Справа № 755/17184/16-а
Суддя: Ісаєнко Ю.А.
Дата ухвалення: 2017-03-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Суддя-доповідач: Ісаєнко Ю.А.
У Х В А Л А

Іменем України

20 березня 2017 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Ісаєнко Ю.А.;

суддів: Губської Л.В., Федотова І.В.,

за участю секретаря: Левченка А.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Дніпровського районного суду м. Києва від 04 січня 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Лівобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання дій неправомірними, зобов'язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулася до Дніпровського районного суду м. Києва із адміністративним позовом до Лівобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України у м. Києві, в якому просила суд визнати протиправними дії щодо відмови у виплаті призначеної пенсії за віком; зобов'язати відповідача поновити виплату з 01 червня 2015 року та проводити виплати призначеної пенсії за віком відповідно до Конституції України, чинного законодавства.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 04 січня 2017 року позов залишено без розгляду на підставі статті 100 КАС України у зв'язку із пропущенням строку звернення до адміністративного суду.

Постановою Дніпровського районного суду м. Києва від 04 січня 2017 року позов задоволено частково, визнані протиправними дії щодо відмови у виплаті призначеної пенсії за віком; зобов'язано Лівобережне об'єднане управління Пенсійного фонду України в м. Києві поновити ОСОБА_2 з 21 травня 2016 року виплату призначеної пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Не погоджуючись із вказаною постановою, позивач подала апеляційну скаргу з підстав порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, в якій просить скасувати постанову Дніпровського районного суду м. Києва від 04 січня 2017 року в частині відмовлених позовних вимог та ухвалити в цій частині нове судове рішення про задоволення позову.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 197 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на основі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які прийняті у порядку скороченого провадження за результатами розгляду справ, передбачених пунктами 1, 2 частини першої статті 1832.

З доповіді судді - доповідача вбачається, що в матеріалах справи достатньо письмових доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, особиста участь сторін - не обов'язкова.

З огляду на викладене, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження, як це передбачено статтею 197 КАС України.

Заслухавши суддю - доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, постанову суду першої інстанції - без змін, з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, позивач перебуває на обліку в Лівобережному управлінні Пенсійного фонду України в м. Києві та з 29 квітня 2011 року отримує пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування»; при цьому, позивач продовжує працювати на посаді судді.

З 01 квітня 2015 року відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02 березня 2015 року №213-VІІІ позивачу припинена виплата призначеної пенсії, оскільки вона працює на посаді судді, яка дає право на призначення пенсії чи довічного грошового утримання у порядку та на умовах передбачених Законом України «Про судоустрій і статус суддів».

У зв'язку із наведеним позивач 04 квітня 2016 року звернулася до територіального управління Пенсійного фонду України з заявою про виплату заборгованості з виплати пенсії за період з 01 червня 2015 року по 01 листопада 2016 року у розмірі 115002,62 грн, та про поновлення її виплати з 01 листопада 2016 року.

Листом Лівобережного управління Пенсійного фонду України в м. Києві від 11 листопада 2016 року №17553/15/О-1365 позивачу відмовлено у задоволенні заяви та повідомлено, що відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02 березня 2015 року №213-VІІІ та Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24 грудня 2015 року №911-VIII тимчасово, у період з 01.04.2015 по 31.12.2016 особам, які працюють на посадах та на умовах, передбачених Законами України «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів», призначені пенсії/щомісячне довічне грошове утримання не виплачуються.

Вважаючи протиправними дії щодо відмови у виплаті призначеної пенсії за віком позивач звернулася до суду.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції, враховуючи залишені без розгляду позовні вимоги, дійшов висновку про наявність у позивача права на виплату призначеної пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» з 21 травня 2016 року.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Статтею 47 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» передбачений порядок виплати пенсії. Так, пенсія виплачується щомісяця організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України або перераховується на визначений цією особою банківський рахунок у порядку, передбаченому законодавством.

01 квітня 2015 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 №213-VIII (далі Закон №213-VІІІ), яким абзац другий частини першої статті 47 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» замінено, зокрема, абзацам такого змісту: Тимчасово, у період з 1 квітня 2015 року по 31 грудня 2015 року у період роботи особи (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту») на посадах, які дають право на призначення пенсії або щомісячного довічного грошового утримання у порядку та на умовах, передбачених законами України «Про статус народного депутата України», «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів», пенсії, призначені відповідно до цього Закону, не виплачуються.

Відповідно до пункту 5 Прикінцевих положень зазначеного Закону у разі неприйняття до 1 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 1 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до законів України «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів», «Про статус народного депутата України», «Про Кабінет Міністрів України», «Про судову експертизу», «Про Національний банк України», «Про службу в органах місцевого самоврядування», «Про дипломатичну службу», Податкового та Митного кодексів України, Положення про помічника-консультанта народного депутата України.

Також, 01 січня 2016 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24.12.2015 №911-VIII, яким абзац другий частини першої статті 47 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» викладено в такій редакції: Тимчасово, у період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року особам (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»), які працюють на посадах та на умовах, передбачених законами України «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів», призначені пенсії / щомісячне довічне грошове утримання не виплачуються.

Разом з тим, відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У статті 8 Конституції України визначено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Згідно положень статті 22 Основного Закону України Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Частиною першою статті 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

У рішенні від 08.06.2016 №4-рп/2016 Конституційний Суд України зазначав, конституційний принцип незалежності суддів забезпечує важливу роль судової влади в механізмі захисту прав і свобод людини і громадянина та є запорукою реалізації права на судовий захист, передбаченого частиною першою статті 55 Основного Закону України; положення Конституції України стосовно незалежності суддів, яка є невід'ємним елементом статусу суддів та їх професійної діяльності, пов'язані з принципом поділу державної влади та обумовлені необхідністю забезпечувати основи конституційного ладу й права людини, гарантувати самостійність і незалежність судової влади; гарантії незалежності суддів як необхідні умови здійснення правосуддя неупередженим, безстороннім і справедливим судом встановлені у базових законах з питань судоустрою, судочинства, статусу суддів, мають конституційний зміст і разом з визначеними Основним Законом України складають єдину систему гарантій незалежності суддів та повинні бути реально забезпечені; конституційний статус судді дає підстави ставити до судді високі вимоги і зберігати довіру до його компетентності та неупередженості, передбачає надання йому в майбутньому статусу судді у відставці, що також є гарантією належного здійснення правосуддя (рішення від 20 березня 2002 року №5-рп/2002 у справі щодо пільг, компенсацій і гарантій, від 1 грудня 2004 року N 19-рп/2004 у справі про незалежність суддів як складову їхнього статусу, від 11 жовтня 2005 року N 8-рп/2005 у справі про рівень пенсії і щомісячного довічного грошового утримання, від 22 травня 2008 року N 10-рп/2008 у справі щодо предмета та змісту закону про Державний бюджет України, від 3 червня 2013 року N 3-рп/2013 у справі щодо змін умов виплати пенсій і щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці).

Крім того, у вказаному рішенні Конституційний Суд України підкреслив, що при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу визначених Конституцією України гарантій незалежності суддів, однією з яких є належне матеріальне і соціальне забезпечення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано визнав протиправними дії щодо відмови у виплаті призначеної пенсії за віком та зобов'язав Лівобережне об'єднане управління Пенсійного фонду України в м. Києві поновити ОСОБА_2 з 21 травня 2016 року виплату призначеної пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Відповідно, суд першої інстанції, з урахуванням залишених без розгляду позовних вимог, обґрунтовано задовольнив позов частково.

Відповідно до частини першої статті 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що постанова суду першої інстанції ухвалена з дотриманням норм матеріального та процесуального права, з повним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи, доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції, у зв'язку з чим підстави для скасування або зміни постанови суду першої інстанції відсутні.

Керуючись ст.ст. 160, 198, 200, 205, 206 КАС України, суд апеляційної інстанції, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, постанову Дніпровського районного суду м. Києва від 04 січня 2017 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту постановлення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя: Ю.А. Ісаєнко

Суддя: Л.В. Губська

Суддя: І.В. Федотов

Головуючий суддя Ісаєнко Ю.А.

Судді: Федотов І.В.

Губська Л.В.