Справа № 697/448/17
Суддя: Хорошун О. В.
Дата ухвалення: 2017-03-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 697/448/17
провадження № 2-а/697/50/2017
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27.03.2017 р. м. Канів

Канівський міськрайонний суд Черкаської області в складі:

головуючого судді Хорошун О.В.

з участю секретаря с/з ОСОБА_1

позивача ОСОБА_2 та його представника ОСОБА_3

представника відповідача ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Каневі справу за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Келебердянської сільської ради Канівського району про визнання рішення протиправними, зобовязання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся в суд з позовом до Келебердянської сільської ради Канівського району про визнання рішення протиправними, зобовязання вчинити дії. Свій позов мотивує тим, що являється учасником бойових дій та звернувся до Келебердянської сільської ради із заяви про надання йому земельних ділянок. Так 30 серпня 2016 року він звернувся із заявою до відповідача та просив виділити йому земельну ділянку для індивідуального садівництва площею 0.12 га. У заяві було зазначено місце розташування земельної ділянки. 05 грудня 2016 року Рішенням Келебердянської сільської ради № 11-6 «Про надання дозволу на складання проекту із землеустрою щодо відведення земельної ділянки ОСОБА_5» надано дозвіл на складання проекту із землеустрою щодо відведення земельної ділянки в приватну власність орієнтовною площею 0.0800 га для індивідуального садівництва, за рахунок земель не наданих у власність та постійне користування в с. Келеберда Келебердянської сільської ради. Вказане рішення вважає незаконним в частині встановлення значно меншої площі земельної ділянки, ніж зазначено його заяві.

17 листопада 2016 року він звернувся до відповідача із заявою про надання йому земельної ділянки по вулиці Гагаріна, 29 в с. Келеберда для будівництва і обслуговування житлового будинку у розмірі 0,25 га. (яка розташована поруч із земельною ділянкою із цільовим призначенням для садівництва). 05 грудня 2016 року Рішенням Келебердянської сільської ради № 11-15 «Розгляд заяви ОСОБА_5» йому було відмовлено в наданні земельної ділянки площею 0,25 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, так як на даний час у «них» (дослівно із рішення) відсутній генеральний план села. Зазначене рішення вважає незаконним та таким, що суперечить нормам чинного законодавства. Відмова з підстав відсутності генерального плану села не ґрунтуються на нормах чинного законодавства, тому оскаржуване рішення № 11-15 є протиправним та підлягає скасуванню, а порушене право позивача підлягає захисту шляхом зобов'язання відповідача повторно розглянути заяву позивача про затвердження проекту землеустрою по відведенню земельної ділянки у власність для будівництва та обслуговування житлового будинку.

Просить суд визнати Рішення Келебердянської сільської ради від 05 грудня 2016 року №11-6 «Про надання дозволу на складання проекту із землеустрою щодо відведення земельної ділянки ОСОБА_2М.» частково незаконним та скасувати в частині встановлення розміру земельної ділянки. Визнати Рішення Келебердянської сільської ради від 05 грудня 2016 року №11-15 «Розгляд заяви ОСОБА_2М.» незаконним та скасувати його. Зобов'язати Келебердянську сільську раду повторно розглянути заяви ОСОБА_2 від 30 серпня 2016 року та 17 листопада 2016 року. Звільнити ОСОБА_2 від сплати судового збору на підставі п. 13 ст 5 ЗУ «Про судовий збір».

В судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали і просили задовольнити посилаючись на обставини, викладені в ньому.

Представник відповідача ОСОБА_6, яка діє на підставі довіреності від 09.03.2017р. (а.с.31) позов не визнала, просила відмовити в задоволенні повністю в звязку з його безпідставністю. Пояснила, що при прийнятті оскаржуваних рішень Келебердянською сільською радою не порушено чинних вимог Земельного кодексу України та інших нормативно-правових актів.

Заслухавши думку учасників процесу, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 11 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Судом встановлено, що 30.08.2016р. ОСОБА_2 звернувся до голови Келебердянської сільської ради з заявою про виділення йому як учаснику АТО земельної ділянки для індивідуального садівництва площею 0,12 га (а.с.8)

Заява ОСОБА_2 від 30.08.2016р. була передана на розгляд постійної комісії з питань регулювання земельних відносин та охорони природного середовища Келебердянської сільської ради рішенням сесії №10-10 від 12.10.2016р. (а.с.30)

17.11.2016 р. ОСОБА_2 звернувся з заявою (а.с.10) до голови Келебердянської сільської ради про надання йому як учаснику бойових дій земельної ділянки площею 0,25 га для будівництва та обслуговування житлового будинку поруч з ділянкою для садівництва на полі «Скороход».

Протоколом №13 від 02.12.2016 р. (а.с.23-26) постійної комісії з питань регулювання земельних відносин та охорони природного середовища Келебердянської сільської ради рекомендовано Келебердянській сільській раді надати земельні ділянки для ведення садівництва: ОСОБА_2 в розмірі 0,08 га, ОСОБА_7 0,08 га, ОСОБА_8 0,08га.

Матеріалами справи встановлено, що рішенням Келебердянської сільської ради 11 сесії VII скликання від 05.12.2016 р. № 11-6 (а.с.9) позивачу ОСОБА_2 надано дозвіл на складання проекту із землеустрою щодо відведення земельної ділянки в приватну власність орієнтовною площею 0,0800 га для індивідуального садівництва, за рахунок земель не наданих у власність та постійне користування в с.Келеберда Келебердянської сільської ради, при виконанні умов, визначених власником землі або землекористувачем, районним відділом земельних ресурсів та іншими державними виконавчими органами.

Рішенням Келебердянської сільської ради 11 сесії VII скликання від 05.12.2016 р. № 11-15 (а.с.11) позивачу ОСОБА_2 відмовлено в наданні земельної ділянки площею 0,25 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, так як на даний час відсутній генеральний план села.

Позивач вважає рішення сільської ради щодо надання позивачу земельної ділянки у меншому розмірі та відмови у виділенні земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку є незаконними та прийнятими з порушенням чинного земельного законодавства.

Статтею 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до пп. «д» ч.1 ст.12 ЗК України, до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить, зокрема організація землеустрою.

Приписами п. 34 ч.1 ст.26, ч.1,5 ст.46, ч.1 ст. 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» № 280/97-ВР від 21.05.1997 року (далі Закон № 280/97-ВР) визначено, що сільська, селищна, міська, районна у місті (у разі її створення), районна, обласна рада проводить свою роботу сесійно. Сесія складається з пленарних засідань ради, а також засідань постійних комісій ради. Сесія ради скликається в міру необхідності, але не менше одного разу на квартал, а з питань відведення земельних ділянок та надання документів дозвільного характеру у сфері господарської діяльності - не рідше ніж один раз на місяць. Питання регулювання земельних відносин вирішуються виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради. Рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень.

За результатами аналізу зазначених норм права суд приходить до висновку, що при розгляді Келебердянською сільською радою заяв позивача не порушено строк їх розгляду, як на це звертав увагу представник позивача у судовому засіданні.

Відповідно до частини першої статті 116 ЗК громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.

Згідно із положеннями частини шостої статті 118 ЗК України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до ОСОБА_9 міністрів Автономної Республіки Крим. ОСОБА_9 Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Судом встановлено, що до заяв ОСОБА_2 від 30.08.2016р. (а.с.8) та від 17.11.2016 р. (а.с.10) не надано графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, в звязку з чим розгляд заяв винесено на розгляд постійної комісії з питань регулювання земельних відносин та охорони природного середовища Келебердянської сільської ради.

Суд критично оцінює доводи представника позивача в частині, що графічні матеріали були додані до заяв, оскільки вони спростовуються матеріалами справи, зокрема, змістом поданих заяв, де відсутнє зазначення як додатку графічні матеріали, а також поданими в судовому засіданні довідками з державної статистичної звітності про наявність земель та розподіл їх за власниками земель, землекористувачами, угіддями, які сформовані та видані 27.03.2017р. за вихідними № 31-23.0.192-253/178-17 та 31-23.0.192-254/178-17 (а.с.35,36)

Статтею 80 Земельного кодексу України передбачено, що суб'єктами права власності на землю є, зокрема, територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування, - на землі комунальної власності.

Положеннями ч. 2 ст. 123 Земельного кодексу України визначено, що особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності за проектом землеустрою щодо її відведення, звертається з клопотанням про надання дозволу на його розробку до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, які відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, передають у власність або користування такі земельні ділянки.

Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки погоджується в порядку, встановленому статтею 186-1 цього Кодексу (частина восьма цієї статті).

Системний аналіз наведених норм права дає підстави вважати, що ними встановлені підстави, порядок, строки передачі земельної ділянки у власність громадян та органи, уповноважені розглядати ці питання. Ці норми передбачають, зокрема, що для передачі земельної ділянки у власність зацікавлена особа звертається до відповідних органів із заявами для отримання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та для надання її у власність, за результатами розгляду яких визначені в статті 118 ЗК органи приймають одне з відповідних рішень.

Відповідно до статті 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень.

Згідно зі статтею 12 Земельного Кодексу України розпорядження землями територіальних громад, передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян і юридичних осіб, відноситься до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст.

Відповідно до пункту 34 частини 1 статті 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ОСОБА_9 вирішуються відповідно до закону питання регулювання земельних відносин.

Відповідно до частини першої статті 116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Крім того, ст.ст. 38,39 ЗК України передбачено, що використання земель житлової та громадської забудови здійснюється відповідно до генерального плану населеного пункту, іншої містобудівної документації, плану земельно-господарського устрою з дотриманням державних стандартів і норм, регіональних та місцевих правил забудови.

Судом встановлено, що рішенням 12 сесії VII скликання Келебердянської сільської ради № 12-3 від 22.12.2016р. «Про затвердження сільської Програми розроблення містобудівної документації Келебердянської сільської ради на 2016-2017р.р.» вирішено затвердити сільську Програму розроблення містобудівної документації Келебердянської сільської ради на 2016-2017 роки.

Відповідно до ст.. 121 ЗК України громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності в таких розмірах:

в) для ведення садівництва - не більше 0,12 гектара;

г) для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) у селах - не більше 0,25 гектара, в селищах - не більше 0,15 гектара, в містах - не більше 0,10 гектара.

З огляду на викладене суд вважає, що при прийнятті рішення Келебердянською сільською радою 05.12.2016р. за результатами розгляду заяви ОСОБА_2 від 30.08.2016р. про надання йому земельної ділянки для садівництва не були порушені вимоги ст.. 121 ЗК України, оскільки земельна ділянка, яка надається для садівництва не може бути більшою, ніж 0,12 га, але в той же час може бути меншою.

Ст. 6 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішення, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені їх права, свободи або інтереси. Згідно ч.3 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені вони): 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення; 4) безсторонньо; 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілям, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, протягом розумного строку.

Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.

Частиною 1 ст. 9 КАС України визначено, що суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із ч. 1 ст. 69 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Згідно ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Отже, право на захист можна визначити як надану правомочній особі можливість застосування заходів правоохоронного характеру для відновлення її порушених прав чи таких, що оспорюються.

Право на захист є самостійним суб'єктивним правом, яке з'являється у власника прав лише в момент їх порушення або оспорювання і реалізується в межах охоронюваних правовідносин, які виникли при цьому.

Відтак, захист порушених прав, свобод та інтересів особи є похідним, тобто передбачає наявність встановленого факт їх порушень.

При цьому, пункт 1 частини другої статті 17 КАС України передбачає, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Системний аналіз наведених норм Кодексу адміністративного судочинства України свідчить, що судовий захист прав, свобод або інтересів шляхом повного чи часткового задоволення адміністративного позову, можливий виключно щодо інтересу, порушеного протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень за наявності між ними та порушенням причинно-наслідкового зв'язку умови порушення її прав.

Отже, задоволенню в адміністративному судочинстві підлягають лише ті вимоги, які відновлюють порушені права чи інтереси особи в сфері публічно-правових відносин.

В розумінні Кодексу адміністративного судочинства України захист прав, свобод та інтересів осіб завжди є наступним, тобто передбачає наявність встановленого судом факту їх порушення.

Таким чином, право на судовий захист має лише та особа, яка є суб'єктом (носієм) порушених прав, свобод чи інтересів. Тож для того, щоб особі було надано судовий захист, суд встановлює, чи особа дійсно має порушене право, свободу чи інтерес, і це право, свобода чи інтерес порушені відповідачем.

При цьому, суд дійшов висновку про те, що позивачем не надано жодного доказу, що свідчив би про наявність порушень його прав з боку відповідача. Підстав для скасування рішень Келебердянської сільської ради та зобовязання Відповідача повторно розглянути заяви ОСОБА_2 від 30.08.2016р. та 17.11.2016р. також не має, оскільки Відповідачем було розглянуто такі заяви на засіданні сесії сільської ради та прийнято відповідні рішення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 8, 9, 11. 17, 159-163 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_2 до територіальної громади с. Келеберда в особі Келебердянської сільської ради Канівського району про визнання рішення протиправними, зобовязання вчинити дії відмовити повністю.

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення.

Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення.

Уразі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя О . В . Хорошун