Справа № 360/1485/16-а
Суддя: Собків Я.М.
Дата ухвалення: 2017-03-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 360/1485/16-а Головуючий у 1-й інстанції: Міланіч А.М. Суддя-доповідач: Собків Я.М.
У Х В А Л А
20 березня 2017 року м. Київ
Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого судді: Собківа Я.М.,
суддів: Вівдиченко Т.Р., Костюк Л.О.
за участю секретаря: Морозенко С.П.
розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Бородянського районного суду Київської області від 25 січня 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління поліції охорони в Київській області, Управління Пенсійного Фонду України у Бородянському районі Київської області про визнання неправомірними дій та зобов`язання вчинити певні дії,-
Позивач ОСОБА_1 звернувся до Бородянського районного суду Київської області із адміністративним позовом до Управління поліції охорони в Київській області, Управління Пенсійного Фонду України у Бородянському районі Київської області про визнання неправомірними дій та зобов`язання вчинити певні дії.
Постановою Бородянського районного суду Чернігівської області від 25 січня 2017 року в задоволенні вимог даного позову відмовлено.
Не погоджуючись з прийнятим рішенням суду, позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій зазначає, що оскаржувана постанова суду не відповідає вимогам матеріального та процесуального права, а саме, судом першої інстанції неповно з`ясовано та не доведено обставини, що мають значення для справи, висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, в зв`язку з чим просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким задовольнити даний позов в повному обсязі.
Заслухавши в судовому засіданні суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, які з`явилися до суду апеляційної інстанції, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Судом першої інстанцій встановлено, що позивач ОСОБА_1 працював в Управлінні державної служби охорони при ГУ МВС України в Київській області на посаді інспектора, мав звання ст. лейтенанта міліції, та в період з 26 по 29 квітня 1986 року був відряджений в м. Прип`ять, де брав участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи та отримав дозу радіаційного опромінення в 28,83 Бер.
06 квітня 1998 року Київською облдержадміністрацією позивачу було видане посвідчення особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 1, та вкладку до цього посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.
14 грудня 2011 року Управлінням державної служби охорони при ГУ МВС України в Київській області ОСОБА_1 було видано довідку №205 про його заробітну плату в зоні відчуження за період з 26 по 29 квітня 1986 року, в якій зазначено, що з урахуванням його посадового окладу 105 крб., окладу за звання - 120 крб., вислуги - 11,25 крб., коефіцієнта 5 відповідно до постанови Ради Міністрів УРСР та Укрпрофради від 10 червня 1986 року №207-7, йому виплачена заробітна плата за роботу в зоні відчуження (зона 3) із застосуванням кратності 5 в розмірі 151,50 крб., в тому числі 31,50 крб. збереженого середнього заробітку за основним місцем роботи.
ОСОБА_1 звернувся до Управління поліції охорони в Київській області із заявою про здійснення перерахунку його заробітної плати та видачу йому довідки про заробітну плату за період виконання ним службових обов`язків в зоні відчуження у квітні 1986 року, однак листом від 02 серпня 2016 року відповідач фактично відмовив позивачу у задоволенні його заяви, посилаючись на безпідставність його вимог, оскільки відповідно до роз`яснення ПФУ про особливості заповнення чорнобильських довідок, одноразову грошову винагороду при отриманні граничної допустимої дози опромінення, яку виплачували окремим категоріям працівників за рахунок коштів бюджету СРСР при призначенні пенсій, ігнорують і не відображають у довідці.
22 липня 2016 року позивач також звернувся до УПФУ у Бородянському районі Київської області із заявою про перерахунок його пенсії з врахуванням недоплачених йому сум заробітної плати, передбачених постановою ЦК КПРС, Президії Верховної Ради СРСР, Ради Міністрів СРСР і ВЦРПС від 07 травня 1986 року №524-156 «Про умови оплати праці і матеріального забезпечення працівників підприємств і організацій зони Чорнобильської атомної електростанції, розпорядженням Ради Міністрів СРСР від 17 травня 1986 року №964-рс «Про виділення Міненерго СРСР додаткового фонду заробітної плати», Постановою Ради Міністрів УРСР і Української республіканської ради профспілок №207-7 від 10 червня 1986 року, розпорядженням Кабінету Міністрів України від 25 листопада 1993 року №1006, Законом України «Про захист людини від впливу іонізуючого випромінювання» від 1998 року на підставі Постанови Кабінету Міністрів України від 23 листопада 2011 року №1210 «Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» відповідно до розрахунку.
Вважаючи відмову відповідачів в перерахунку заробітної плати та пенсії такою, що не відповідає вимогам закону, позивач звернувся з даним позовом до суду.
Суд першої інстанції, приймаючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, дійшов висновку щодо відсутності підстав для перерахунку заробітної плати позивача за час його роботи у зоні відчуження та видачі йому довідки про його заробітну плату з урахуванням зазначених ним виплат.
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне:
Відповідно до ч.1 ст.54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи можуть призначатися за бажанням громадянина із заробітку, одержаного за роботу в зоні відчуження в 1986-1990 роках, у розмірі відшкодування фактичних збитків, який визначається згідно із законодавством.
Відповідно до пп.4 п.3 Порядку обчислення пенсій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 23 листопада 2011 року №1210 «Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», у разі коли особа пропрацювала у зоні відчуження менше календарного місяця у 1986-1990 роках, за її бажанням пенсія може обчислюватися виходячи із заробітної плати, одержаної за роботу у зоні відчуження, за весь фактично відпрацьований час, в одному із неповних календарних місяців роботи протягом цих років, без додавання суми заробітної плати за період роботи за межами зони відчуження. У такому разі заробітна плата за весь фактично відпрацьований час ділиться на число відпрацьованих днів, а одержана сума множиться на 25,4. Якщо дні роботи припали на вихідні і святкові дні, розрахунок заробітної плати проводиться у такому ж порядку, як і за роботу у робочі дні, а доплата за вихідні і святкові дні, нарахована за фактично відпрацьований час, з урахуванням установленої кратності додається до суми обчисленої заробітної плати.
Відповідно до ст.15 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», видача довідок про період роботи (служби) по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, а також на територіях радіоактивного забруднення, про заробітну плату за цей період здійснюється підприємствами, установами, організаціями (військоматами).
Згідно з пунктом 2.10 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року №22-1, довідка про заробітну плату (дохід) особи видається на підставі особових рахунків, платіжних відомостей та інших документів про нараховану та сплачену заробітну плату підприємством, установою чи організацією, де працював померлий годувальник або особа, яка звертається за пенсією. Якщо такі підприємства, установи, організації ліквідовані або припинили своє існування з інших причин, то довідки про заробітну плату видаються правонаступником цих підприємств, установ чи організацій або архівними установами.
З аналізу вищевикладеного вбачається, що відповідач має право видати довідку про розмір заробітної плати відповідно до даних, що містяться у розрахунковому листі позивача за відповідний період.
Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем було видано позивачу довідку про заробітну плату у зоні відчуження за 1986 рік №205 від 14 грудня 2011 року, в якій відображено виплату позивачу заробітної плати у п`ятикратному розмірі від посадового окладу за відпрацьовані дні та з врахуванням збереженого середнього заробітку за основним місцем роботи - 31,50 крб.
Пунктом 1 постанови Центрального Комітету КПРС, Президії Верховної Ради СРСР, Ради Міністрів СРСР та Всесоюзної Центральної Ради Професійних Спілок від 07 травня 1986 року №524-156 «Про умови оплати праці і матеріального забезпечення працівників підприємств і організацій зони Чорнобильської атомної електростанції» передбачались виплати військовослужбовцям військових частин і органів Комітету державної безпеки СРСР, а також особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, що виконують службові обов`язки в зоні Чорнобильської АЕС, посадові оклади і оклади за військовим або спеціальним званням в подвійному розмірі.
Розпорядженням Ради Міністрів СРСР від 17 травня 1986 року №964-рс «Про виділення Міненерго СРСР додаткового фонду заробітної плати» визначено, що у тих випадках, коли працівник отримує гранично допустиму дозу радіації і в зв`язку з цим не допускається для подальшої роботи в зазначених зонах небезпеки, йому виплачується одноразова винагорода у розмірі п`ятикратної місячної тарифної ставки (посадового окладу), а особам офіцерського складу військових частин, офіцерського та начальницького складу органів КДБ СРСР і внутрішніх справ - трьох місячних окладів грошового утримання за посадою та військовим чи спеціальним званням, прапорщикам, мічманам і військовослужбовцям надстрокової служби, особам молодшого начальницького і рядового складу органів КДБ СРСР і внутрішніх справ - 500 руб., військовослужбовцям строкової служби і військовим будівельникам - 300 руб.
Відповідно до абз.1 Розпорядження №964-рс дозволено керівникам міністерств і відомств, що беруть участь у ліквідації аварії, за погодженням з головою урядової комісії здійснювати у виняткових випадках оплату праці працівників, зайнятих на зазначених роботах в III зоні небезпеки, в п`ятикратному розмірі в порівнянні з встановленими чинним законодавством нормами, в II зоні - в чотириразовому розмірі та в I зоні - у трикратному розмірі.
Розпорядженням Ради Міністрів СРСР від 23 травня 1986 №1031-рс було поширено порядок та умови підвищеної оплати праці, передбачені розпорядженням Ради Міністрів СРСР від 17 травня 1986 №964-рс, на військовослужбовців, начальницький та рядовий склад органів внутрішніх справ.
Згідно п.2 Розпорядження Кабінету Міністрів України від 25 листопада 1993 року №1006-р для соціального захисту колишніх співробітників апарату МВС - учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, віднесених до першої категорії, а також тих, які отримали в 1986-1987 роках дозу опромінення в 25 бер і більше, МВС дозволено перерахувати їх грошове утримання за період роботи в зоні відчуження із розрахунку посадових окладів і окладів за спеціальними званнями, що діяли в період роботи в зоні Чорнобильської АЕС, у кратних розмірах відповідно до зон небезпечності, де вони несли службу. Перерахунок проводився в межах фонду заробітної плати МВС.
Грошове забезпечення особам начальницького та рядового складу органів внутрішніх справ, що виконували службові обов`язки в зоні Чорнобильської АЕС, здійснювалося на підставі нормативно-правових актів МВС СРСР та МВС УРСР, зокрема, наказів МВС СРСР від 11 травня 1986 року №0130, від 17 травня 1986 року №0149, від 30 червня 1986 року №0189 та інших.
Абзацом 1 пункту 1 наказу МВС СРСР від 17 травня 1986 року №0149 «Про додаткові виплати особистому складу органів та внутрішніх військ МВС СРСР, які зайняті на роботах з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС» на виконання зазначених розпоряджень Міністру внутрішніх справ Української РСР було дозволено за погодженням з головою Урядової комісії з ліквідації аварії здійснювати у виняткових випадках оплату праці робітників, службовців, а також призваних на збори військовозобов`язаних, які зайняті на особливо важливих і відповідальних роботах з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у ІІІ зоні небезпеки - у 5-кратному розмірі у порівнянні зі встановленими чинним законодавством нормами, у II зоні - у 4-кратному розмірі, у І зоні - у 3-кратному розмірі.
Абзацом 2 пункту 1 цього наказу передбачалося у такому ж порядку і розмірах виплачувати грошове забезпечення військовослужбовцям, особам начальницького та рядового складу, що були зайняті на зазначених роботах у І - ІІІ зонах небезпеки, виходячи з посадових окладів, а особам офіцерського і начальницького складу, прапорщикам та мічманам - також окладів за військовим і спеціальним званням. Надбавки за вислугу років та інші надбавки нараховувались за основним місцем служби.
Постановою Ради Міністрів СРСР і ВЦРПС від 05 червня 1986 року №665-195 (постанова Ради Міністрів УРСР і Укрпрофради від 10 червня 1986 року №207-7) надано право керівникам міністерств і відомств та їх заступникам здійснювати оплату праці працівників, зайнятих на роботах у третій, другій і першій зонах небезпеки, відповідно в чотирьох-, трьох- і двократному розмірах понад середньомісячну заробітну плату, виходячи з тарифної ставки (окладу), встановленої за основним місцем роботи.
Оплата праці робітників і службовців, відряджених у зону ЧАЕС та призваних на військові збори, за якими відповідно до чинного законодавства зберігалась за основним місцем роботи середньомісячна заробітна плата, провадилась відповідно абзацу 4 пункту 1 Постанови Ради Міністрів СРСР і ВЦРПС від 05 червня 1986 року №665-195 (абз.4 п.п.1 п.1 Постанови Ради Міністрів УРСР і Укрпрофради від 10 червня 1986 року №207-7) у відповідних зонах небезпеки в чотирьох-, трьох- і двократному розмірах (із врахуванням 100% тарифної ставки), виходячи з тарифної ставки, встановленої за основним місцем роботи.
Якщо відрядженим особам за основним місцем роботи зберігали грошове забезпечення, то показник кратності для розрахунку оплати праці за роботу в зоні відчуження зменшувався на одиницю.
Таким чином, після прийняття розпорядження Ради Міністрів СРСР від 17 травня 1986 року №964-рс робота працівників оплачувалась у кратному розмірі, виходячи з тарифної ставки за місцем роботи, без застосування підвищених тарифів та подвійного посадового окладу та окладу за спеціальними званнями згідно постанови Центрального Комітету КПРС, Президії Верховної Ради СРСР, Ради Міністрів СРСР та Всесоюзної Центральної Ради Професійних Спілок від 07 травня 1986 року №524-156.
Вищевказані нормативно-правові акти не застосовуються одночасно, оскільки розпорядження Ради Міністрів СРСР від 17 травня 1986 року №964-рс для визначення зон небезпеки на території зони відчуження вводить нові умови оплати праці, замість попередніх, встановлених постановою від 07 травня 1986 року №524-156.
Відповідно до постанови Держкомпраці СРСР і Секретаріату ВЦРПС від 17 травня 1986 року №153/10-43, премія за роботу в зоні ЧАЕС виплачувалась у відповідності з діючими на підприємстві системами преміювання. Постанова Укрпрофради №207-7 від 10 червня 1986 року дозволяла керівникам підприємства встановлювати працівникам, зайнятим на ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, премії до 60% тарифної ставки (посадового окладу) на місяць.
З огляду на те, що позивачу премія за період виконання робіт з ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС не нараховувалась і не виплачувалась, що не суперечить діючому на той час законодавству, то відсутні підстави для нарахування та включення цих виплат в довідку про його заробітну плату.
Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 на підставі наказу начальника управління позавідомчої служби охорони при УВС виконкому Київської обласної ради народних депутатів №48 від 13 травня 1986 року за його роботу в зоні відчуження була виплачена одноразова грошова винагорода в розмірі місячного окладу в сумі 105 грн., при цьому одноразова винагорода не враховується в заробіток, із якого обчислюється пенсія, та не включається в довідку про заробітну плату, оскільки вона виплачувалась за рахунок коштів союзного бюджету.
Відповідно до п.1 постанови ЦК КПРС, Президії Верховної Ради СРСР, Ради Міністрів СРСР та Всесоюзної Центральної Ради Професійних Спілок від 07 травня 1986 року №524-156 «Про умови оплати праці і матеріального забезпечення працівників підприємств і організацій зони Чорнобильської атомної електростанції», особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам і військовослужбовцям надстрокової служби, начальницькому і рядовому складу органів внутрішніх справ, які виконували службові обов`язки в зоні ЧАЕС, мали виплачуватись добові та вони забезпечувались безкоштовним харчуванням.
Положеннями пп.3 п.1 постанови РМ УРСР та Української РРПС «Про умови оплати праці та матеріального забезпечення працівників підприємств, організацій та установ, зайнятих на роботах, пов`язаних з ліквідацією наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та запобігання забрудненню навколишнього середовища» від 10 червня 1986 року №207-7, дозволено міністерствам і відомствам виплачувати працівникам, у тому числі військовослужбовцям військових частин і органів Комітету державної безпеки СРСР, військовозобов`язаним, призваним на збори, а також особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, спрямованим на роботи, зазначені в п.1 постанови РМ СРСР і ВЦРПС, добові у розмірі 3,50 крб, а також забезпечувати їх безкоштовним триразовим гарячим харчуванням (з розрахунку 2,85 крб на добу) і безкоштовним житлом.
Таким чином, позивач мав право в період виконання ним робіт по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС отримувати добові в розмірі 3,50 крб. та безкоштовне харчування, однак дане забезпечення не входить до грошового забезпечення працівника, а тому не підлягає включенню до довідки про заробітну плату для розрахунку пенсії.
За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що виходячи з наведених норм чинного на момент виникнення спірних правовідносин законодавства відповідачі при зазначенні відомостей про розмір заробітної плати позивача за період роботи у зоні відчуження діяли на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені чинним законодавством.
Таким чином, оскільки відсутні підстави для перерахунку заробітної плати позивача за час його роботи у зоні відчуження та видачі йому довідки про його заробітну плату з урахуванням зазначених ним виплат, то й підстав для перерахунку його пенсії не вбачається.
Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову (ч. 2 ст. 71 КАС України).
При цьому, доводи викладені в апеляційній скарзі не спростовують висновки суду першої інстанції та не знайшли своє належне підтвердження в суді апеляційної інстанції.
Відповідно до ст. 159 КАС України, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин у адміністративній справі, підтверджених такими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Виходячи з вищезазначеного, колегія суддів вважає, що постановлене у справі рішення суду першої інстанції ґрунтується на вірно встановлених фактичних обставинах справи, яким дана належна юридична оцінка, правильно застосовані норми матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, та не допущено порушень матеріального і процесуального закону, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи, доводи викладені в апеляційній скарзі не спростовують висновків суду першої інстанції, тому підстави для скасування або зміни рішення суду першої інстанції відсутні.
Відповідно до п.1 ч.1 ст.198 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду без змін.
Керуючись ст.ст. 41, 160, 195, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд,-
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Постанову Бородянського районного суду Київської області від 25 січня 2017 року залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання в повному обсязі, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя Собків Я.М.

Суддя Вівдиченко Т.Р.

Суддя Костюк Л.О.

Повний текст ухвали виготовлено 27.03.17

Головуючий суддя Собків Я.М.

Судді: Вівдиченко Т.Р.

Костюк Л.О.