Справа № 825/272/17
Суддя: Житняк Л.О.
Дата ухвалення: 2017-03-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 березня 2017 року Чернігів Справа № 825/272/17

Чернігівський окружний адміністративний суд в складі:

головуючої судді Житняк Л.О.,

за участі секретаря Стасюк Т.В.,ъ

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Чернігівській області, Чернігівського відділу міліції Управління Міністерства внутрішніх справ України в Чернігівській області про визнання протиправним, скасування наказу та зобов'язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

10.02.2017 ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1.) звернулася до суду з адміністративним позовом до Головного управління Національної поліції в Чернігівській області, Чернігівського відділу міліції Управління Міністерства внутрішніх справ України в Чернігівській області, в якому просить визнати протиправним та скасувати наказ голови ліквідаційної комісії Управління Міністерства внутрішніх справ України в Чернігівській області від 23.01.2017 №1 о/с та зобов'язати відповідачів виплатити заробітну плату за весь час вимушеного прогулу.

В судовому засіданні було проведено заміну неналежного відповідача, а саме Головне управління Національної Поліції в Чернігівській області, Чернігівський Відділ Поліції ГУНП в Чернігівській області замінено на Управління Міністерства внутрішніх справ України в Чернігівській області (далі - УМВС України в Чернігівській області), оскільки оскаржуваний наказ видавався саме УМВС України в Чернігівській області, яке на момент розгляду справи в суді перебуває у стані ліквідації, проте не ліквідоване, а тому несе повну міру юридичної відповідальності.

Так, позовні вимоги обґрунтовані тим, що ігноруючи чинне законодавство України та численні судові рішення службові особи відповідача черговий раз звільняють позивачку зі служби в органах внутрішніх справ шляхом видання наказу з посиланням на постанову Апеляційного суду Чернігівської області від 22.11.2012 по справі №2506/7815/12. Оскаржуваний наказ є вже шостим накладенням дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення за одне і те саме дисциплінарне правопорушення, що в силу положень Дисциплінарного статуту є неприпустимим. У зв'язку з викладеним, позивачка вважає наказ голови ліквідаційної комісії Управління Міністерства внутрішніх справ України в Чернігівській області від 23.01.2017 №1 о/с незаконним, а отже таким, що підлягає скасуванню.

Позивачка в судове засідання не з'явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення. При цьому, через канцелярію суду надала клопотання, в якому просила розгляд справи провести без її участі.

Представник ліквідаційної комісії Управління Міністерства внутрішніх справ України в Чернігівській області в судове засідання також не з'явився. Через канцелярію суду надав свої письмові заперечення, в яких вказав, що перебування позивачки на державній службі було припинено на підставі Закону України "Про міліцію" та Закону України "Про засади запобігання і протидії корупції", на підставі відповідного пункту Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, яким регламентується порядок припинення державної служби в разі притягнення особи до відповідальності за вчинення корупційного діяння та які є спеціальними нормами щодо звільнення осіб з зазначених підстав. Розгляд справи просив провести без його участі.

За таких обставин, враховуючи ч.1 ст.41 Кодексу адміністративного судочинства України, суд вважає за можливе розглянути спір по суті на підставі наявних у справі доказів без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Розглянувши подані документи і матеріали, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Так, в силу ст.129-1 Конституції України та ч.1 ст.72 Кодексу адміністративного суду України, суд враховує преюдиціальність наступних судових рішень.

ОСОБА_1 проходила службу в органах внутрішніх справ та згідно з наказом тимчасово виконуючого обов'язки начальника УМВС України в Чернігівській області від 05.12.2012 №224 о/с (а.с.8) на підставі постанови Апеляційного суду Чернігівської області від 22.11.2012 була звільнена у запас Збройних Сил України за п.64 "й" (у разі набрання законної сили рішенням суду щодо притягнення до відповідальності за вчинення злочину або адміністративного корупційного правопорушення).

Вважаючи вказаний наказ таким, що порушує права позивачки, вона звернулась до суду з адміністративним позовом. Постановою Чернігівського окружного адміністративного суду від 06.02.2013 в задоволенні позову було відмовлено. Не погоджуючись з зазначеною вище постановою суду позивач звернувся з апеляційною скаргою до Київського апеляційного адміністративного суду, в ході розгляду якої останній апеляційну скаргу задовольнив та скасував постанову Чернігівського окружного адміністративного суду від 06.02.2013. Наказ УМВС України в Чернігівській області від 05.12.2012 № 224 о/с було визнано незаконним та зобов'язано відповідача поновити ОСОБА_1 на роботі з виплатою їй заробітної плати за весь час вимушеного прогулу.

Вказане рішення Київський апеляційний адміністративний суд обґрунтував тим, що на момент видання наказу від 05.12.2012 № 224 о/с про звільнення у запас Збройних Сил України за пунктом 64 "й" Положення про положення служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ (у разі набрання законної сили рішення суду щодо притягнення до відповідальності за вчинення злочину або адміністративного корупційного правопорушення), майора міліції ОСОБА_1, дільничного інспектора міліції сектору дільничних інспекторів міліції Деснянського відділу міліції Чернігівського міського відділу УМВС, позивачка знаходилась на стаціонарному лікуванні в пологовому будинку Чернігівської міської ради з діагнозом вагітність 16-17 тижнів, загроза переривання вагітності, що підтверджувалося довідками.

Аналізуючи положення ст.184 Кодексу законів про працю України колегія судів Київського апеляційного адміністративного суду прийшла до висновку, що звільнення вагітних жінок і жінок, які мають дітей віком до трьох років, з ініціативи власника або уповноваженого ним органу взагалі не допускається, крім випадків повної ліквідації підприємства, установи, організації.

Одночасно, колегія суддів звернула увагу, аналізуючи ст.22 Закону України "Про засади запобігання і протидії корупції", що після набрання законної сили постанови Деснянського районного суду м. Чернігова позивачку потрібно було усунути із займаної посади, а не звільнити зі служби, як це було зроблено відповідачем.

Вказана постанова Київського апеляційного адміністративного суду від 18.06.2013 залишено без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 16.03.2016.

На підставі постанови Київського апеляційного адміністративного суду, наказом начальника УМВС України в Чернігівській області від 31.07.2013 № 176 о/с попередній наказ від 05.12.2012 № 224 о/с в частині звільнення ОСОБА_1 з органів внутрішніх справ - скасовано, з поновленням позивачки на службі. Одночасно частиною другою цього наказу ОСОБА_1 з 05.12.2012 було увільнено від займаної посади, з залишенням її в розпорядженні начальника Чернігівського міського відділу УМВС, до закінчення дії обставин, що визнані судом як такі, що забороняють звільнення (ч.3 ст.184 КЗпП України).

Позивачка знову звернулася до суду з адміністративним позовом про визнання протиправним та скасування наказу Управління Міністерства внутрішніх справ України в Чернігівській області від 31.07.2013 № 176 о/с в частині увільнення від займаної посади та поновлення на посаді. Постановою Чернігівського окружного адміністративного суду від 01.10.2013 у задоволенні позову було відмовлено. Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, позивачкою було подано апеляційну скаргу, в ході розгляду якої, вищезазначена постанова Чернігівського окружного адміністративного суду була скасована, а позовні вимоги задоволені частково, а саме визнано протиправним та скасовано оскаржуваний наказ.

Постанова Київського апеляційного адміністративного суду від 21.01.2014 була залишена без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 03.09.2015.

Своє рішення колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду в постанові від 21.01.2014 обґрунтувала наявністю законодавчої колізії між наслідками набрання законної сили рішення суду про притягнення до адміністративної відповідальності за корупційне правопорушення у вигляді звільнення з органів внутрішніх справ протягом трьох днів та неможливості звільнення жінок, які мають дітей віком до трьох років.

Разом з тим вказала, що спеціальним законодавством, яке регулює питання відповідальності особи за корупційне правопорушення та правові наслідки вчинення останнього, імперативно визначено, що така особа повинна бути звільнена зі служби в органах внутрішніх справ, а отже, чинне законодавство України містить приписи щодо неможливості проходження служби в органах внутрішніх справ України осіб, які були протягом останнього року притягнуті до адміністративної відповідальності за вчинення корупційного правопорушення.

Водночас, оскільки позивачка має дитину, яка не досягла трирічного віку, та не може бути звільнена в силу положень ч.3 ст.184 КЗпП України, у той час як приписами ст.22 Закону України "Про засади запобігання і протидії корупції" та пп."й" п.64 Положення передбачене обов'язкове звільнення ОСОБА_1 зі служби в органах внутрішніх справ, колегія суддів прийшла до висновку про обґрунтованість застосування УМВС України в Чернігівській області до позивачки такого виду стягнення як увільнення від посади.

Однак, суд апеляційної інстанції вважав передчасними висновки суду першої інстанції про відсутність правових підстав для скасування оскаржуваного наказу та вказав, що дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення з органів внутрішніх справ ОСОБА_1 було виконано після видання наказу від 05.12.2012 № 224 о/с. При цьому подальше скасування зазначеного наказу у судовому порядку свідчило про його неправомірний характер, однак жодним чином не заперечувало факт видання такого наказу.

З огляду на викладене, судова колегія прийшла до висновку про те, що видання наказу від 31.07.2013 № 176 о/с в частині увільнення позивачки від займаної посади та залишення останньої у розпорядженні начальника Чернігівського міського відділу УМВС до закінчення дії обставин, що визнані судом як такі, що забороняють звільнення, є фактично повторним накладенням дисциплінарного стягнення за одне й те саме дисциплінарне правопорушення, що в силу положень Дисциплінарного статуту є неприпустимим.

19.10.2015 позивачкою подано рапорт на ім'я начальника УМВС України в Чернігівській області, згідно якого, позивачка просить вважати її такою, що приступила до виконання службових обов'язків після відпустки по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку з 30.10.2015. Жодних інших рапортів, зокрема щодо звільнення зі служби у зв'язку із хворобою від позивачки до УМВС України в Чернігівській області не надходило та не реєструвалося, що підтверджується відповідними довідками.

На підставі вказаного рапорту, наказом УМВС України в Чернігівській області від 30.10.2015 № 406 о/с позивачку допущено до виконання службових обов'язків після відпустки по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку.

Як вбачається з обґрунтувань позивачки, вона фактично не приступала до виконання службових обов'язків, що не заперечувалось відповідачем, оскільки цим же наказом начальника УМВС України в Чернігівській області від 30.10.2015 № 406 о/с ОСОБА_1 з 02.11.2015 було звільнено з органів внутрішніх справ у запас Збройних Сил України за п.64 "й" (зазначені обставини також були встановлені постановою Чернігівського окружного адміністративного суду від 22.07.2016 у справі № 825/1119/16, що набрала законної сили).

У зв'язку з вищевикладеним, позивачкою в черговий раз подано адміністративний позов до суду.

Постановою Чернігівського окружного адміністративного суду від 23.12.2015 у справі № 825/3657/15-а оскаржуваний наказ визнано протиправним та скасовано. Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 10.02.2016 вказана вище постанова Чернігівського окружного адміністративного суду залишена без змін, а апеляційна скарга УМВС України в Чернігівській області - без задоволення.

Суд першої інстанції, з висновком якого погодилась колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду, мотивував своє рішення тим, що з огляду на встановлені судом обставини, а також на обставини, встановлені в постановах Київського апеляційного адміністративного суду по справі № 825/78/13-а та по справі № 825/3300/13-а (залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 03.09.2015), видання оскаржуваного наказу від 30.10.2015 № 406 о/с про звільнення позивачки з органів внутрішніх справ, є фактично накладенням дисциплінарного стягнення втретє за одне й те саме дисциплінарне правопорушення, що в силу положень Дисциплінарного статуту та, виходячи із змісту конституційного принципу "ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення", є неприпустимим. І відповідно, скасував наказ Управління Міністерства внутрішніх справ України в Чернігівській області від 30.10.2015 № 406 о/с, визнавши його протиправним.

В подальшому, на підставі постанови Чернігівського окружного адміністративного суду від 23.12.2015 та ухвали Київського апеляційного адміністративного суду від 10.02.2016 відповідачем винесено наказ від 19.05.2016 № 13 о/с, яким скасовано пункт наказу УМВС України в Чернігівській області від 30.10.2015 № 406 о/с в частині звільнення позивачки та одночасно звільнено у запас Збройних Сил України (з постановкою на військовий облік) за п.64 "й" (у разі набрання законної сили рішенням суду щодо притягнення до відповідальності за вчинення злочину або адміністративного корупційного правопорушення) майора міліції ОСОБА_1 з посади дільничного інспектора міліції сектору дільничних інспекторів міліції Деснянського відділу міліції Чернігівського міського відділу УМВС з 02.11.2015.

Наказ начальника УМВС України в Чернігівській області від 19.05.2016 № 13 о/с про звільнення майора міліції ОСОБА_1 з посади дільничного інспектора міліції сектору дільничних інспекторів міліції Деснянського відділу міліції Чернігівського міського відділу УМВС, було оскаржено до адміністративного суду 16.06.2016.

В постанові Чернігівського окружного адміністративного суду від 22.07.2016, яка набрала законної сили, суд першої інстанції погодився з позицією відповідача щодо неможливості врахування положень Закон України "Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України" (далі - Дисциплінарний статут), оскільки в даному випадку спірні правовідносини регулювалися сферою дії норм інституту антикорупційного законодавства, а не інституту дисциплінарної відповідальності, а отже, припинення перебування позивачки на державній службі відбувалось на підставі Закону України "Про міліцію" та Закону України "Про засади запобігання і протидії корупції" на підставі Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, яким регламентовано порядок припинення державної служби в разі притягнення особи до відповідальності за вчинення корупційного діяння та які є спеціальними нормами по відношенню до дисциплінарного статуту. Проте судом було встановлено, що позивачка має дитину, яка не досягла трирічного віку, що підтверджувалося копією свідоцтва про народження. Дитина народжена 26.05.2013, в той час як спірний наказ було винесено 19.05.2016, тобто до досягнення нею трирічного віку. У зв'язку з чим, суд першої інстанції в своїй постанові від 22.07.2016 дійшов висновку, що оскаржуваний наказ прийнято відповідачем без врахування зазначеної норми трудового законодавства. У той же час, приписами ст.22 Закону України "Про засади запобігання і протидії корупції" та пп."й" п.64 Положення передбачається обов'язкове звільнення ОСОБА_1 зі служби в органах внутрішніх справ, яке може бути реалізоване лише у випадку досягнення нею трирічного віку.

Посилаючись на вказаний висновок, наказ Управління Міністерства внутрішніх справ України в Чернігівській області від 19.05.2016 № 13 о/с в частині звільнення майора міліції ОСОБА_1 з посади дільничного інспектора міліції сектору дільничних інспекторів міліції Деснянського відділу міліції Чернігівського міського відділу УМВС з 02.11.2015 було скасовано.

В подальшому, наказом УМВС в Чернігівській області від 15.08.2016 № 21 о/с було скасовано пункт наказу УМВС в Чернігівській області від 19.05.2016 № 13 о/с в частині звільнення майора міліції ОСОБА_1, дільничного інспектора міліції сектору дільничних інспекторів міліції Деснянського відділу міліції Чернігівського міського відділу УМВС, з 02.11.2015 на підставі постанови Чернігівського окружного адміністративного суду від 22.07.2016 № 825/1119/16, та цим же наказом згідно з Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ звільнено з органів МВС у запас Збройних сил України (з постановленням на військовий облік) за п.64"й" (у разі набрання законної сили рішенням суду щодо притягнення до відповідальності за вчинення злочину або адміністративного корупційного правопорушення) майора міліції ОСОБА_1, дільничного інспектора міліції сектору дільничних інспекторів міліції Деснянського відділу міліції Чернігівського міського відділу УМВС.

Вкотре, позивачка була змушена звернутися до суду за захистом своїх прав.

Постановою Чернігівського окружного адміністративного суду від 25.10.2016 в задоволенні позову було відмовлено. Не погоджуючись з зазначеною вище постановою суду позивачка звернулася з апеляційною скаргою до Київського апеляційного адміністративного суду, в ході розгляду якої останній апеляційну скаргу задовольнив та скасував постанову Чернігівського окружного адміністративного суду від 25.10.2016. Наказ УМВС України в Чернігівській області від 15.08.2016 № 21 о/с про звільнення ОСОБА_1, дільничного інспектора міліції сектору дільничних інспекторів міліції Деснянського відділу міліції Чернігівського міського відділу УМВС було визнано протиправним та скасовано.

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду в своїй постанові від 29.11.2016 вказала, що відмовляючи у задоволенні позовних вимог про визнання протиправним та скасування наказу від 15.08.2016 № 21 о/с про звільнення ОСОБА_1 з посади дільничного інспектора міліції, суд першої інстанції в оскаржуваній постанові зазначив, що притягнення до відповідальності позивачки відповідно до Закону України "Про засади запобігання і протидії корупції" є безумовною підставою для звільнення зі служби в ОВС. Крім того, суд вказав на ту обставину, що на момент видання оскаржуваного наказу дитині позивачки виповнилось три роки, а отже відповідач мав всі підстави для видання наказу про звільнення позивачки зі служби в ОВС за ст. 22 Закону України "Про засади запобігання і протидії корупції" та ст.64 п."й" Положення про проходження служби, та не погодилась з таким висновком суду першої інстанції.

Пославшись на встановлені постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 18.06.2013 обставини, а саме те, що постановою Деснянського районного суду м. Чернігова від 27.09.2012 ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ст.172-1 КпАП України, ч.1 ст.6 Закону України "Про засади запобігання та протидії корупції" та призначено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 850 грн (зазначена постанова суду була залишена без змін відповідно до постанови Апеляційного суду Чернігівської області від 22.11.2012), колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду вказала, що строк накладення дисциплінарного стягнення на позивачку не пізніше 6 місяців з дня вчинення проступку закінчився. Та обставина, що позивачка перебувала у відпустці по догляду за дитиною до 3 років, не може бути підставою для відтермінування строку накладення дисциплінарного стягнення на більш пізніший строк, оскільки таке відтермінування можливе лише у випадку перебування у відпустці чи у період тимчасової непрацездатності та стосується строку накладення стягнення до 1 місяця. Отже, оскільки строки накладення дисциплінарного стягнення на позивачку ОСОБА_1 у вигляді звільнення з роботи закінчились, відповідач не мав правових підстав для видання наказу від 15.08.2016 № 21 о/с про звільнення ОСОБА_1 зі служби в ОВС України. Щодо доводів позивачки про те, що не може бути застосовано два стягнення за вчинення одного правопорушення, то колегія суддів вказала, що судом першої інстанції цим правовідносинам надано вірну оцінку, оскільки притягнення позивачки судом до адміністративної відповідальності за корупційне діяння і звільнення після цього не є подвійним покаранням, так як підставою для звільнення ОСОБА_1 з органів внутрішніх справ стало порушення службової дисципліни, яке виразилось у вчиненні корупційного діяння.

На підставі постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 29.11.2016, наказом від 23.01.2017 № 1 о/с пункт наказу УМВС від 15.08.2016 № 21 о/с в частині звільнення позивачки було скасовано, та одночасно частиною другою цього наказу ОСОБА_1 звільнено згідно з Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ звільнено з органів МВС у запас Збройних сил України (з постановленням на військовий облік) за п. 64 "й" (у разі набрання законної сили рішенням суду щодо притягнення до відповідальності за вчинення злочину або адміністративного корупційного правопорушення) майора міліції ОСОБА_1, дільничного інспектора міліції сектору дільничних інспекторів міліції Деснянського відділу міліції Чернігівського міського відділу УМВС.

Вважаючи наказ від 23.01.2017 №1 о/с протиправним, позивачка 10.02.2017 звернулася до суду з даним адміністративним позовом.

Надаючи правову оцінку вказаним обставинам, суд зазначає наступне.

Спірні правовідносини, що виникли між сторонами регулюються Конституцією України, Законом України від 20.12.1990 № 565-ХІІ "Про міліцію", Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29.07.1991 № 114, Законом України від 22.02.2006 № 3460-IV "Про дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України".

Згідно пп."й" п.64 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів Української РСР від 29.07.1991 №114, в редакції від 07.11.2015 особи середнього, старшого і вищого начальницького складу звільняються зі служби в запас (з постановкою на військовий облік) у разі набрання законної сили рішенням суду щодо притягнення до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, пов'язаного з корупцією, яким накладено стягнення у виді позбавлення права обіймати посади або займатися діяльністю, що пов'язані з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, чи кримінального правопорушення.

Відповідно до п.67 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, особи рядового або начальницького складу, притягнуті до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, пов'язаного з корупцією, за яке накладено стягнення у виді позбавлення права обіймати посади або займатися діяльністю, що пов'язані з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, чи кримінального правопорушення, підлягають звільненню зі служби в органах внутрішніх справ у триденний строк з дня надходження до органу внутрішніх справ копії відповідного судового рішення, яке набрало законної сили.

Отже, наявність рішення суду, яке набрало законної сили, щодо вчинення особою кримінального правопорушення або щодо притягнення до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, пов'язаного з корупцією, яким накладено стягнення у виді позбавлення права обіймати посади або займатися діяльністю, що пов'язані з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування є безумовною підставою для звільнення зі служби в органах внутрішніх справ у триденний строк з дня отримання органом внутрішніх справ копії відповідного судового рішення.

Судом було встановлено, що позивачку постановою Деснянського районного суду м. Чернігова від 27.09.2012 притягнуто до адміністративної відповідальності за ст.172-1 КпАП України, ч.1 ст.6 Закону України "Про засади запобігання та протидії корупції" та призначено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 850 грн (зазначена постанова суду була залишена без змін відповідно до постанови Апеляційного суду Чернігівської області від 22.11.2012).

Таким чином, відповідальність позивачки визначена Кодексом України про адміністративні правопорушення з посиланням на норму Закону України "Про засади запобігання та протидії корупції", який був чинний на момент прийняття вказаної вище постанови.

Частиною 1 ст.22 Закону України "Про засади запобігання та протидії корупції" визначалось, що за вчинення корупційних правопорушень особи, зазначені в ч.1 ст.4 цього Закону, притягаються до кримінальної, адміністративної, цивільно-правової та дисциплінарної відповідальності в установленому законом порядку.

Аналогічні положення містяться в ст.65 Закону України "Про запобігання корупції", чинному на момент виникнення спірних правовідносин. Частиною 1 цієї статті визначено, що за вчинення корупційних або пов'язаних з корупцією правопорушень особи, зазначені в ч.1 ст.3 цього Закону, притягаються до кримінальної, адміністративної, цивільно-правової та дисциплінарної відповідальності у встановленому законом порядку. В свою чергу, ч.2 вказаної статті передбачає притягнення до дисциплінарної відповідальності у встановленому законом порядку особи, яка вчинила корупційне правопорушення або правопорушення, пов'язане з корупцією, однак судом не застосовано до неї покарання або не накладено на неї стягнення у виді позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю, пов'язаними з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, або такою, що прирівнюється до цієї діяльності.

Як зазначалось вище, позивачку вже було притягнуто до адміністративної відповідальності за корупційне правопорушення судом.

Тобто, з наведеного вбачається, що питання про звільнення особи зі служби в ОВС у зв'язку з притягненням до адміністративної відповідальності за вчинення корупційного діяння може бути лише видом дисциплінарного стягнення, оскільки інше, в даному випадку, законодавством не передбачено.

Суд зазначає, що сутність службової дисципліни, обов'язки осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ України (далі - особи рядового і начальницького складу) стосовно її дотримання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, порядок і права начальників щодо їх застосування, а також порядок оскарження дисциплінарних стягнень визначає Закон України "Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України" (далі - Дисциплінарний статут).

Згідно ст.12 Дисциплінарного статуту на осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ за порушення службової дисципліни можуть накладатися такі види дисциплінарних стягнень: 1) усне зауваження; 2) зауваження; 3) догана; 4) сувора догана; 5) попередження про неповну посадову відповідність; 6) звільнення з посади; 7) пониження в спеціальному званні на один ступінь; 8) звільнення з органів внутрішніх справ.

Статтею 16 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України встановлено, що дисциплінарне стягнення накладається у строк до 1 місяця з дня, коли про проступок стало відомо начальнику. У разі ведення за фактом учинення проступку провадження у справі про адміністративне правопорушення на осіб рядового і начальницького складу дисциплінарне стягнення може бути накладено не пізніше одного місяця з дня закінчення провадження у справі про адміністративне правопорушення, не враховуючи періоду тимчасової непрацездатності чи перебування у відпустці.

Дисциплінарне стягнення не може бути накладено, якщо з дня вчинення проступку минуло більше півроку. У цей період не включається строк проведення службового розслідування або кримінального провадження або провадження у справі про адміністративне правопорушення.

Отже, строк накладення дисциплінарного стягнення на позивачку не пізніше 6 місяців з дня вчинення проступку закінчився, оскільки постанова Деснянського районного суду м. Чернігова від 27.09.2012 набрала законної сили 22.11.2012.

Та обставина, що позивачка перебувала у відпустці по догляду за дитиною до 3 років, не може бути підставою для відтермінування строку накладення дисциплінарного стягнення на більш пізніший строк, оскільки таке відтермінування можливе лише у випадку перебування у відпустці чи у період тимчасової непрацездатності та стосується строку накладення стягнення до 1 місяця.

Таким чином, оскільки строки накладення дисциплінарного стягнення на позивачку у вигляді звільнення з роботи закінчились, відповідач не мав правових підстав для видання оскаржуваного наказу в частині звільнення ОСОБА_1 зі служби в ОВС України.

Що стосується доводів позивачки про те, що це є шостим стягненням за вчинення одного правопорушення, то суд зазначає, що притягнення судом до адміністративної відповідальності за корупційне діяння і звільнення після цього не є повторним покаранням, так як підставою для звільнення ОСОБА_1 з ОВС стало порушення службової дисципліни, яке виразилось у вчиненні корупційного діяння, в зв'язку з чим такі твердження позивачки судом до уваги не приймаються.

Приймаючи до уваги, що оскаржуваний наказ складається з двох частин, одна з яких винесена на виконання постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 29.11.2016 у справі № 825/1606/16, що набрала законної сили, та якою позивачку поновлено на посаді, позовні вимоги належить задовольнити частково, а саме визнати протиправним та скасувати наказ голови ліквідаційної комісії Управління Міністерства внутрішніх справ України в Чернігівській області від 23.01.2017 №1 о/с в частині звільнення майора міліції ОСОБА_1 з посади дільничного інспектора міліції сектору дільничних інспекторів міліції Деснянського відділу міліції Чернігівського міського відділу Управління Міністерства внутрішніх справ України.

Щодо зобов'язання відповідачів виплатити заробітну плату за весь час вимушеного прогулу, суд зазначає, що вказані вимоги задоволенню не підлягають, виходячи з наступного.

Стеттею 235 Кодексу законів про працю України визначено, що у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв'язку з повідомленням про порушення вимог Закону України "Про запобігання корупції" іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Тобто, законодавцем чітко визначено підстави для виплати середнього заробітку за час вимушеного прогулу, які виражаються в імперативному обов'язку органу, що розглядає трудовий спір, вирішити питання про стягнення вказаних коштів у випадку саме поновлення незаконно звільненого працівника з посади.

На виконання вказаного імперативного обов'язку, постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 18.06.2013 у справі № 825/78/13-а наказ УМВС України в Чернігівській області від 05.12.2012 № 224 о/с було визнано незаконним та зобов'язано відповідача поновити ОСОБА_1 на роботі з виплатою їй заробітної плати за весь час вимушеного прогулу.

Таким чином, питання щодо виплати середнього заробітку за час вимушеного прогулу у період з моменту прийняття першого наказу від 05.12.2012 № 224 о/с про звільнення позивачки зі служби по дату винесення судового рішення, Київським апеляційним адміністративним судом вже вирішено.

З аналізу судових рішень, наявних в матеріалах справи вбачається, що в подальшому, накази про звільнення позивачки зі служби в ОВС були предметом неодноразового розгляду в суді. При цьому, характерною ознакою наказів, що оскаржувались, стало зазначення відповідачем про поновлення позивача на посаді, з якої її було звільнено в 2012 році, та одночасне звільнення із займаної посади. Тобто, подальше скасування оскаржуваних наказів відбувалося лише в частині звільнення позивачки, в той час як в частині поновлення - після винесення судового рішення, наказ на виконання рішень судів залишався чинним, і відповідно підстави для поновлення були об'єктивно відсутні і судами вказане питання не вирішувалось.

При цьому судом враховано, що в судових рішеннях неодноразово наголошувалось на перебуванні позивачки у відпустці по догляду за дитиною, що виключає можливість стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в цей період, оскільки грошове забезпечення на час такої відпустки не виплачується.

Крім того, загально відомою є та обставина, що відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 16.09.2015 № 730 "Про утворення територіальних органів Національної поліції та ліквідацію територіальних органів Міністерства внутрішніх справ" ліквідовано як юридичні особи публічного права Управління міністерства внутрішніх справ в Чернігівській області та Деснянський відділ міліції Чернігівського міського відділу УМВС відповідно, а також те, що виходячи зі змісту положень, викладених у пунктах 8 - 10 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про Національну поліцію", який набув чинності 07.11.2015, в ОВС мало місце скорочення штатів та припинення будь-якої діяльності, окрім пов'язаної з ліквідаційною процедурою.

З наведеного можна дійти висновку, що масове вивільнення працівників територіальних органів Міністерства внутрішніх справ шляхом скорочення їх штату у зв'язку з ліквідацією унеможливило виплату заробітної плати працівникам, оскільки останні скорочені в силу ліквідації установи, в трудових відносинах з якою, вони перебували. При цьому, скороченню підлягали всі працівники, окрім тих, яким законодавець надав пільги та до числа яких, відносився позивачка (до досягнення дитиною трирічного віку).

Тобто, враховуючи скорочення штату та ліквідацію ОВС як юридичних осіб публічного права, судом визнано відсутність права у позивачки на отримання середнього заробітку за час вимушеного прогулу з моменту досягнення дитиною трирічного віку, оскільки на цей момент, установа в трудових відносинах, з якою знаходилася позивачка, перебувала в стані ліквідації, і поновлення позивачки в правах шляхом скасування оскаржуваного наказу в частині звільнення зі служби, не може бути беззаперечною підставою для стягнення з відповідача середнього заробітку за час вимушеного прогулу, оскільки відбулось масове вивільнення працівників та скорочення посад у зв'язку з їх ліквідацією. Отже, як було зазначено вище, у випадку скасування оскаржуваного наказу в частині звільнення позивачки, винесення наказу в частині поновлення віднесено до дискреції відповідача - УМВС України в Чернігівській області, так як після винесення попередніх судових рішень, накази на виконання рішень судів залишилися чинними, і відповідно підстави для поновлення в судовому порядку об'єктивно відсутні. Вказане, в свою чергу, в силу Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про Національну поліцію", покликано виконати відповідачем - УМВС України в Чернігівській області свої дискреційні повноваження в частині вивільнення працівника за скороченням штату.

Враховуючи наведене, адміністративний позов ОСОБА_1 до УМВС України в Чернігівській області підлягає задоволенню в частині визнання протиправним та скасування наказу голови ліквідаційної комісії УМВС України в Чернігівській області від 23.01.2017 №1 о/с в частині звільнення майора міліції ОСОБА_1 з посади дільничного інспектора міліції сектору дільничних інспекторів міліції Деснянського відділу міліції Чернігівського міського відділу Управління Міністерства внутрішніх справ України. В іншій частині позову про зобов'язання відповідача виплатити заробітну плату за весь час вимушеного прогулу відмовити.

Керуючись ст.ст. 41, 158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати наказ голови ліквідаційної комісії Управління Міністерства внутрішніх справ України в Чернігівській області від 23.01.2017 №1 о/с в частині звільнення майора міліції ОСОБА_1 з посади дільничного інспектора міліції сектору дільничних інспекторів міліції Деснянського відділу міліції Чернігівського міського відділу Управління Міністерства внутрішніх справ України.

В іншій частині позову відмовити.

Постанова суду набирає законної сили в порядку статей 167,186 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня отримання її копії. Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення.

Суддя Л.О. Житняк