Справа № 227/58/17
Суддя: Кошля А. О.
Дата ухвалення: 2017-03-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 березня 2017 року Справа № 227/58/17

Добропільський міськрайонний суд Донецької області у складі:

головуючого судді Кошля А.О.

при секретарі Дудушко Г.І.

за участю:

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Добропілля адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Добропільського обєднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Добропільського міськрайонного суду Донецької області перебуває адміністративна справа за позовом ОСОБА_1 до Добропільського обєднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області, в якому позивач просить:

- стягнути з Добропільського обєднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області на його користь суму невиплаченої пенсії за період з 09.02.2010 року по 24.03.2012 року в загальному розмірі 59 985, 54 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що він з 09.02.2010 року перебуває на пенсійному обліку та до 24.03.2012 року (досягнення пенсійного віку) отримував пенсію по інвалідності з розрахунку один прожитковий мінімум, що встановлений для осіб, які втратили працездатність. Враховуюче те, що він має стаж шахтаря на підземних роботах за Списком № 1 більше 15 років, що дає право на пільгове призначення пенсії та розмір пенсії повинен був розраховуватись відповідно до вимог ст.8 ЗУ «Про підвищення престижності шахтарської праці», а саме не менше 80 відсотків середньозаробітної плати шахтаря, але не менше як три розмірі прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність.

В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали в повному обсязі пославшись на обґрунтування, викладені в позовній заяві та додаткових письмових поясненнях до неї.

Представник відповідача проти задоволення позову заперечувала в повному обсязі, зазначивши, що 05.03.2010 року позивач звернувся до управління із заявою про призначення пенсії по інвалідності 3 групи та його взяти на пенсійний обліку з 09.02.2010 року, як отримувача пенсії по інвалідності від трудового каліцтва. Загальний трудовий стаж на дату призначення пенсії врахований по 30.09.2008 року і складав 21 рік 7 місяців 5 днів, у т.ч. стаж на підземних роботах 14 років 5 місяців 26 днів. Період роботи на ТДВ «Шахта «Білозерська» з 03.02.2004 року по 04.07.2006 року був зарахований до загального стажу по причині несвоєчасного проведення адміністрацію підприємства чергової атестації робочих місць. У звязку з відсутністю необхідного пільгового стажу пенсія обчислювалась відповідно до ст.. 29 з урахуванням ст..65 ЗУ «Про пенсійне забезпечення». Окрім того, зазначила, що позивачу було включено до стажу, що дає право на пільгове призначення пенсії, період його роботи в якості гірника очисного забою підземного з повним робочим днем у шахті з 03.02.2004 року по 04.07.2006 року, згідно рішення Добропільського міськрайонного суду від 01.11.2010 року, яке набрало законної сили 22.10.2011 року. Враховуючи те, що вказане рішення не зобовязувало пенсійний орган здійснювати перерахунок пенсії позивача, після отримання 07.02.2012 року постанови відділу ДВС Добропільського МРУЮ про відкриття виконавчого провадження № 30841482 від 24.01.2012 року, відповідно до розпорядження № 158091 від 24.05.2012 року зроблено перерахунок пенсії з 25.03.2012 року по 31.05.2012 року, доплата склала 2264,71 грн. 03.11.2014 року у звязку з технічною помилкою програмного забезпечення управлінням було зроблено перерахунок пенсії з 22.10.2011 року (набрання законної сили рішенням) по 30.11.2014 року (місяць виявлення помилки). Згідно протоколу індивідуального перерахунку пенсії від 04.11.2014 року доплата за період з 22.10.2011 року по 06.11.2014 року склала 8287,60 грн. В подальшому розпорядженням заступника начальника управління від 06.11.2014 року за період з 26.03.2012 року по 28.02.2014 року у звязку зі змінами версії програмного забезпечення пенсія позивачу була перерахована, доплата була зменшена на 161, 29 грн. Таким чином рішення Добропільського міськрайонного суду від 01.11.2010 року виконано у повному обсязі, тому відсутні підстави для задоволення позову.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі та дослідивши наявні у матеріалах справи письмові докази суд зазначає наступне.

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 з 09.02.2010 року перебуває на пенсійному обліку і отримував пенсію по інвалідності.

Згідно особистої заяви № 878 від 26.03.2012 року позивача переведено на пенсію за віком на пільгових умовах, призначену відповідно до ст. 13 ЗУ «Про пенсійне забезпечення» та обраховану за нормами ЗУ «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування».

Страховий стаж на дату переведення складає 23 роки 09 місяців 18 днів, у т.ч. стаж на підземних роботах 15 років 01 день. Стаж врахований по 26.03.2012 року, коефіцієнт стажу з урахуванням кратності 1,35 0,52313.

Згідно довідки від 01.10.2014 року № 2240/09 позивачу нараховувалась пенсія у розмірах: за лютий 2010 року 496,43 грн.; за березень 2010 року 695,00 грн.; за квітень 2010 року 706,00 грн.; за травень 2010 року 706,00 грн.; за червень 2010 року 706,00 грн.; за липень 2010 року - 709,00 грн.; за серпень 2010 року 709,00 грн.; за вересень 2010 року 709,00 грн.; за жовтень 2010 року 723,00 грн.; за листопад 2010 року 723,00 грн.; за грудень 2010 року 734,00 грн.; за січень 2011 року 750,00 грн.; за лютий 2011 року 750,00 грн.; за березень 2011 року 750,00 грн.; за квітень 2011 року 764,00 грн.; за травень 2011 року 764,00 грн.; за червень 2011 року 764,00 грн.; за липень 2011 року 764,00 грн.; за серпень 2011 року 764,00 грн.; за вересень 2011 року 764,00 грн.; за жовтень 2011 року 784,00 грн.; за листопад 2011 року 784,00 грн.; за грудень 2011 року 800,00 грн.; за січень 2012 року 822,00 грн.; за лютий 2012 року 822,00 грн.; за березень 2012 року 1344,45 грн.

Матеріалами справи також підтверджено, що рішенням Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 01.11.2010 року у справі № 2-6618/2010 позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено, зараховано до стажу роботи ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, що дає право на пільгове призначенні пенсії, період його роботи в якості гірника очисного забою підземного з повним робочим днем у шахті з 03 лютого 2004 року по 04 липня 2006 року. Вказане рішення набрало законної сили 22.10.2011 року.

Закон України «Про підвищення престижності шахтарської праці» спрямований на підвищення престижності шахтарської праці, надання додаткових гарантій у виплаті та підвищенні заробітної плати і розв'язанні соціально-побутових проблем шахтарів.

Статтею 8 вказаного Закону передбачено, що мінімальний розмір пенсії шахтарям, які відпрацювали на підземних роботах не менш як 15 років для чоловіків та 7,5 років для жінок за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, встановлюється незалежно від місця останньої роботи, у розмірі 80 відсотків середньої заробітної плати шахтаря, але не менш як три розміри прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність. Для обчислення розміру пенсій за віком за кожний повний рік стажу роботи на підземних роботах до страхового стажу додатково зараховується по одному року.

З метою здійснення перерахунку пенсії за період з 09.02.2010 року по 24.03.2012 року, позивач звертався до відповідача, що підтверджується заявами від 14.02.2013 року, 29.09.2014 року, 02.12.2015 року, 19.05.2016 року однак перерахунок не здійснено.

Як зазначив представник відповідача в судовому засіданні, вказані заяви за формою не відповідали заявам, відповідно до яких може здійснюватись перерахунок пенсії. Вказані заяви розглядались в порядку визначеному ЗУ «Про звернення громадян».

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Згідно ст. 55 Конституції України - права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Відповідно до статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Відповідно до частини 3 статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5)добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі та в межах повноважень у спосіб, що передбачений як Конституцією так і Законами України.

Відповідно до ч.1 ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Частиною 2 ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладаються на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Згідно з ч.1 ст.69 та ч.1 ст.70 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування.

Відповідно до ст.86 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Відповідно до ч.2 ст.87 Закону України «Про пенсійне забезпечення» суми пенсії, не одержані своєчасно з вини органу, що призначає або виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком.

Відповідно до вимог законодавства, суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до ч. 2 ст. 8 КАС України, суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Як зазначив ЄСПЛ у справі «Andrejeva v. Latvia» (п.77 рішення Великої палати ЄСПЛ від 18.02.2009 р.) стаття 1 Протоколу № 1 до Конвенції не накладає ніяких обмежень на свободу держави, що ратифікувала Конвенцію, приймати рішення про те, чи створювати якусь схему соціального забезпечення, або обирати тип або розмір виплат, які надаються відповідно до будь-якої такої схеми. Однак якщо в державі існують чинні законодавчі норми, що передбачають такі виплати на основі права на соціальну підтримку незалежно від того, чи обумовлені вони попередньою сплатою внесків ці норми слід вважати такими, що створюють майновий інтерес, що потрапляє в сферу дії статті 1 Протоколу № 1 до Конвенції для осіб, що відповідають пропонованим до благоотримувачам вимогам.

У справі «Будченко проти України» (рішення від 24 квітня 2014 року, заява № 38677/06) ЄСПЛ також нагадав, що якщо у Договірній державі є чинне законодавство, яким виплату коштів передбачено як право на соціальні виплати (обумовлені чи не обумовлені попередньою сплатою внесків), таке законодавство має вважатися таким, що передбачає майнове право, що підпадає під дію статті 1 Першого протоколу, відносно осіб, які відповідають її вимогам.

Отже, враховуючи те, що майновий інтерес позивача ґрунтується на положеннях чинного законодавства, зокрема, ст.. 8 ЗУ «Про підвищення престижності шахтарської праці», ЗУ «Про пенсійне забезпечення» стандарти ЄСПЛ можуть і повинні бути застосовані до цього випадку.

ЄСПЛ неодноразово у своїх рішеннях зазначав, що предмет і мета Конвенції як інструменту захисту прав людини потребують такого тлумачення і застосування її положень, завдяки яким гарантовані нею права були б не теоретичними чи ілюзорними, а практичними та ефективними (п.53 рішення у справі «Ковач проти України» від 7 лютого 2008 року, п.59 рішення у справі «Мельниченко проти України» від 19 жовтня 2004 року, п.50 рішення у справі «Чуйкіна проти України» від 13 січня 2011 року, п.54 рішення у справі «Швидка проти України» від 30 жовтня 2014 року тощо).

Це означає, що суд має оцінювати фактичні обставини справи з урахуванням того, що права, гарантовані Конституцією України та Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, мають залишатися ефективними та людину не можна ставити в ситуацію, коли вона завідомо не може реалізувати своїх прав.

Частиною 2 статті 11 КАС України визначається, що суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.

У вказаній справі позивач просить стягнути з відповідача суму не нарахованої та не виплаченої пенсії у розмірі 59 985,54 грн. не заявляючи вимоги про вирішення питання щодо нездійснення перерахунку пенсії та підстав з яких такий перерахунок не було здійснено.

З урахуванням обставин, справи, суд вважає доцільним вийти за межи позовних вимог, з метою повного захисту інтересів позивача.

Суд зазначає, що у випадку відносно позивача мала місце помилка субєкта владних повноважень, яка виразилась у неправильній реалізації норм матеріального законодавства.

Так, з урахуванням рішення Добропільського міськарйоного суду від 01.11.2010 року, яке набрало законної сили 22.10.2011 року, підтверджується той факт, що позивач мав стаж, що дає право на пільгове призначення пенсії понад 15 років. Такий стаж обєктивно існував на момент призначення йому пенсії 09.02.2010 року, однак не визнавався відповідачем, що мало наслідком звернення позивача до суду.

Як зазначено представником відповідача, після набрання законної сили вищевказаним судовим рішенням 22.10.2011 року та отримання постанови ДВС про відкриття виконавчого провадження від 24.01.2012 року виникло питання щодо встановлення дати, з якої необхідно було перерахувати пенсію, тому управління звернулось із заявою про розяснення судового рішення.

Ухвалою Добропільського міськарйонного суду від 21.08.2013 року відмовлено у задоволенні заяви про розяснення судового рішення.

Враховуючи те, що рішенням суду не встановлено зобовязання щодо дати з якої необхідно було здійснити перерахунок пенсії, рішення суду було виконано починаючи з дати набрання ним законної сили, тобто 22.10.2011 року.

З вказаною позицією суд не може погодитись з огляду на наступне.

Час набрання законної сили у вказаному випадку є моментом з якого відповідач був зобовязаний усунути свою помилку щодо невизнання наявності пільгового стажу позивача, а не час з якого необхідно здійснити перерахунок пенсії, оскільки перерахунок пенсії є похідною дією після зарахування пільгового стажу, так як такий стаж існував на момент призначення пенсії 09.02.2010 року, проте не визнавався відповідачем до 22.10.2011 року (набрання законної сили рішенням суду).

Водночас, відповідач, як субєкт призначення пенсії наділений повноваженнями на здійснення перерахунку пенсії, перевірку правильності її призначення, тощо.

Матеріалами справи підтверджено, що позивач неодноразово звертався до управління із заявами про здійснення перерахунку пенсії у звяжу з наявність у нього стажу, який надає право на призначення пенсії у розмірі визначеному «Про підвищення престижності шахтарської праці». Невідповідність вказаних заяв встановленим формам не може бути підставою для відмови у здійсненні такого перерахунку, оскільки за своїм змістом вони подавались саме з метою проведення перерахунку, а не отримання розяснення в силу вимог ЗУ «Про звернення громадян».

Враховуючи те, що перерахунок пенсії позивачу за період з 09.02.2010 року по 24.03.2012 року, починаючи з моменту набрання законної рішенням суду законної сили 22.10.2011 року відповідачем здійснено не було, суд вважає визнати протиправною таку бездіяльність та зобовязати відповідача здійснити перерахунок та вплатити суми недоплаченої пенсії.

Водночас, надані до матеріалів справи докази щодо здійснення перерахунку та виплати пенсії позивачу з урахуванням рішення суду від 01.11.2010 року не можуть вважатись судом, як належні докази такого виконання, оскільки стосуються інших періодів, та повязані зокрема із виявленням технічних помилок програмного забезпечення.

Частиною 1 статті 72 КАС України визначено, що обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Суд не є належним субєктом, якому надано право здійснювати перерахунки пенсії, не має таких функції та повноважень. Саме відповідач повинен зробити перерахунок пенсії позивача з урахуванням пільгового стажу роботи шахтаря, наявного на момент призначення пенсії 09.02.2010 року, зарахованого згідно рішення Добропільського міськарйонного суду від 01.11.2010 року (яке набрало законної сили 22.10.2011 року) та виплатити недоплачений розмір пенсії, з вирахуванням фактичної сплаченої суми. Дані функції покладаються судом на відповідача, відповідно до вимог чинного законодавства, оскільки це буде гарантувати дотримання і захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, а саме позивача, від порушень з боку суб'єкта владних повноважень.

Водночас, ч. 2 ст. 11 КАС України надано право суду вийти за межі позовних вимог у разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять. На думку суду, вихід за межі позовних вимог повинен безумовно узгоджуватися й бути спрямованим на захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, що є завданням адміністративного судочинства відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України, та відповідно, на ефективне відновлення порушених прав таких осіб і усунення їх порушень.

У зв'язку з чим, суд вважає, що для ефективного захисту прав, свобод та інтересів позивача та для реалізації завдань адміністративного судочинства, необхідно вийти за межі позовних вимог та прийняти рішення, яким визнати протиправною бездіяльність щодо нездійснення перерахунку пенсії та зобов'язати відповідача здійснити перерахунок та виплатити ОСОБА_1 пенсію за період з 09.02.2010 року по 24.03.2012 рік, виходячи з розміру встановленого ЗУ «Про підвищення престижності шахтарської праці» з вирахуванням фактично виплаченої пенсії за період з 09.02.2010 року по 24.03.2012 рік.

З урахуванням вищевикладеного, позовні вимоги в частині стягнення невиплаченої пенсії за період з 09.02.2010 року по 24.03.2012 року в загальному розмірі 59 985, 54 грн. є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Керуючись ст. ст. 11,71,94,105,159,160,163,186,254 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Добропільського обєднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Добропільського обєднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області щодо нездійснення перерахунку пенсії ОСОБА_1 у розмірі визначеним ЗУ «Про підвищення престижності шахтарської праці» за період з 09.02.2010 року по 24.03.2012 рік.

Зобовязати Добропільське обєднане управління Пенсійного фонду України Донецької області здійснити перерахунок та виплатити ОСОБА_1 пенсію за період з 09.02.2010 року по 24.03.2012 рік, виходячи з розміру встановленого ЗУ «Про підвищення престижності шахтарської праці» з вирахуванням фактично виплаченої пенсії за період з 09.02.2010 року по 24.03.2012 рік.

В решті позовних вимог відмовити.

Постанова суду набирає законної сили в порядку визначеному ст. 254 КАС України та може бути оскаржено до Донецького апеляційного адміністративного суду через Добропільський міськрайонний суд Донецької області у порядку та строки визначені ст. 186 КАС України.

Повний текс постанови складено 27.03.2017 року.

Суддя А.О. Кошля

23.03.2017