Справа № 207/3388/16-а
Суддя: Юрченко І. М.
Дата ухвалення: 2016-01-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

№ 207/3388/16-а
№ 2-а/207/10/17
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 січня 2016 року м. Кам'янське

Баглійський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Юрченко І.М.,

при секретарі Сівачук А.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Кам'янське справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до управління соціального захисту населення адміністрації Південного району Кам'янської міської ради про визнання дій неправомірними,

В С Т А Н О В И В

24 листопада 2016 року позивачка звернулася до суду з адміністративним позовом до управління соціального захисту населення адміністрації Південного району Кам'янської міської ради про визнання дій неправомірними.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивачка зазначила, що вона вперше в жовтні 2014 року звернулась до відповідача з заявою про призначення державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім'ям (надалі ДСД) відповідно до «Порядку призначення і виплати державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім'ям», затвердженого постановою КМУ від 24 лютого 2003 р. № 250 (далі Порядок). На підставі поданої нею заяви та доданих до неї документів їй була призначена ДСД з 01.10.2014 року строком на 6 місяців. В подальшому на підставі поданих нею документів строк виплати ДСД продовжувався.

30.09.2016 року закінчився строк виплати ДСД. 28 жовтня 2016 року вона звернулась до відповідача з заявою про продовження виплати ДСД на новий строк. Цього ж дня, 28 жовтня 2016 року, головний спеціаліст УСЗН Південного району Кам'янської міської ради повідомив її, що вона не має права на отримання ДСД та зобов'язана повернути безпідставно отриманні кошти в сумі 36282 грн. 68 копійок. Підставою для відмови у призначенні ДСД на новий строк та покладення на неї обов'язку повернути безпідставно одержанні кошти стало наявність у власності чи володінні сім'ї, на яку призначалась ДСД другої квартири (п.10 Порядку). Вважає що дії відповідача є неправомірними з огляду на наступне.

Згідно з п. 2 Порядку державна соціальна допомога малозабезпеченим сім'ям призначається і виплачується у грошовій формі малозабезпеченим сім'ям, які постійно проживають на території України, мають середньомісячний сукупний дохід, нижчий від прожиткового мінімуму для сім'ї. Згідно п. 6 Порядку до складу сім'ї включаються чоловік, дружина; рідні, усиновлені діти цих осіб віком до вісімнадцяти років, а також діти, які навчаються за денною формою навчання у загальноосвітніх, професійно-технічних, вищих навчальних закладах І-ІV рівнів акредитації до досягнення двадцяти трьох років і які не мають власних сімей. Відповідно до листа Відповідача від 16.11.2016 року №2/5162 при призначенні ДСД в 2014, 2015, 2016 роках до складу сім'ї, на яку призначалась ДСД, крім неї входили її неповнолітні діти ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2

Згідно п. 10 Порядку ДСД не призначається у разі, якщо у власності чи володінні малозабезпеченої сім'ї є друга квартира (будинок) за умови, що загальна площа житла перевищує 21 кв.м. на одного члена сім'ї та додатково 10,5 кв.м. на сім'ю, чи більше одного автомобіля, транспортного засобу (механізму). Рішення про відмову в призначенні ДСД та покладення на неї обов'язку повернути безпідставно одержанні кошти було мотивовано тим, що згідно Акту № 212 від 13.10.2016 року було встановлено, що у власності чи володінні сім'ї, на яку призначалась ДСД є друга квартира, яка розташована за адресою АДРЕСА_3, а загальна площа житла перевищує 21 кв.м. на одного члена сім'ї та додатково 10,5 кв. метра на сім'ю.

Так дійсно у її власності та власності її дочки ОСОБА_2 перебуває квартира, що розташована за адресою АДРЕСА_3, загальною площею 44,2 м.кв. Дана квартира була набута ними у власність на підставі договору дарування від 09.04.2003 року, укладеного між її батьком ОСОБА_4 з однієї сторони та нею і її дочкою з іншої сторони. З 2014 року по сьогоднішній день дана квартира не перебуває у платному користуванні. В ній проживають її батько та брат, що підтверджується відповідною довідкою. Крім того, на думку відповідача у власності та володінні сім'ї, на яку призначалась ДСД перебуває інша квартира, яка знаходиться за адресою АДРЕСА_1, загальною площею 45,6 м. кв. В даній квартирі фактично проживають вона, її доньки ОСОБА_3 та ОСОБА_2 та її мати ОСОБА_5. Квартира перебуває у користуванні її матері ОСОБА_5.

Визначення поняття володіння в законодавстві відсутнє. В судовій практиці володінням розуміють як передбачену законом (тобто юридично забезпечену) можливість мати (утримувати) в себе певне майно (фактично панувати над ним, зараховувати на свій баланс і под.) або юридично забезпечена можливість фактичного панування власника над майном, не пов'язана з використанням його властивостей.

Під поняттям користування розуміється можливість використовувати корисні властивості предмета для задоволення власних потреб.

Таким чином, жоден із членів сім'ї, на яку призначалася ДСД, не може бути визнаний володільцем і тим більше власником квартири, яка знаходиться за адресою АДРЕСА_1. Дані особи є лише користувачами цієї квартири та можуть використовувати її виключно для задоволення власних потреб у житлі. Жодних інших прав на дану квартиру ці особи не мають та не можуть визнаватися її «титульними» володільцями, оскільки не мають жодних правовстановлюючих документів на дану квартиру. Дані права має виключно ОСОБА_5, у користуванні якої перебуває дана квартира.

Таким чином, Відповідач безпідставно ототожнив поняття «право володіння» та «користування» та безпідставно визнав її та її неповнолітніх доньок володільцями квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

З цього можна зробити висновок, що у власності та володінні сім'ї, на яку призначалась ДСД перебуває лише одна квартира, що розташована за адресою: АДРЕСА_3. Тому на позивача на підставі п. 10, 28 Порядку не може бути покладено обов'язок повернути кошти, які виплачувалися як ДСД з 01.10.2014 року по 30.09.2016 року.

28 жовтня 2016 року представники відповідача скористалися її юридичною необізнаністю щодо порядку та підстав виплати ДСД та повідомили її, що вона зобов'язана повернути безпідставно виплачені в якості ДСД їй кошти. Таким чином вона, під впливом помилки, написала заяву про утримання з неї в повному обсязі коштів виплачених їй в якості ДСД за період з 01.10.2014 року по 30.09.2016 року за рахунок одержуваної нею у відповідача допомоги як матері одиначки.

07.11.2016 року вона звернулась до відповідача з заявою про повернення їй раніше поданої заяви від 28.10.2016 року про утримання з неї виплаченої ДСД як такої, що була подана під впливом обману з боку працівників відповідача. Станом на дату звернення до суду відповіді на дану заяву вона не отримала, а відповідач продовжує утримувати з неї заборгованість в розмірі 100% від державної соціальної допомоги матері одиначки, яку вона отримувала у нього.

На підставі викладеного позивач просив, визнати незаконним розпорядження начальника УСЗН Південного району Кам'янської міської ради від 18.10.2016 року № о/с 652027, яким ОСОБА_1 нарахована переплата державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім'ям за період з 01.10.2014 року по 30.09.2016 року в сумі 36282 грн. 68 копійок.

В наданій суду письмовій заяві представник позивача ОСОБА_6 підтримав позовні вимоги в повному обсязі, з підстав, наведених вище і просив їх задовольнити, а також розглянути справу без його участі та без участі його довірителя.

Представник відповідача у судове засідання не з'явився. Через канцелярію Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська надав заяву, в якій просив справу розглянути за відсутністю їх представника, а також заперечення проти позовної заяви, в якій просив відмовити ОСОБА_1 в задоволені позовних вимог про визнання незаконними розпорядження начальника УСЗН Південного району Кам'янської міської ради від 18.10.2016 № о/с 652027, згідно якого ОСОБА_1 нарахована переплата державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім'ям за період з 01.10.2014 по 30.09.2016р. сумі 36282 грн. 68 коп.

Відповідно до ст. 41 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності осіб, які беруть участь у справі (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відповідно до ст. 11 КАС України розгляд справи і рішення по справі здійснюються на засадах змагальності сторін, свободи в наданні доказів ними суду своїх доказів та в доведеності перед судом їх переконливості. Згідно із ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Перевіривши доводи позовної заяви позивача та заперечення відповідача, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків.

В судовому засіданні встановлено, що за заявою ОСОБА_1 про призначення державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім'ям, відповідно до «Порядку призначення і виплати державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім'ям», затвердженого постановою КМУ від 24 лютого 2003 р. № 250 була призначена ДСД з 01.10.2014 року строком на 6 місяців. В подальшому на підставі поданих ОСОБА_1 документів строк виплати ДСД продовжувався. 30.09.2016 року закінчився строк виплати ДСД.

Для призначення державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім'ям уповноважений представник сім'ї подає органу соціального захисту населення декларацію про доходи та майно всіх членів сім'ї.

До складу сім'ї ОСОБА_1, згідно п. 6 Порядку призначення і виплати державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім'ям (затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 24.02.2003 № 250 зі змінами) при зверненні за призначенням державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім'ям крім неї включалися діти: ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2

Також позивачка перебуває на обліку в управлінні як отримувач державної соціальної допомоги як одинока мати на дитину ОСОБА_2, 1999 р.н.

При зверненнях за призначенням державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім'ям в розділі III декларацій про доходи та майновий стан сім'ї від 20.10.2014 року, 05.05.2015 року, 19.10.2015 року та 12.04.2016 року ОСОБА_1 повідомлялось про наявність у володінні сім'ї лише одного житлового приміщення загальною площею 45м2 (насправді загальна площа квартири складає 45,6 м2) за адресою: АДРЕСА_2.

Згідно п. 10 вищезазначеного Порядку соціальна допомога не призначається у разі, коли у власності чи володінні малозабезпеченої сім'ї є друга квартира (будинок) за умови, що загальна площа житла перевищує 21м2 на одного члена сім'ї та додатково 10,5 м2 на сім'ю, чи більше одного автомобіля, транспортного засобу (механізму).

В ході перевірки головним державним соціальним інспектором управління за допомогою даних з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно на предмет достовірності інформації про майновий стан осіб, які входять до складу сім'ї ОСОБА_1 було встановлено, що за позивачкою та її донькою ОСОБА_2 на підставі договору дарування від 09.04.2003 зареєстровано право власності на житлове приміщення, розташоване за адресою: АДРЕСА_3 (по 1/2на кожну), загальною площею 44,2 м2.

Загальна площа обох житлових приміщень, які перебувають у власності та володінні сім'ї ОСОБА_1 (74,6 м2), перевищує встановлені Порядком призначення і виплати державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім'ям норми для сім'ї, що складається з трьох осіб (73,5 м2).

Враховуючи дані обставини ОСОБА_1 не мала права на отримання державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім'ям. Крім того, інформація надана нею для призначення державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім'ям, є неповною та недостовірною, на підставі чого головним державним соціальним інспектором 13.10.2016 складено акт з висновками про недостовірність поданої інформації про майновий стан сім'ї, що вплинуло на право призначення допомоги та про необхідність повернення надміру виплачених коштів до державного бюджету (ар.с.10).

Згідно п. 12 Порядку, у разі коли особами, які входять до складу сім'ї, навмисно подано недостовірні дані чи приховано відомості, що вплинули або могли вплинути на встановлення права на соціальну допомогу та визначення її розміру, виплата допомоги припиняється з місяця, в якому виявлено порушення. На наступний строк допомога може бути призначена не раніше ніж через шість місяців починаючи з першого числа місяця виявлення порушення. Надміру виплачені кошти, згідно п. 28 Порядку, підлягають поверненню до державного бюджету.

На підставі акту проведеної перевірки, розпорядженням управління від 18.10.2016 року ОСОБА_1. виставлено суму надміру виплачених коштів по державній соціальній допомозі малозабезпеченим сім'ям в період з 01.10.2014 року по 30.09.2016 року в розмірі 36282,68 грн. (ар.с.9).

За фактом ознайомлення з даним розпорядженням ОСОБА_1 визнала суму заборгованості та звернулась до управління з заявою про проведення перерахунку раніше призначеної допомоги на дітей одиноким матерям за періоди з 01.01.2016 року по 30.06.2016 року та з 01.07.2016 року по 31.12.2016 року за виключення суми державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім'ям, оскільки ця допомога була знята у зв'язку з відсутністю права на неї. Також позивачка просила утримувати в рахунок погашення заборгованості з виплати допомоги на дітей одиноким матерям у 100% розмірі до повного погашення (ар.с.33).

Рішенням управління від 03.11.2016 було здійснено утримання боргу в розмірі 6327,53 грн. Залишок боргу станом на 01.12.2016 складає 29955,15грн.

Відповідно до ст. 317 Цивільного Кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Статтею 397 ЦК України визначено, що володільцем чужого майна є особа, яка фактично тримає його у себе. Право володіння чужим майном може належати одночасно двом або більше особам. Фактичне володіння майном вважається правомірним, якщо інше не випливає із закону або не встановлено рішенням суду.

Діюче законодавство передбачає два види підстав, за яких виникає право володіння чужим майном: договір та закон. Стосовно договору, то такими договорами можуть служити лише ті, які пов'язані з передачею речі у користування або передачею речі на іншому речово-правовому титулі на певний строк або договорами які опосередковують перехід речей.

В позовній заяві ОСОБА_1 безпідставно ототожнила «володіння» житловим приміщенням та «право користування» ним, вказуючи на те, що ані вона, ані її донька не мають жодних правовстановлюючих документів на дану квартиру. Але мова йде не про володіння власним майном, яке є складовою права власності, а про володіння чужим майном, яке здійснюється в даному випадку на підставі договору між органами місцевої влади та зареєстрованими в даному приміщенні особами - відкритому особовому рахунку.

Дане житлове приміщення неприватизоване і належить до фонду комунальної власності міста, але особи, які вказані в особовому рахунку, мають законне і невід'ємне право в будь-який час, коли забажають, стати його власниками, скориставшись своїм правом приватизації, так як володіють житловим приміщенням на законних підставах.

Право наймача жилого приміщення закріплено ЖК України (ст. 61 ЖК) як речове житлове право, що виникає на підставі договору найму житла. Договір найму житла - це договір, за яким наймодавець (житлово-експлуатаційна організація, а у разі її відсутності - відповідне підприємство, установа, організація) надав наймачеві (громадянину, на ім'я якого видано ордер) та членам його сім'ї житло у безстрокове володіння та користування для постійного проживання.

Таким чином, володіння житловим приміщенням, розташованим за адресою: АДРЕСА_4 на рівних правах на підставі договору - відкритого особового рахунку № 084826, (ар.с.32) здійснюється трьома особами: ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_4, ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_5 та ОСОБА_2 24.02.1999 р.н.(ар.с.16).

В позовній заяві позивач ОСОБА_1 вказує, що вищезазначене житлове приміщення перебуває у користуванні її матері - ОСОБА_5

Але відповідно до ст. 405 ЦК України право користування чужим житлом мають члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним. При цьому житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником.

ОСОБА_5 не є власником житлового приміщення за адресою: АДРЕСА_5, вона, як і інші зареєстровані в даному неприватизованому приміщенні особи, на рівних умовах фактично володіє даним житлом.

ОСОБА_5 є уповноваженим квартиронаймачем, на ім'я якого відкриті рахунки для сплати за користування житлово-комунальними послугами всіма зареєстрованими особами.

При поданні документів для призначення державної соціальної допомоги ОСОБА_1 надавала управлінню відомості про своє, разом з донькою, фактичне володіння вищезазначеним житловим приміщенням, так як на законних підставах зареєстрована і проживає в ньому.

Водночас ОСОБА_1 разом зі своєю донькою ОСОБА_2 на підставі договору дарування від 09.04.2003 року мають у своїй власності житлове приміщення, розташоване за адресою: АДРЕСА_6 (ар.с.14, 15). Таким чином, сім'я ОСОБА_1 має право проживати у власному житловому приміщенні, отримувати від нього користь і розпоряджатися на свій розсуд цим майном, але мешкає в іншому вищезгаданому житловому приміщенні.

Статтею 6 КАС України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Ч. 2 ст. 17 КАС України визначено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема: спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Таким чином з огляду на наведені норми закону та обставини справи, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає у повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 2, 6, 8, 9, 17-18, 69, 158-163, 185-186 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до управління соціального захисту населення адміністрації Південного району Кам'янської міської ради про визнання незаконним розпорядження начальника УСЗН Південного району Кам'янської міської ради від 18.10.2016 року № о/с 652027, яким ОСОБА_1 нарахована переплата державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім'ям за період з 01.10.2014 року по 30.09.2016 року в сумі 36282 грн. 68 копійок, відмовити у повному обсязі.

Постанова може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Баглійський районний суд м. Дніпродзержинська шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя І.М. Юрченко