Справа № 161/3938/17
Суддя: Рудська С. М.
Дата ухвалення: 2017-03-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 161/3938/17
Провадження № 2-а/161/551/17
ЛУЦЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 березня 2017 р. Луцький міськрайонний суд Волинської області

у складі:

головуючого - судді Рудської С.М.

при секретарі - Марчак Е.Є.

за участю:

представника позивача - ОСОБА_1

представника відповідача - Кондюк М.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Луцьку справу за адміністративним позовом ОСОБА_3 до поліцейського роти № 4 батальйону УПП у м. Луцьку капрала поліції Мельничука Андрія Петровича про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом на обґрунтування вказавши, що 28.02.2017 року інспектором роти № 4 батальйону УПП в м. Луцьку Мельничуком А.П. відносно нього було складено постанову у справі про адміністративне правопорушення серії АР № 863558, згідно якої він керуючи автомобілем RENAULT SCENIC, н.з. НОМЕР_1 проїхав перехрестя вул. Відродження - вул. Січова на заборонений червоний сигнал світлофора, чим порушив п. 8.7.3. (е) ПДР України та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст.122 КУпАП. Вважає вказану постанову незаконною, необґрунтованою та недоведеною, оскільки на його думку, винесена з грубим порушенням норм чинного законодавства, що регулює дані відносини. Просить суд скасувати постанову інспектора роти № 4 батальйону УПП у м. Луцьку ДПП капрала поліції Мельничука А.П. від 28.02.2017 року щодо нього, про визнання його винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП та накладення адміністративного стягнення в розмірі 425 грн. та закрити провадження по даній справі за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП.

В судовому засіданні представник позивача заявлені вимоги підтримав, суду пояснив, що позивач під час розгляду відповідачем справи про адміністративне правопорушення свою вину у його вчиненні не визнавав, а тому вважає, що відносно позивача мав складатись протокол про вчинення адміністративного правопорушення. Крім того, вважає, що відповідач не мав права розглядати справу на місці вчинення правопорушення, оскільки це позбавило позивача можливості в повній мірі скористатися його правами, передбаченими ст. 268 КУпАП.

Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнала, суду пояснила, що 28.02.2017 року за участю автомобіля позивача відбулась ДТП. Інспектором поліції Мельничуком А.П. під час розгляду справи про адміністративне правопорушення було встановлено, що водій автомобілю «Фіат УНО» здійснював маневр та не надав перевагу автомобілю «Рено», в свою чергу останній проїхав на червоний сигнал світлофора. Дійсно, під час розгляду справи про адміністративне правопорушення позивач свою вину у його вчиненні не визнавав, проте його вина була доведена отриманими доказами, зокрема, показаннями свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6 що з пояснень свідків. Просить у задоволенні позову відмовити за необґрунтованістю.

Вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові та інші докази по справі, суд приходить до наступного.

Судом встановлено, що 28.02.2017 року відносно позивача ОСОБА_3 інспектором роти № 4 батальйону УПП в м. Луцьку Мельничуком А.П. було складено постанову у справі про адміністративне правопорушення серії АР № 863558 за ст.122 ч. 2 КУпАП України (а.с. 6).

З вказаної постанови слідує, що ОСОБА_3, керуючи транспортним засобом RENAULT SCENIC, н.з. НОМЕР_1 проїхав перехрестя вул. Відродження - вул. Січова на заборонений червоний сигнал світлофора, чим порушив п. 8.7.3. (е) ПДР України та скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 122 КУпАП, за що накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425 грн.

Відповідно до п. 8.7.3 (е) ПДР України - червоний сигнал, в тому числі миготливий, або два червоних миготливих сигнали забороняють рух.

Відповідно до ст. 7 КпАП України ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв'язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Відповідно до п. 8, 11 ч. 1 ст. 23 Закону України "Про національну поліцію" поліція відповідно до покладених на неї завдань: у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання та регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Як вбачається з матеріалів справи, постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності, складена капралом поліції Мельничуком А.П., який відповідно до вимог ст. 222 КУпАП та Закону України «Про національну поліцію» має право розглядати справи про адміністративні порушення і накладати адміністративні стягнення, зокрема вчинення правопорушень за ч.2 ст.122 КпАП України.

Статтею 9 КпАП України передбачено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ст. 251 КпАП України доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 72 цього Кодексу.

Частиною 2 ст. 71 КАС України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

У статті 69 КАС України встановлено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, які встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових та речових доказів, висновків експертів. До речових доказів законодавець відносить, зокрема, магнітні, електронні та інші носії інформації, що містять аудіовізуальну інформацію. Про обставини, які мають значення для справи.

Судом встановлено, що поліцейський в своїй діяльності керується «Інструкцією з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі» (надалі - Інструкція) затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07 листопада 2015 року N 1395 зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 10 листопада 2015 р. за N 1408/27853.

Згідно з п.11 ч.1 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію» поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Відповідно до ст. 222 Кодексу України про адміністративні правопорушення органи Національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення громадського порядку, правил дорожнього руху, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту, правил, спрямованих на забезпечення схоронності вантажів на транспорті, а також про незаконний відпуск і незаконне придбання бензину або інших паливно-мастильних матеріалів, зокрема, частина друга і третя статті 122.

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Відповідно до п. 4 розділу І Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України №1395 від 07 листопада 2015 року та зареєстрованої у Міністерстві юстиції України 10 листопада 2015 року за №1408/27853 (далі - Інструкція), у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.

Постанова виноситься у разі виявлення адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, передбачених статтями 80 і 81 (в частині перевищення нормативів вмісту забруднюючих речовин у відпрацьованих газах транспортних засобів), частинами першою, другою, третьою, п'ятою і шостою статті 121, статтями 121-1, 121-2, частинами першою, другою і третьою статті 122, частиною першою статті 123, статтею 124-1, статтями 125, 126, частинами першою, другою і третьою статті 127,статтями 128, 129, статтею 132-1, частинами шостою і одинадцятою статті 133-1, частинами першою, другою і третьою статті 140 КУпАП.

Аналізуючи вищенаведені правові норми, суд вважає, що відповідачем правомірно було складено постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання протоколу.

Відповідно до п. 2 розділу ІІІ Інструкції, постанова у справі про адміністративні правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 122 КУпАП, виноситься на місці вчинення адміністративного правопорушення.

Згідно з п. 9-10 розділу ІІІ Інструкції, розгляд справи розпочинається з представлення поліцейського, який розглядає цю справу. Поліцейський, що розглядає справу, оголошує, яка справа підлягає розгляду, хто притягається до адміністративної відповідальності, роз'яснює особам, які беруть участь у розгляді справи, їх права і обов'язки. Після цього оголошується протокол про адміністративне правопорушення (якщо складення протоколу передбачається КУпАП), заслуховуються особи, які беруть участь у розгляді справи, досліджуються докази і вирішуються клопотання. Під час розгляду справи потерпілого може бути опитано як свідка.

Ст.280 КУпАП передбачає, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Поліцейський оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Під час розгляду поліцейським роти № 4 батальйону УПП у м. Луцьку капралом поліції Мельничуком А.П. справи про адміністративне правопорушення за ч. 2 ст. 122 КУпАП відносно позивача ОСОБА_3, відповідачем було отримано достатні докази, що свідчать про вчинення позивачем вищевказаного адміністративного правопорушення.

Так, з показань свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6, допитаних а рамках даної справи про адміністративне правопорушення, вбачається, що позивач, керуючи автомобілем RENAULT SCENIC, н.з. НОМЕР_1 проїхав перехрестя вул. Відродження - вул. Січова на заборонений червоний сигнал світлофора (а.с. 17-18).

Об'єктивні дані, якій б свідчили про зацікавленість свідків у результаті розгляду вищевказаної справи, представником позивача суду не надано.

Відповідно до п. 1 розділу IV Інструкції, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, поліцейський виносить постанову по справі про адміністративне правопорушення.

Згідно зі ст.283 КУпАП постанова повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення.

Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис; розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

Судом встановлено, що оскаржувана постанова містить основні обов'язкові елементи, наявність яких свідчить про повноту і об'єктивність з'ясування всіх обставин справи.

Враховуючи наведене, суд вважає, що інспектор патрульної служби роти № 4 батальйону Управління патрульної служби МВС у м. Луцьку при винесенні постанови серії АР № 863558 від 29 лютого 2017 року про притягнення ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП та накладенні адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 425 грн., діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений законодавством України, в зв'язку з чим у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 про скасування постанови у справі про адміністративні правопорушення слід відмовити за необґрунтованістю.

Крім того, системний аналіз норм КУпАП та КАС України щодо компетенції судів у справах про адміністративні правопорушення дозволяє суду дійти висновку, що право закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення належить лише органу, який розглядає таку справу або ж суду, у передбачених ст.221 КУпАП випадках, та не відноситься до компетенції адміністративного суду, який перевіряє законність винесення суб'єктом владних повноважень постанови про притягнення до адміністративної відповідальності.

Керуючись ст.ст. 9, 11, 71, 72, 158-163, 185, 186 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до поліцейського роти № 4 батальйону УПП у м. Луцьку капрала поліції Мельничука Андрія Петровича про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення - відмовити.

Постанова може бути оскаржена до Львівського апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Луцький міськрайонний суд Волинської області протягом десяти днів з дня її проголошення.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Луцького міськрайонного

суду Волинської області С.М. Рудська