Справа № 489/6048/16-а
Суддя: Вербицька Н. В.
Дата ухвалення: 2017-03-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
----------------------
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 березня 2017 р.м.ОдесаСправа № 489/6048/16-а

Категорія: 10.2.4 Головуючий в 1 інстанції: Тихонова Н.С.

Колегія суддів Одеського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Вербицької Н.В.,

суддів - Джабурії О.В.,

- Крусяна А.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України в Центральному районі м.Миколаєва на постанову Ленінського районного суду м.Миколаєва від 25 грудня 2016 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до управління Пенсійного фонду України в Центральному районі м.Миколаєва про визнання протиправними дій, зобов'язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И Л А :

07 грудня 2016 року ОСОБА_2 звернулась до Ленінського районного суду м.Миколаєва з позовом, в якому просила визнати протиправною бездіяльність управління ПФУ в Центральному районі м.Миколаєва, яка виразилась в не поновлені виплати після прийняття рішення Конституційного суду України; зобов'язати управління ПФУ в Центральному районі м.Миколаєва нарахувати та поновити виплату пенсії позивачу в Україні з 07.10.2009 року, в розмірі не меншому за мінімальний розмір та не нижче прожиткового мінімуму.

Позовні вимоги обґрунтовані безпідставністю відмови управління ПФУ в Центральному районі м.Миколаєва щодо поновлення виплати позивачу раніше призначеної пенсії.

Відповідач заперечував проти позову, зазначаючи, що підстави для поновлення пенсії позивачу відсутні.

Справу розглянуто в порядку скороченого провадження.

Постановою Ленінського районного суду м.Миколаєва від 25 грудня 2016 року позов ОСОБА_2 задоволено частково. Позовні вимоги в частині виплати пенсії в період з 07.10.2009 року до 28.01.2016 року залишено без розгляду. Визнано протиправним та скасовано рішення управління Пенсійного Фонду України в Центральному районі м. Миколаєва від 28.07.2016 р. № 168-Л-01 про відмову позивачу у поновленні виплати пенсії за віком, зобов'язано управління Пенсійного Фонду України в Центральному районі м. Миколаєва поновити виплату пенсії за віком ОСОБА_2 починаючи з 28.01.2016 року, в розмірі, передбаченому діючим законодавством, з урахуванням індексу інфляції, в разі наявності відповідних підстав.

Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права просить скасувати постанову та прийняти нове рішення, яким в задоволені позову відмовити.

В зв'язку із неявкою сторін, які належним чином були повідомлені про дату, час і місце судового засідання, відповідно п.2 ч. 1 ст. 197 КАС України, справа розглядається в порядку письмового провадження.

Заслухавши доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги, матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, правової оцінки обставин у справі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається наступне.

ОСОБА_2 до 2004 року проживала в м. Миколаєві, перебувала на обліку в управління ПФУ в Центральному районі м. Миколаєва та отримувала пенсію за віком.

В 2004 році позивачка переїхала на постійне місце проживання до держави Ізраїль, в зв'язку з чим управління ПФУ в Центральному районі м. Миколаєва припинило їй виплату пенсії.

07 липня 2016 року позивач звернулась до управління ПФУ в Центральному районі м.Миколаєва з заявою щодо поновлення виплати раніше призначеної пенсії.

Листом від 28.07.2016 року № 161-11-08 відповідач повідомив ОСОБА_2 що для поновлення виплати немає законних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги часткового, суд першої інстанції виходив з того, що з дня набрання чинності рішенням Конституційного Суду України №25-рп/2009 виникли підстави для поновлення конституційного права особи на виплату пенсії, виплата якої була зупинена на підставі положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування». Тому орган ПФУ має відновити виплату пенсії громадянам України, які виїхали на постійне місце проживання за кордон. Суд вирішив спір в з врахуванням положень ст.ст.99,100 КАС України.

Судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції щодо необхідності поновлення пенсії позивачу, проте вважає, що суд помилково зазначив строк, з якого необхідно відновити порушене право позивача.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.49 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України.

Згідно зі ст.51 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» в разі виїзду пенсіонера на постійне місце проживання за кордон пенсія, призначена в Україні, за заявою пенсіонера може бути виплачена йому за шість місяців наперед перед від'їздом, рахуючи з місяця, що настає за місяцем зняття з обліку за місцем постійного проживання. Під час перебування за кордоном пенсія виплачується в тому разі, якщо це передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України.

Рішенням Конституційного Суду України №25рп/2009 від 07 жовтня 2009 року визнані такими, що не відповідають Конституції України, є неконституційними, положення п. 2 ч. 1 ст. 49, ст. 51 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Зокрема Конституційний Суд України зазначив, що право на соціальний захист віднесено до основоположних прав і свобод. Це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел і забезпечуються ч. 2 ст. 22 Конституції України, відповідно до якої конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. Конституційне право на соціальний захист включає і право громадян на забезпечення їх у старості. Пенсія за віком, за вислугу років та інші її види, що призначаються в зв'язку з трудовою діяльністю, заслужені попередньою працею і є однією з форм соціального захисту. Цим визначається зміст і характер обов'язку держави стосовно тих громадян, які набули право на одержання пенсії.

Тобто згідно п. 2 ч. 1 ст. 49, ст.51 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» конституційне право на соціальний захист залежало від факту укладання Україною з відповідною державою міжнародного договору з питань пенсійного забезпечення. Таким чином держава, всупереч конституційним гарантіям соціального захисту для всіх осіб, що мають право на отримання пенсії у старості, на законодавчому рівні позбавила цього права пенсіонерів в тих випадках, коли вони обрали постійним місцем проживання країну, з якою не укладено відповідного договору. Виходячи з правової, соціальної природи пенсій, право громадянина на одержання призначеної йому пенсії не може пов'язуватись з такою умовою, як постійне проживання в Україні. Держава відповідно до конституційних принципів зобов'язана гарантувати це право незалежно від того, де проживає особа, якій призначена пенсія - в Україні чи за її межами.

Крім того, як зазначив Європейський суд з прав людини у рішенні у справі «Пічкур проти України», яке набрало статусу остаточного 07.02.2014р., у цій справі право на отримання пенсії як таке стало залежним від місця проживання заявника. Це призвело до ситуації, в якій заявник, пропрацювавши багато років у своїй країні та сплативши внески до системи пенсійного забезпечення, був зовсім позбавлений права на пенсію лише на тій підставі, що він більше не проживає на території України.

Враховуючи викладене, судова колегія вважає вірним висновок суду першої інстанції, що з дня набрання чинності Рішенням Конституційного Суду України №25-рп/2009 позивач має право на поновлення виплати пенсії за віком в розмірах відповідно до чинного законодавства.

Разом з цим, спір має бути вирішений з урахуванням норм процесуального права - ст.ст.99,100 КАС України.

Згідно з ч.1 ст.99 КАС України, адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Частина 2 цієї ж статті встановлює, що для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч.1 ст.100 КАС України адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд за заявою особи, яка його подала, не знайде підстав для поновлення строку, про що постановляється ухвала.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 звернулась до суду за захистом своїх прав 30.11.2016року (день відправлення позовної заяви згідно поштового штемпеля).

Отже, враховуючи дату звернення позивача до суду з адміністративним позовом, шестимісячний строк на звернення до суду з позовом та відсутність обґрунтованого клопотання про поновлення строків звернення до суду, колегія суддів приходить до висновку, що права позивача підлягають захисту в межах шестимісячного строку до дня звернення до суду з відповідним позовом, тобто з 30.05.2016 р., а не з 28.01.2016р., яку суд першої інстанції помилково обрахував, як за півроку до дня відмови управління ПФУ в поновленні виплати пенсії позивачу.

Позовні вимоги в частині поновлення виплати раніше призначеної пенсії за період з 07.10.2009 року по 29.05.2016 року підлягають залишенню без розгляду, як такі, що пред'явлені з порушенням строку звернення.

Щодо доводів апелянта про неправомірне стягнення з управління ПФУ в Центральному районі м.Миколаєва судових витрат, понесених позивачем, судова колегія зазначає наступне.

Відповідно до ч.1 ст.87 КАС України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Згідно ч.1 ст. 94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Аналізуючи викладене, а саме часткове задоволення позовних вимог та те, що ставка судового збору не змінюється у зв'язку зі зміною дати, з якої належить здійснити перерахунок пенсії, судова колегія вважає вірними дії суду першої інстанції, щодо стягнення сплаченого ОСОБА_2 судового збору з відповідача.

Враховуючи, що суд першої інстанції вирішив по суті правильно справу, але із помилковим застосуванням норм процесуального права, постанова підлягає зміні в частині зазначення дати поновлення виплати раніше призначеної пенсії, відповідно до ч.1 ст.201 КАС України.

Керуючись ст.ст. 183-2,195,196,198,201,205,207 КАС України, судова колегія, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України в Центральному районі м.Миколаєва - задовольнити частково.

Постанову Ленінського районного суду м.Миколаєва від 25 грудня 2016 року - змінити, виклавши абз.3 та абз.5 резолютивної частини в такій редакції:

«Зобов'язати управління Пенсійного фонду України в Центральному районі м.Миколаєва поновити виплату пенсії за віком ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, починаючи з 30.05.2016 року, в розмірі передбаченому діючим законодавством, з урахуванням індексу інфляції.

Позовні вимоги ОСОБА_2 до управління Пенсійного фонду України в Центральному районі м.Миколаєва в частині поновлення виплати пенсії за період з 07.10.2009 року по 29.05.2016 року залишити без розгляду»

В іншій частині постанову Ленінського районного суду м.Миколаєва від 25 грудня 2016 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії сторонам, є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий: Н.В.Вербицька

Суддя: О.В.Джабурія

Суддя: А.В.Крусян