Справа № 800/108/17
Суддя: Борисенко І.В.
Дата ухвалення: 2017-03-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

23 березня 2017 року справа № 800/108/17

Суддя Вищого адміністративного суду України Борисенко І.В., перевіривши

позовну заяву і додані до неї матеріали ОСОБА_1

до Президента України

про визнання незаконною та протиправною бездіяльність, зобов'язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Вищого адміністративного суду України із позовною заявою до Президента України, у відповідності до якої просить:

- визнати протиправною бездіяльність Президента України, яка виявилась у ненаданні відповіді на його скаргу від 24.09.2016;

- зобов'язати Президента України протягом 15-ти днів надати відповідно до законодавства належну обґрунтовану відповідь на його скаргу від 24.09.2016;

- визнати незаконною бездіяльність Президента України щодо незабезпечення дотримання Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод і Протоколів до неї, порушення розумних строків розгляду його скарги від 24.09.2016, порушення статей 1, 6 та 13 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод;

- окремою ухвалою звільнити позивача від сплати судового збору згідно норм Міжнародного пакту про громадянські та політичні права, ч.1 ст.11 Міжнародного пакту про економічні, соціальні і культурні права держави, ст.1 Закону України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії»;

- поновити строк звернення до суду у зв'язку із зазначеними причинами пропуску.

Перевіривши матеріали позовної заяви на предмет її відповідності вимогам статей 105, 106, 1711 КАС України, суддя дійшов висновку, що вказана позовна заява підлягає залишенню без руху, з огляду на таке.

Особливості провадження у справах щодо оскарження актів, дій чи бездіяльності Верховної Ради України, Президента України, Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України визначені у статті 1711 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідно до частини 5 якої Вищий адміністративний суд України за наслідками розгляду справи може: 1) визнати акт Верховної Ради України, Президента України, Вищої ради юстиції, рішення Вищої кваліфікаційної комісії суддів України незаконним повністю або в окремій його частині; 2) визнати дії чи бездіяльність Верховної Ради України, Президента України, Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України протиправними, зобов'язати Верховну Раду України, Президента України, Вищу раду юстиції, Вищу кваліфікаційну комісію суддів України вчинити певні дії; 3) застосувати інші наслідки протиправності таких рішень, дій чи бездіяльності, визначені статтею 162 цього Кодексу.

У відповідності до ч.1 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Пунктом 1 ч.1. ст.3 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що справа адміністративної юрисдикції - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Отже, захисту адміністративним судом підлягає фактично порушене право особи у публічно-правових правовідносинах з відповідачем і саме при здійсненні ним чітко визначених чинним законодавством владних управлінських функцій.

Разом з тим, гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у звичайних законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб порушення, про яке стверджує позивач у справі, було наявним та обґрунтованим.

З матеріалів позовної заяви вбачається, що позивач, з посиланням на статтю 106 Конституції України, фактично порушує питання про зобов'язання Президента України надати відповідь на його скаргу від 24.09.2016 та визнання незаконною бездіяльності Президента України щодо незабезпечення дотримання Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод і Протоколів до неї, порушення розумних строків розгляду його скарги від 24.09.2016, порушення статей 1, 6 та 13 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Водночас, при здійснені повноважень, передбачених статтею 106 Конституції України, Президент України не виконує владних управлінських функцій.

Статтями 105, 106 Кодексу адміністративного судочинства України визначено форму та зміст адміністративного позову та вимоги до позовної заяви.

Так, під змістом позовних вимог розуміється визначення позивачем способу захисту його права, свободи чи інтересу згідно з частиною четвертою статті 105 Кодексу адміністративного судочинства України, який має формулюватися максимально чітко і зрозуміло.

Обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги - це конкретні юридичні факти, з настанням яких суб'єкти публічного права вступають між собою у спірні правовідносини.

Частиною 2 ст.106 КАС України встановлено, що на підтвердження обставин, якими обґрунтовуються позовні вимоги, позивач надає докази, а в разі неможливості - зазначає докази, які не може самостійно надати, із зазначенням причин неможливості подання таких доказів.

Враховуючи наведене, позивачу на підтвердження обставин, якими обґрунтовуються його позовні вимоги, слід надати докази на підтвердження порушення прав позивача з боку Президента України при здійсненні ним владних управлінських функцій.

Частиною 3 ст.106 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що до позовної заяви, зокрема, додається документ про сплату судового збору, крім випадків, коли його не належить сплачувати.

Частиною 2 ст. 87 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що розмір судового збору, порядок його сплати і звільнення від сплати встановлюються законом.

Статтями 4, 5 Закону України «Про судовий збір» встановлені розміри ставок судового збору та передбачені пільги щодо його сплати.

Позивачем заявлено клопотання про звільнення його від сплати судового збору згідно норм Міжнародного пакту про громадянські та політичні права, ч.1 ст. 11 Міжнародного пакту про економічні, соціальні і культурні права держави, ст.1 Закону України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії».

В обґрунтування клопотання про звільнення від сплати судового збору позивач зазначає про тяжкий майновий стан та надає Відомості з інформаційного фонду Державного реєстру фізичних осіб ДФС України про суми виплачених доходів та утриманих податків № 383/10/04-83-08-24 від 06.02.2017 (за період 01.01.2016 по 30.09.2016) та довідку Управління праці та соціального захисту населення Тернівського району м. Кривий Ріг №2210 від 21.02.2017.

Відповідно до ч.2 ст.88 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою зменшити розмір належних до оплати судових витрат чи звільнити від їх оплати повністю або частково, чи відстрочити або розстрочити сплату судових витрат на визначений строк.

Аналогічне правило закріплене й у ст.8 Закону України «Про судовий збір».

Положення наведених правових норм покликані забезпечити безперешкодний доступ особи до правосуддя, незважаючи на її майновий стан, а також гарантувати право на судовий захист усіх осіб, які такого потребують, але через певні фінансові (матеріальні) фактори, складнощі постійного або тимчасового характеру не можуть оплатити судові витрати повністю або частково у строк та в обсязі, встановлених законодавством.

Разом з тим, названі правові норми Закону України «Про судовий збір» і КАС України не мають безумовного, абсолютного характеру і встановлюють певні умови, за наявності яких особа, яка звертається до суду з відповідною заявою чи скаргою, може скористатись можливостями, встановленими цими статтями в частині сплати судового збору.

Розглянувши клопотання позивача про звільнення від сплати судового збору та подані позивачем документи, суддя приходить до висновку про відсутність підстав для його задоволення, з огляду на таке.

Подана позивачем довідка Управління праці та соціального захисту населення Тернівського району м. Кривий Ріг свідчить лише про розмір отримуваної ним компенсаційної виплати (25,00 грн.) у зв'язку із здійсненням ним догляду за інвалідом I групи (виходячи із сутності такої виплати відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 26 липня 1996 року №832 «Про підвищення розмірів державної допомоги окремим категоріям громадян», яка призначається, зокрема, за поданою особою, яка доглядає, заявою, при цьому, лише працездатній особі й виключно за тієї умови, що вона не працює (не є самозайнятою особою тощо), і таке призначення не залежить від доходу її сім'ї) сама по собі не свідчить ані про її майновий стан, як такий, ані про неможливість сплатити судовий збір, а отже, не може бути підставою звільнення від такої сплати на підставі ст.8 Закону України «Про судовий збір» та ст.88 КАС України.

Надані позивачем Відомості з інформаційного фонду Державного реєстру фізичних осіб ДФС України про суми виплачених доходів та утриманих податків №383/10/04-83-08-24 від 06.02.2017 свідчать про отримання позивачем доходу за період з 01.01.2016 по 30.09.2016, тоді як позовну заяві подано у березні 2017 року, а тому вказаний документ не може бути врахований судом в якості належного доказу неможливості сплати позивачем судового збору за даним позовом.

Враховуючи, що докази, надані позивачем, не свідчать про неможливість сплати ним судового збору станом на час звернення до суду, підстави для задоволення клопотання позивача про звільнення від сплати судового збору за подання позовної заяви відсутні.

Відповідно до пп.1 п.3 ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір» за подання до адміністративного суду адміністративного позову немайнового характеру, який подано фізичною особою, ставка судового збору становить 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Станом на 1 січня 2017 року прожитковий мінімум для працездатних осіб становить 1600 гривень (стаття 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2017 рік»).

При цьому, згідно з абз.2 ч.3 ст.6 Закону України «Про судовий збір» у разі коли в позовній заяві об'єднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру.

Як встановлено з наявних матеріалів, позивачем у позовній заяві об'єднано три вимоги немайнового характеру.

У відповідності до вищенаведених норм Закону України «Про судовий збір» розмір судового збору за подання даного позову становить 1 920,00 грн., виходячи з розрахунку: 3 х (1600,00 грн. х 0,4) = 1 920,00 грн.

Таким чином, позивачу слід усунути вказані недоліки позовної заяви шляхом подання суду документу про сплату судового збору у вказаному розмірі.

Відповідно до ч.1 ст.108 КАС суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статтею 106 цього Кодексу, постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху, у якій зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб їх усунення і встановлюється строк, достатній для усунення недоліків.

З урахуванням усього вищенаведеного, дану позовну заяву відповідно до ч.1 ст.108 КАС України слід залишити без руху до 20.04.2017 року для усунення недоліків.

Керуючись статтями 106, 108, 1711 Кодексу адміністративного судочинства України, -

УХВАЛИВ:

1. У задоволенні клопотання ОСОБА_1 про звільнення від сплати судового збору за подання позовної заяви - відмовити.

2. Позовну заяву ОСОБА_1 залишити без руху, встановивши строк для усунення вищевказаних недоліків позовної заяви до 20.04.2017.

3. Ухвала набирає законної сили у порядку, передбаченому ч.7 ст.1711 Кодексу адміністративного судочинства України, і може бути переглянута Верховним Судом України у порядку, на підставі та у строки, передбачені статтями 235- 2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя І.В. Борисенко