Справа № 304/845/16-а
Суддя: Гінда Оксана Миколаївна
Дата ухвалення: 2017-03-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 березня 2017 року № 876/6224/16
Львівський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Гінди О.М.

суддів: Качмара В.Я., Рибачука А.І.

за участю секретаря судових засідань: Чопко Ю.Т.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Перечинського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Закарпатської області на постанову Перечинського районного суду Закарпатської області від 03 серпня 2016 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Перечинського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Закарпатської області про визнання дій протиправними та зобов'язання здійснити перерахунок пенсії, -

встановив:

07.07.2016 ОСОБА_2 звернувся в суд із адміністративним позовом до Перечинського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Закарпатської області, у якому просить визнати неправомірними дії відповідача щодо відмови у перерахунку пенсії за вислугу років та зобов'язати його провести перерахунок пенсії за вислугу років згідно поданої 20.05.2016 довідки прокуратури Закарпатської області від 11 травня 2016 року про заробітну плату, з розрахунку 90% від суми місячного заробітку та провести доплату - різницю між фактично отриманою та належної до сплати суми пенсії, і на вказаних умовах здійснити її подальшу виплату.

В обгрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що з березня 2010 року перебуває на обліку в Перечинському об'єднаному управлінні ПФУ у Закарпатській області та отримує пенсію за вислугу років згідно з Законом України «Про прокуратуру» у розмірі 90 % від середньомісячного заробітку з посади прокурора відділу нагляду за додержанням законів органами внутрішніх справ при провадженні дізнання та досудового слідства прокуратури Закарпатської області. 20 травня 2016 року він звернувся до Перечинського об'єднаного управління ПФУ у Закарпатській області з заявою про перерахунок розміру пенсії за вислугу років на підставі ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» у редакції, яка діяла на час призначення пенсії і подальших перерахунків пенсії (90% від суми місячної заробітної плати) та довідки прокуратури Закарпатської області про заробітну плату від 11 травня 2016 року. Однак, отримав відмову про те, що відсутні підстави для проведення перерахунку пенсії, оскільки чинним законодавством не передбачено. Вважає, що внаслідок дій відповідача порушені його конституційні права на соціальний захист і пенсійне забезпечення.

Постановою Перечинського районного суду Закарпатської області від 03.08.2016 позов задоволено повністю.

Із цією постановою не погодився відповідач та оскаржив її в апеляційному порядку. Вважає, що така прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, а тому просить постанову скасувати та прийняти нову про відмову в задоволенні позову.

В обгрунтування апеляційних вимог посилається на те, що пунктом 5 Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року № 213-VIII передбачено, що у разі неприйняття до 1 червня 2015 року закону щодо пенсійного забезпечення, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 1 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до Закону України «Про прокуратуру».

Оскільки до 01.06.2015 не було прийнято закону, що стосувався б усіх видів пенсійного забезпечення, у тому числі спеціальних пенсій, норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії чи щомісячне довічне грошове утримання призначалися відповідно в тому числі і Закону України «Про прокуратуру», втратили чинність, відтак, підстав для проведення перерахунку пенсії позивача немає. Крім того, в діючому Законі України «Про прокуратуру» норми щодо перерахунку пенсій відсутні.

Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не прибули, хоча належним чином були повідомлені про його дату, час та місце.

У відповідності до ч. 1 ст. 41 та ч. 4 ст. 196 КАС України неприбуття сторін не перешкоджає апеляційному розгляду справи і такий проведено у їх відсутності без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Суд апеляційної інстанції заслухав доповідь судді-доповідача, перевірив матеріали справи, обговорив підстави і межі апеляційних вимог, вважає, що апеляційну скаргу належить задовольнити.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що з березня 2010 року позивач перебуває на обліку в Перечинському об'єднаному управлінні ПФУ Закарпатської області, як отримувач пенсії за вислугу років відповідно до ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» (у редакції від 12 липня 2001 № 2663-ІІІ) у розмірі 90% від середньомісячного заробітку після звільнення з посади прокурора відділу нагляду за додержанням законів органами внутрішніх справ при провадженні дізнання та досудового слідства прокуратури Закарпатської області.

20 травня 2016 року ОСОБА_2 звернувся до Перечинського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Закарпатської області з заявою про перерахунок розміру пенсії за вислугу років на підставі ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» у редакції, яка діяла на час призначення пенсії та довідки прокуратури Закарпатської області про заробітну плату від 11 травня 2016 року, що є підставою для перерахунку пенсії (а. с. 9, 25).

Рішенням про результати розгляду заяви ОСОБА_2 Перечинського об'єднаного управління ПФУ Закарпатської області від 25 травня 2016 року за № 3 позивачу відмовлено в перерахунку пенсії, оскільки 15 грудня 2015 року набрала чинності постанова Кабінету Міністрів України від 09 грудня 2015 року № 1013 «Про упорядкування структури заробітної плати, особливості проведення індексації та внесення змін до деяких нормативно-правових актів», згідно якої виключено п. 4 постанови Кабінету Міністрів України від 31 травня 2000 року № 865, щодо порядку перерахунку пенсій.

Суд першої інстанції дійшов висновку, що позов належить задовольнити, оскільки норма постанови Кабінету Міністрів України від 09 грудня 2015 року № 1013 «Про упорядкування структури заробітної плати, особливості проведення індексації та внесення змін до деяких нормативно-правових актів», якою виключено п. 4 постанови Кабінету Міністрів України від 31 травня 2000 року № 865 щодо порядку перерахунку пенсій згідно із Законом «Про державну службу» стосуються порядку призначення пенсії прокурорам і слідчим у разі реалізації ними права на пенсійне забезпечення, а не перерахунку вже призначеної пенсії. Процедури призначення та перерахунку пенсії різні за змістом і механізмом їх проведення. Нормами, які визначають механізм проведення перерахунку пенсії за вислугу років прокурорам, є частина тринадцята, вісімнадцята статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» у редакції, яка діяла на час призначення пенсії. Крім того, всі зміни до чинного законодавства, які були внесені (прийняті) після призначення позивачу пенсії у березні 2010 року, зокрема, щодо виключення можливості перерахунку пенсії позивача, погіршують його правове становище, а отже, не мають зворотної дії в часі.

Суд апеляційної інстанції з такими висновками суду першої інстанції не погоджується, з огляду на таке.

Як встановлено судом першої інстанції позивач працював в органах прокуратури та у березні 2010 року йому було призначено пенсію за вислугу років на підставі ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» № 1789-ХІІ (в редакції, чинній на час набуття такого права) з розрахунку 90 відсотків від розміру середньомісячної заробітної плати.

Положення частини 17 статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» № 1789-ХІІ, які визначали умови та порядок перерахунку пенсії працівникам прокуратури у зв'язку з підвищенням заробітної плати, втратили чинність з дня набрання чинності Законом України «Про прокуратуру» № 1697-VII, а саме з 15 липня 2015 року.

На час підвищення посадових окладів працівникам прокуратури постановою Кабінету Міністрів України «Про упорядкування структури заробітної плати, особливості проведення індексації та внесення змін до деяких нормативно-правових актів» від 09.12.2015 № 1013 (набрала чинності з 01.12.2015) та на час звернення позивача до пенсійного органу за перерахунком пенсії на підставі частини 17 статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» № 1789-ХІІ, зазначена норма втратила чинність.

Закон України «Про прокуратуру» № 1697-VIІ не містить аналогічної норми, яка б визначала умови та порядок перерахунку пенсій у зв'язку з підвищенням заробітної плати відповідних категорій прокурорсько-слідчих працівників. Відповідно до частини 20 статті 86 Закону України «Про прокуратуру» № 1697-VII, умови та порядок перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури визначаються Кабінетом Міністрів України.

На час звернення позивача до управління Пенсійного фонду із заявою про перерахунок пенсії, Кабінетом Міністрів України відповідний нормативно-правовий акт не було прийнято.

При цьому, оскільки чинним законодавством України (Законом України від 28.12.2014 № 76-VІІІ) скасовано право на перерахунок призначених пенсій прокурорів у зв'язку з підвищенням окладів з 01.01.2015, а Кабінетом Міністрів України не визначено умови та порядок проведення такого перерахунку. жодних підстав для визнання протиправними дій (бездіяльності) управління Пенсійного фонду та проведення перерахунку призначеної пенсії, не вбачається.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що у відповідача на момент звернення позивача із заявою про перерахунок його пенсії не було правових підстав для такого перерахунку на підставі поданої ним довідки.

При цьому, відмова відповідача у такому перерахунку пенсії позивача не призвела до зменшення розміру пенсії працівника прокуратури, яку він отримував до цього, і не є звуженням обсягу вже набутих ним прав та/або позбавленням його права на соціальний захист.

Відповідно до ч. 2 ст. 8 Кодексу адміністративного судочинства України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Разом з тим, Європейський суд з прав людини у рішенні від 9 жовтня 1979 року у справі "Ейрі проти Ірландії" констатував, що здійснення соціально-економічних прав людини значною мірою залежить від становища в державах, особливо фінансового. Такі положення поширюються й на питання допустимості зменшення соціальних виплат, про що зазначено в рішенні цього суду у справі "Кйартан Асмундсон проти Ісландії" від 12 жовтня 2004 року. Отже, одним з визначальних елементів у регулюванні суспільних відносин у соціальній сфері є додержання принципу пропорційності між соціальним захистом громадян та фінансовими можливостями держави, а також гарантування права кожного на достатній життєвий рівень.

При розв'язанні спірних правовідносин суд апеляційної інстанції посилається на правову позицію Європейського суду з прав людини, викладену в ухвалі "Великода проти України" від 03.06.2014, в якій Суд зазначив, що законодавчі норми можуть змінюватися, передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. зміна механізму нарахування певних видів соціальних виплат та допомоги є конституційно допустимою до тих меж, за якими ставиться під сумнів сама сутність змісту права на соціальний захист.

Крім того, у зазначеному рішенні Європейський суд став на бік держави України та, між іншим, наголосив на складній економічній ситуації в країні, а також на необхідності пошуку саме державою Україна додаткових інструментів її подолання шляхом раціонального використання бюджетних коштів та необхідності збереження "справедливого балансу" між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами щодо захисту прав і свобод окремої особи.

З огляду на те, що Законом України «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» від 28.12.2014 №76-VIII (яким скасовано саме право на перерахунок пенсій) є чинним і підлягає до виконання, Конституційним судом України в установленому порядку неконституційним такий не визнавався, беручи до уваги позицію Конституційного Суду України викладену у рішенні № 20-рп/2011 від 26.12.2011 та рішенні від 09 лютого 1999 №1-рп/99, позиції Європейського суду з прав людини у рішенні від 9 жовтня 1979 року у справі "Ейрі проти Ірландії" та в ухвалі "Великода проти України" від 03 червня 2014 року, посилання позивача на звуження його прав та соціальних гарантій з посиланням на положення ст. 22 Конституції України, є помилковим.

Згідно із ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Таким чином, у спірних правовідносинах пенсійний орган здійснював свої повноваження в межах повноважень та у спосіб, що передбачений Законами України, так як у останнього відсутні правові підстави для проведення перерахунку пенсії позивачу з урахуванням того, що Законом України від 28.12.2014 № 76-VIII «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» скасовано норми, відповідно до яких позивач просить здійснити перерахунок.

Крім того, слід зазначити, що Верховний Суд України у своїй постанові від 12 липня 2016 року у справі № 21-1726а16 висловив правову позицію, відповідно до якої відсутність постанови Кабінету Міністрів України яка чітко визначає розмір заробітної плати (чи пенсії) не є підставою для застосування вже недіючих норм Закону України для проведення перерахунку заробітної плати (пенсії).

З огляду на те, що постанова суду першої інстанції ухвалена з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про її скасування з прийняттям нової постанови про відмову в задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 195, 196, 198, 202, 205, 207, 212, 254 КАС України, суд -

постановив:

апеляційну скаргу Перечинського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Закарпатської області задовольнити.

Постанову Перечинського районного суду Закарпатської області від 03 серпня 2016 року у справі № 304/845/16-а скасувати та прийняти нову постанову, якою в задоволенні позову відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення.

На постанову протягом двадцяти днів, з дня складення її у повному обсязі, може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий: О.М. Гінда

Судді: В.Я. Качмар

А.І. Рибачук

Постанова у повному обсязі складена та підписана 27.03.2017.