Справа № 815/2095/14
Суддя: Штульман І.В.
Дата ухвалення: 2017-03-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 березня 2017 року м. Київ К/800/37506/14

Вищий адміністративний суд України в складі колегії суддів:

головуючого:Штульман І.В. (доповідач),
суддів:Олексієнка М.М.,
Рецебуринського Ю.Й.,-

провівши в порядку касаційного провадження попередній розгляд справи за позовом ОСОБА_4 до Головного управління Міндоходів в Одеській області про визнання бездіяльності протиправною, зобов'язання вчинити певні дії, за касаційною скаргою Головного управління Міндоходів в Одеській області на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 17 квітня 2014 року та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 18 червня 2014 року, -

в с т а н о в и в :

У березні 2014 року ОСОБА_4 звернувся в суд з позовом, у якому просив: визнати протиправною бездіяльність Головного управління Міндоходів в Одеській області щодо ненадання йому з 31 березня 2014 року невикористаної частини відпустки за 2013 рік, частини відпустки за 2014 рік та відпустки, що надається батьку, який виховує дитину без матері; зобов'язати відповідача видати наказ про надання йому з 31 березня 2014 року невикористаної частини відпустки за 2013 рік, яку об'єднати з частиною відпустки за 2014 рік та додатково оплачуваною відпусткою, що надається батьку, який виховує дитину без матері, і провести перерахунок заробітної плати станом на 31 березня 2014 року з урахуванням усіх виплат, які повинні виплачуватись при використанні відпустки; зобов'язати Головне управління Міндоходів в Одеській області виплатити йому середній заробіток за весь час затримки вищевказаної виплати по день фактичного розрахунку.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 17 квітня 2014 року за клопотанням позивача закрито провадження у справі в частині вимог про зобов'язання виплатити кошти за весь час затримки вищевказаної виплати по день фактичного розрахунку.

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 17 квітня 2014 року, залишеною без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 18 червня 2014 року, позов задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність Головного управління Міндоходів в Одеській області щодо ненадання ОСОБА_4 невикористаної частини щорічної відпустки за 2013 рік згідно його рапорту від 6 березня 2014 року. Зобов'язано відповідача надати ОСОБА_4 невикористану частину щорічної відпустки за 2013 рік у вигляді приєднання до його щорічної відпустки за 2014 рік шляхом внесення відповідних змін до наказу Головного управління Міндоходів в Одеській області «Про відпустки співробітників податкової міліції» від 28 березня 2014 року № 89-в. У задоволенні решти позову відмовлено.

У касаційній скарзі Головне управління Міндоходів в Одеській області, посилаючись на порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального і процесуального права, просить Вищий адміністративний суд України скасувати постанову Одеського окружного адміністративного суду від 17 квітня 2014 року та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 18 червня 2014 року, ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

Позивачем подано письмове заперечення на зазначену касаційну скаргу, просить таку залишити без задоволення, а рішення судів попередніх інстанцій - без змін.

Касаційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до частини 1 статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

За змістом частини 2 статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах касаційної скарги.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що наказом Головного управління Міндоходів в Одеській області ОСОБА_4 з 16 грудня 2013 року переведено по службі з Котовської об'єднаної державної податкової інспекції Одеської області до Державної податкової інспекції у Малиновському районі міста Одеси. Станом на 16 грудня 2013 року у позивача залишилася 31 доба невикористаної відпустки за 2013 рік.

7 березня 2014 року позивачем направлено до Головного управління Міндоходів в Одеській області рапорт про надання йому з 31 березня 2014 року частини невикористаної відпустки за 2013 рік, частини відпустки за 2014 рік та відпустки, що надається батьку, який виховує дитину без матері.

21 березня 2014 року, не отримавши відповіді від Головного управління Міндоходів в Одеській області, ОСОБА_4 направив відповідачеві запит про надання публічної інформації щодо цього питання.

Відповідно до наказу Головного управління Міндоходів в Одеській області «Про відпустки співробітників податкової міліції» від 28 березня 2014 року № 89-в ОСОБА_4 надано додатково оплачувану відпустку як батьку, який виховує дитину без матері, за 2014 рік тривалістю 10 календарних днів без урахування святкових і неробочих днів з 31 березня по 9 квітня 2014 року та частину чергової відпустки за 2014 рік тривалістю 14 діб з 10 по 24 квітня 2014 року.

Задовольняючи частково позов суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, виходив з того, що позивач не втратив право на отримання невикористаної частини щорічної відпустки за 2013 рік та згідно пункту 54 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів Української РСР від 29 липня 1991 року №114 (далі - Положення № 114), право на поєднання (приєднання) цієї частини невикористаної відпустки до щорічної відпустки за 2014 рік як працівник, переведений з іншої місцевості.

Так, статтею 45 Конституції України кожному, хто працює, гарантоване право на відпочинок, в тому числі на отримання оплачуваної щорічної відпустки.

Відповідно до абзацу 1 пункту 52 Положення № 114 чергова відпустка надається особі рядового або начальницького складу, як правило, до кінця робочого року.

У частині 2 статті 12 Закону України «Про відпустки» від 15 листопада 1996 року № 504/96-ВР також зазначено, що невикористану частину відпустки має бути надано працівнику, як правило, до кінця робочого року, але не пізніше 12 місяців після закінчення робочого року, за який надається відпустка.

З аналізу вказаних правових норм слідує, що вичерпного переліку випадків виходу із правила про надання відпустки до кінця робочого року законодавцем не визначено, тому звуження цих випадків до однієї категорії є необґрунтованим.

Головне управління Міндоходів в Одеській області у листі від 31 березня 2014 року, яким позивачеві відмовлено у приєднанні невикористаної частини відпустки за 2013 рік до відпустки за наступний рік, зазначило, що термін «як правило» вказує на те, що з цього правила можуть бути виключення. Такі виключення продиктовані умовами службової діяльності і, в першу чергу, її надзвичайними обставинами.

Згідно частини 3 пункту 55 цього Положення за бажанням осіб рядового і начальницького складу, невикористана частина відпустки може бути приєднана до чергової відпустки на наступний рік.

Пунктом 54 Положення № 114 передбачено, що особам середнього, старшого і вищого начальницького складу у разі переведення по службі в іншу місцевість дозволяється, за їх бажанням, поєднувати чергові відпустки за два роки. Поєднана відпустка надається за новим місцем служби і її загальна тривалість не повинна перевищувати трьох місяців, без урахування часу, необхідного для переїзду до місця проведення відпустки і назад, але не більше 15 діб. У разі службової необхідності поєднана відпустка за новим місцем служби може бути надана в два строки, в межах загальної тривалості та з видачею кожного разу проїзних документів.

З огляду на зазначені норми права та встановлені обставини у справі суди попередніх інстанцій дійшли вірного висновку, що позивач не втратив право на отримання невикористаної частини щорічної відпустки за 2013 рік та відповідно до пункту 54 Положення № 114 як особа, що була наприкінці 2013 року переведена по службі до міста Одеси з іншої місцевості, має право на приєднання цієї частини відпустки до щорічної відпустки за 2014 рік, яка згідно графіку відпусток працівників податкової міліції повинна була бути надана йому у квітні 2014 року.

Посилання відповідача на те, що згідно пункту 52 Положення № 114 ОСОБА_4 втратив право на отримання невикористаної частини щорічної відпустки за 2013 рік, судами обґрунтовано визнано безпідставними, оскільки будь-якої вказівки на те, що виключеннями із правила про надання відпустки до кінця робочого року можуть бути лише ті, які продиктовані надзвичайними обставинами службової діяльності (а не іншими обставинами, наприклад, сімейними, особистими, навчальними), жодна норма цього Положення не містить.

Враховуючи викладене, висновки судів попередніх інстанцій про наявність підстав для часткового задоволення позову є обґрунтованими.

Доводи, викладені в касаційній скарзі, не спростовують висновків судів та встановлених обставин справи, підстави для призначення справи до розгляду в судовому засіданні відсутні.

Відповідно до частини 3 статті 2201 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Згідно частини 1 статті 224 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Керуючись статтями 220, 2201, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

у х в а л и в :

Касаційну скаргу Головного управління Міндоходів в Одеській області - залишити без задоволення.

Постанову Одеського окружного адміністративного суду від 17 квітня 2014 року та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 18 червня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_4 до Головного управління Міндоходів в Одеській області про визнання бездіяльності протиправною, зобов'язання вчинити певні дії - залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає, може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, у строк та у порядку, визначеними статтями 237-2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий: Штульман І.В.

Судді: Олексієнко М.М.

Рецебуринський Ю.Й.