разі: надання земельної ділянки із зміною її цільового призначення; формування нової земельної ділянки (крім поділу та об'єднання).

Частиною другою згаданої статті Земельного кодексу України визначено, що особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності за проектом землеустрою щодо її відведення, звертається з клопотанням про надання дозволу на його розробку до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, які відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, передають у власність або користування такі земельні ділянки. У клопотанні зазначаються орієнтовний розмір земельної ділянки та її цільове призначення. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування та розмір земельної ділянки, письмова згода землекористувача, засвідчена нотаріально (у разі вилучення земельної ділянки). ОСОБА_3 Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у користування відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, згідно зі абз. 1, 2 ч. 3 ст. 123 вказаного Кодексу, в межах їх повноважень у місячний строк розглядає клопотання і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування земельної ділянки вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, а також генеральних планів населених пунктів, іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування території населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку. Забороняється відмова у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок, місце розташування об'єктів на яких погоджено відповідним органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування згідно із статтею 151 цього Кодексу.

Частиною 4 ст. 123 Земельного кодексу України передбачено, що проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки погоджується в порядку, встановленому статтею 186-1 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 10 ст. 123 згаданого Кодексу, рішенням про надання земельної ділянки у користування за проектом землеустрою щодо її відведення здійснюються: затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки; вилучення земельних ділянок у землекористувачів із затвердженням умов вилучення земельних ділянок (у разі необхідності); надання земельної ділянки особі у користування з визначенням умов її використання і затвердженням умов надання, у тому числі (у разі необхідності) вимог щодо відшкодування втрат сільськогосподарського та лісогосподарського виробництва.

Центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб (ч. 4 ст. 122 Земельного кодексу України).

Зміст наведених правових норм свідчить на користь висновку, що право на постійне користування земельною ділянкою може бути отримане особою після виготовлення проекту землеустрою земельної ділянки та погодження цього проекту у порядку визначеному законодавчими нормами.

В світлі розглядуваних правовідносин судом установлено, що у січні 2017 року позивач, з метою реалізації права громадян на отримання в оренду земельної ділянки, звернувся до Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області із заявою про надання земельної ділянки сільськогосподарського призначення в оренду для сінокосіння.

У свою чергу, відповідач, розглянувши вказану заяву, листом від 23.02.2017 № Г-1048/0-1513/6-17 лише проінформував ОСОБА_1 про те, що передача земельних ділянок для сінокосіння і випасання худоби можлива за проектами землеустрою щодо зміни цільового призначення. Відповідь Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області обґрунтована ст.ст. 20,122 Земельного кодексу України.

При цьому позиції уповноваженого органу щодо можливості передачі ОСОБА_1 в оренду земельної ділянки за кадастровим № :05:000:0990 висловлено не було. Лист не містить ані відмови відповідача, ані погодження передачі земельної ділянки в оренду позивачу.

Таким чином, суд вважає, що вимоги ОСОБА_1 у частині визнання протиправною відмови відповідача в наданні йому вказаної земельної ділянки в оренду є передчасними.

Разом з цим, суд звертає увагу на те, що зміст листа свідчить на користь висновку, що при розгляді заяви ОСОБА_1 від 24.01.2017 відповідачем положення ст.ст. 123, 124 Земельного кодексу України залишені поза увагою.

Між тим, необхідності розгляду заяви позивача з дотриманням вимог ст. 123 Земельного кодексу України підтверджено під час судового розгляду справи. Зокрема, у запереченнях на адміністративний позов представник відповідача зазначав, що ОСОБА_1 при зверненні до Головного управління не дотримано вимог ст. 123 ЗК України, а саме не надано викопіювання з приблизним місцем розташуванням бажаної земельної ділянки, підтвердження наявності у нього худоби, що є підставою для отримання земельної ділянки для сінокосіння чи випасу худоби, доказів існування проекту землеустрою чи технічної документації щодо відведення бажаною ділянки.

Водночас суд констатує, що твердження відповідача про те, що для передачі земельної ділянки сільськогосподарського призначення за кадастровим номером :05:000:0990 для сінокосіння і випасання худоби необхідна зміна цільового призначення такої земельної ділянки є помилковими.

Зважаючи на викладене, суд дійшов висновку, що заява позивача від 24 січня 2017 року Головним управлінням Держгеокадастру у Житомирській області розглянута без дотримання вимог Земельного кодексу України, а тому суд виходить за межі позовних вимог і визнає дії Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області щодо неналежного розгляду заяви ОСОБА_1 від 24.01.2017 протиправними.

Беручи до уваги наведене, а також з метою повного захисту прав позивача, заява якого уповноваженим органом розглянута без дотримання вимог чинного законодавства, суд вважає за необхідне зобовязати Головне управління Держгеокадастру у Житомирській області повторно розглянути заяву позивача від 24.01.2017 про надання земельної ділянки за кадастровим номером :05:000:0990 в оренду для сінокосіння.

За наведених обставин, позов ОСОБА_1 слід задовольнити частково.

Керуючись статтями 11, 86, 158 - 163, 167, 186, 254 Кодексу адміністративного судочинства України,

постановив:

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області щодо неналежного розгляду заяви ОСОБА_1 від 24.01.2017.

Зобов'язати Головне управління Держгеокадастру у Житомирській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 24.01.2017.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили у строк та у порядку, що визначені статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України, і може бути оскаржена до Житомирського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції у порядку, визначеному статтею 186 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Є.Ю. Романченко

Повний текст постанови виготовлено: 29 березня 2017 р.