Справа № 813/5/17
Суддя: Кузан Ростислав Ігорович
Дата ухвалення: 2017-03-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 березня 2017 року Справа № 813/5/17

Львівський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Кузана Р.І.,

секретар судового засідання Перчак С.В.,

з участю представників:

позивача ОСОБА_1,

відповідача Голець Н.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові адміністративну справу за позовом ОСОБА_3 до Пустомитівської районної державної адміністрації, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Звенигородська сільська рада Львівської області про зобов'язання вчинити дії,-

в с т а н о в и в :

ОСОБА_3 (надалі - ОСОБА_3, позивач) звернувся до суду з позовом до Пустомитівської районної державної адміністрації (надалі - відповідач, Пустомитівська РДА), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Звенигородська сільська рада, в якому просить зобов'язати Пустомитівську РДА прийняти рішення про видачу ОСОБА_3 сертифікату на земельну частку (пай) в розмірі середньої земельної частки в кадастрових гектарах по Звенигородській сільській раді із земель резервного фонду.

В обґрунтування позовних вимог вказує, що позивач звернувся до Пустомитівської РДА з клопотанням про надання йому права на отримання земельної ділянки для сільськогосподарського виробництва у власність з земель резервного фонду, у розмірі величини середньої земельної частки колективного сільськогосподарського підприємства «Звенигородське», на землях Звенигородської сільської ради. Вважає, що його право на отримання такої ділянки встановлено Указом Президента України від 08.08.1995 №720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям», з огляду на те, що він народився, проживає та зареєстрований у АДРЕСА_1. Однак, на думку позивача, Пустомитівською РДА протиправно не задоволено його клопотання, у зв'язку з чим він звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав, викладених у позовній заяві. Просив позов задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача щодо задоволення адміністративного позову заперечила з підстав, викладених у письмових запереченнях. Зазначила, що паювання земель сільськогосподарських підприємств Львівської області проводилося відповідно до ст. 6 Земельного кодексу України, в редакції від 13.03.1992 та Положення про паювання і приватизацію землі в агропромисловому комплексі Львівської області, затвердженого ухвалою XIV сесії Львівської обласної ради народних депутатів від 08.12.1993 №351. До реєстру сільськогосподарських підприємств та організацій, земля та майно яких підлягали приватизації і паюванню відповідно до Програми приватизації майна і землі в агропромисловому комплексі Львівської області, затвердженої ухвалою XI сесії Львівської обласної ради № 277 від 01.02.1993 було включено 24 сільськогосподарські підприємства і організації, в тому числі і Держгосп «Звенигородський», розташований на території Звенигородської сільської ради. Списки осіб, які мають право на земельну частку (пай) та Проект роздержавлення та приватизації земель Держгоспу «Звенигородський» по Звенигородській сільській раді затверджено розпорядженням голови Пустомитівської районної державної адміністрації від 04.12.1995 №53. Оскільки на момент роздержавлення і приватизації земель держгоспу «Звенигородський» позивач не відносився до жодної з вищевказаних категорій осіб, які мали право на отримання земельної частки (паю), тому права на земельну частку (пай) він не набув. З цих підстав просить у задоволенні позову відмовити повністю.

Третя особа участі повноважного представника в судовому засіданні не забезпечила, про дату, час і місце розгляду справи була повідомлена належним чином.

Суд, заслухав пояснення представників позивача та відповідача, з'ясував обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, дослідив докази, якими такі обґрунтовуються, встановив наступне.

ОСОБА_3 звернувся до Пустомитівської РДА з клопотанням від 26.05.2016 про прийняття рішення про надання йому права на отримання земельної ділянки для сільськогосподарського виробництва у власність з земель резервного фонду, у розмірі величини середньої земельної частки колективного сільськогосподарського підприємства «Звенигородське», на землях Звенигородської сільської ради.

У клопотанні позивач зазначив, що він народився та постійно проживає в АДРЕСА_1, у зв'язку з чим хоче отримати землю для ведення особистого селянського господарства. Позивач також вказав, що з листа Звенигородської сільської ради, Пустомитівського району, Львівської області від 20.05.2016 №02-18/282 ОСОБА_3 дізнався, що на території Звенигородської сільської ради є землі резервного фонду. У зв'язку з чим, покликаючись на пункт 7 Указу Президента України від 08.08.1995 №720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» просив задовольнити його клопотання.

Пустомитівською РДА листом від 27.06.2016 №03-12/959 повідомлено позивача, що він не відноситься до списку осіб, які мають право на земельну частку (пай) та рекомендовано звернутися з відповідним клопотанням до Звенигородської сільської ради або до Головного управління Держгеокадастру у Львівській області відповідно до повноважень, з метою отримання земельної ділянки для цілей, визначених у статті 118 Земельного кодексу України.

Не погодившись з такою позицією Пустомитівської РДА позивач звернувся до суду за захистом своїх прав.

Згідно з ст. 22 Земельного кодексу України (в редакції чинній на момент проведення паювання земель) (надалі - ЗК України) право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право. Приступати до використання земельної ділянки, в тому числі на умовах оренди, до встановлення меж цієї ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує право власності або право користування землею, забороняється.

Статтею 23 ЗК України було передбачено, що право власності або право постійного користування землею посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів. Державний акт на право колективної власності на землю видається колективному сільськогосподарському підприємству, сільськогосподарському кооперативу, сільськогосподарському акціонерному товариству із зазначенням розмірів земель, що перебувають у власності підприємства, кооперативу, товариства і у колективній власності громадян. До державного акта додається список цих громадян.

Указом Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» від 08.08.1995 № 720/95 передбачено, що паювання земель передбачає визначення розміру земельної частки (паю) у колективній власності на землю кожного члена колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства без виділення земельних ділянок в натурі (на місцевості).

Відповідно до п. 2 цього Указу право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю.

Згідно з п. 5 Указу видача громадянам сертифікатів на право на земельну частку (пай) єдиного в Україні зразка та їх реєстрація провадяться відповідною районною державною адміністрацією.

Пунктом 7 Указу визначено, що створюваний під час передачі земель у колективну власність резервний фонд використовується для передачі у приватну власність земельних ділянок переважно громадянам, зайнятим у соціальній сфері села, а також іншим особам, яких приймають у члени сільськогосподарських підприємств або які переселяються у сільську місцевість для постійного проживання.

Аналіз вказаних положень законодавства дає підстави дійти висновку, що за змістом ст.ст 22, 23 ЗК України та положень Указу Президента України від 08.08.1995 № 720/95 "Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям" особа набуває права на земельний пай за наявності трьох умов: перебування в членах КСП на час паювання; включення до списку осіб, доданого до державного акту на право колективної власності на землю; та одержання КСП цього акта.

Положенням про паювання і приватизацію землі в агропромисловому комплексі Львівської області, затвердженого ухвалою XIV сесії Львівської обласної ради народних депутатів від 08.12.1993 №351, визначено перелік осіб, що мають право на земельну частку (пай).

Зокрема, згідно з п.3.2 вказаного положення право на земельну частку (пай) мають:

- особи, які працюють у колективних сільськогосподарських підприємствах, селянських (фермерських) господарствах, інших сільськогосподарських підприємствах, установах і організаціях, а також пенсіонери, які раніше працювали в сільському господарстві і проживають у сільській місцевості;

- особи, зайняті у соціальній сфері на селі (працівники освіти, охорони здоров'я, культури, побутового обслуговування населення, зв'язку, торгівлі та громадського харчування, правоохоронних органів, Рад народних депутатів та їх виконавчих комітетів, пенсіонери з числа осіб, що проживають у даній місцевості).

Приватизаційна комісія може розглядати питання про включення до цього списку інших осіб, які не передбачені ст. 6 ЗК України, і вносити свої пропозиції відповідній Раді народних депутатів. Зокрема: репресованих (чи їх дітей), які не отримали земельного паю в іншому сільськогосподарському підприємстві: дітей, батьки яких передали землю та інші матеріальні цінності в дане господарство, працювали в ньому і померли; осіб, які були неправомірно виключені з господарства і проживають в сільській місцевості; духовних осіб, які можуть претендувати на середню земельну частку; інших осіб, які проживають в сільській місцевості.

Розпорядженням голови Пустомитівської районної державної адміністрації від 04.12.1995 №53 затверджено списки осіб, які мають право на земельну частку (пай) та Проект роздержавлення та приватизації земель Держгоспу «Звенигородський» по Звенигородській сільській раді.

Судом встановлено, що позивач не відносився до жодної з вищевказаних категорій осіб, які мали право на отримання земельної частки (паю) та не був включений до списків таких осіб. Ця обставина не заперечується представником позивача.

Водночас, представник позивача вказує, що право на земельну ділянку (пай) у позивача виникло на підставі п. 7 Указу.

Судом критично оцінюються вищезгадані покликання позивача на п. 7 Указу, оскільки вказана норма стосується правовідносин, які виникають у випадку коли не можливо надати особі, яка має право на земельну частку (пай) з колективної власності через відсутність необхідної для цього землі. Така земельна ділянка, відповідно до п.7 Указу Президента України від 08.08.1995 №720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» має бути надана із земель резервного фонду, створеного місцевою радою під час передачі землі у колективну власність.

Вищенаведена правова позиція щодо застосування положень п.7 Указу Президента України від 08.08.1995 №720/95 висловлена Верховним Судом України у п.24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16.04.2004 № 7 "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ".

Зокрема, Верховний суд України у вказаній постанові вказав, що сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення земельної ділянки в натурі (на місцевості) та видачі державного акта про право власності на землю. Член колективного сільськогосподарського підприємства (далі - КСП), включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку. При неможливості надати такій особі земельну частку (пай) з колективної власності через відсутність необхідної для цього землі, остання, відповідно до пункту 7 Указу Президента України від 08.08.1995 року №720/95 "Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям", має бути надана із земель запасу, створеного місцевою радою під час передачі землі у колективну власність.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що відповідач відмовляючи у задоволенні клопотання позивача діяв відповідно до вимог чинного законодавства, а тому в задоволенні позовних вимог слід відмовити повністю.

Сплачений позивачем судовий збір відповідно до ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України поверненню не підлягає.

Керуючись ст.ст.7-14, 69-71, 86, 87, 94, 159, 160-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

п о с т а н о в и в :

у задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Апеляційну скаргу на постанову суду першої інстанції може бути подано протягом десяти днів з дня отримання копії постанови, виготовленої в повному обсязі. Апеляційна скарга подається до Львівського апеляційного адміністративного суду через Львівський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя Р.І. Кузан

Повний текст постанови виготовлено та підписано 27.03.2017