Справа № 465/7930/15-а
Суддя: Мигаль Г. П.
Дата ухвалення: 2017-03-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

Іменем України

23.03.2017 року м.Львів

Франківський районний суд м. Львова у складі:

Головуючої - судді Мигаль Г.П.

при секретарі - Максимович М.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної служби поліції м. Львові про визнання протиправною та скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності серії ПС2 №686432 від 18.11.2015 року, -

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся до суду з позовом про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення серія ПС2 №686432 від 18.11.2015 року, посилаючись на те, що відповідно до постанови від 18.11.2015 року на нього накладено адміністративне стягнення за те, що 05.11.2016 року о 11.10 год., у м. Львові, на площі Соборній, 3 керуючи автомобілем ВАЗ 2107 д.н.з НОМЕР_1, здійснив зупинку транспортного засобу на пішохідному переході. Свої вимоги мотивує тим, що таке рішення відповідача є протиправним, оскільки його вини у вчиненні адміністративного правопорушення немає, так як це була вимушена зупинка через несправність автомобіля, а тому просить таку постанову скасувати за відсутність в його діях складу адміністративного правопорушення, а провадження по справі закрити у зв'язку із недоведеністю його вини. Просить позов задовольнити.

Позивач зазначає, що оскаржувану постанову не отримував, відмітки про отримання на ній немає, постанова надсилалась не за місцем його фактичного проживання - АДРЕСА_1., а за місцем реєстрації - АДРЕСА_2. Також зазначає, що оскаржував дії відповідача в адміністративному порядку безпосередньо до керівництва Управління патрульної служби поліції м. Львова, однак було відмовлено. Відсутність інформації та відправлення пошти не за місцем фактичного проживання призвело до пропущення строку.

Відтак, просить поновити йому строк на оскарження постанови серії ПС2 №686432 від 18.11.2015 року по справі про адміністративне правопорушення, оскільки така була отримана ним лише 05.12.2015 року.

Позивач в судове засідання не з'явився, подав заяву про слухання справи у його відсутності, просить позовні вимоги задовольнити в повному обсязі з мотивів, викладених в позовній заяві, а тому суд вважає, що справу слід слухати у його відсутності на підставі наявних у справі даних чи доказів, достатніх для постановлення рішення.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, подав на адресу суду клопотання про заміну відповідача УДАІ ГУМВС України у Львівській області на належного відповідача - Управління патрульної поліції у м. Львові Департаменту патрульної поліції та розгляд справи проводити без участі уповноваженого представника Управління патрульної поліції у м. Львові Департаменту патрульної поліції про розгляд справи у його відсутності.

В судовому засіданні 11 квітня 2016 року протокольною ухвалою відповідача замінено на належного Управління патрульної поліції у м. Львові Департаменту патрульної поліції.

Згідно ст.128 КАС України суд вважає, що справу слід слухати у його відсутності сторін на підставі наявних у справі доказів, достатніх для постановлення рішення.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до постанови про адміністративне правопорушення Серії ПС 2 № 686432 від 18 листопада 2015 року, складеної інспектором патрульної поліції Петриком В.Б.,. від 18.11.2015 р. на позивача накладено адміністративне стягнення у вигляді 255,00 грн. штрафу за скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КпАП України, а саме за те, що, 05.11.2015 року о 11.10 год. у м. Львові, на площі Соборній, 3 водій ОСОБА_1 керуючи автомобілем ВАЗ 2107 д.н.з НОМЕР_1, здійснив зупинку транспортного засобу на пішохідному переході.

Відповідно до ч.1 ст. 122 КупАП перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками, тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі п'ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів.

Відповідно до положень ст. 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення правил дорожнього руху, (частина перша, друга і третя статті 122 ).

Від імені органів Національної Поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Статтею 245 КУпАП передбачено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до ст.251 КпАП України, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані на основі яких встановлюється наявність чи відсутність адмінправопорушення, винність особи у його вчиненні та інші обставини, що мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

З метою забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, індивідуалізації її відповідальності та реалізації вимог статті 245 КУпАП відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

У наведених положеннях визначено систему правових механізмів щодо забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, на стадії розгляду уповноваженим органом (посадовою особою) справи про адміністративне правопорушення, зокрема, з метою запобігти безпідставному притягненню такої особи до відповідальності.

Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду від 23.12.2005 року №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» встановлено, що зміст постанови має містити докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які правопорушник , чи висловлених останнім доводів.

Всупереч вимогам ст.14-1 ч.1 КУпАП правопорушення не було зафіксовано технічними засобами.

Процедура накладення стягнення на позивача передбачала дотримання вимог ст. 254 КУпАП. За таких умов оскаржувана постанова винесена передчасно на підставі формальної оцінки отриманої інформації про правопорушення.

Відтак, під час винесення постанови не дотримано вимог ст. ст. 245, 280 КУПАП, без врахування та належної перевірки всіх обставин справи щодо наявності чи відсутності в діях позивача ознак правопорушення, за яке законом передбачено адміністративну відповідальність, не наведено доказів, на яких ґрунтується висновок про вчинення правопорушення.

Статтею 258 КУпАП визначено випадки за яких протокол в разі вчинення адміністративних правопорушень не складається. Так, ч.2 та ч.3 ст. 258 КУпАП передбачено, що протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі. Протоколи не складаються і в інших випадках, коли відповідно до закону штраф накладається і стягується,а попередження оформлюється на місці вчинення правопорушення.

Відповідно до висновків, викладених у рішенні Конституційного Суду України від 26 травня 2015 року у справі №5-/2015, складання протоколу про адміністративне правопорушення та розгляд уповноваженим органом (посадовою особою) справи про таке правопорушення належить до різних стадій адміністративного провадження. Перелік адміністративних правопорушень, за які адміністративні стягнення накладаються на місці їх вчинення, є вичерпним і може бути змінений лише законом.

Поліцейський оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням , що ґрунтується на всебічному , повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю. При цьому протокол при оформленні адміністративних матеріалів у сфері забезпечення дорожнього руху, працівниками Національної поліції не складаються.

Відповідно до ч. 1 ст. 69 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Частиною 2 ст.19 Конституції України та ч.3 ст.2 КАС України передбачено, що органи державної влада та органи місцевого самоврядування , їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України.

Оскільки предметом оскарження є постанова про притягнення до адміністративної відповідальності, а тому суд зобов'язаний перевірити законність та обґрунтованість складання постанови та дослідити, чи було дотримано порядок притягнення особи до адміністративної відповідальності, з наданням її можливості скористатись усіма правами, передбаченими чинним законодавством.

Відповідно до вимог ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданим заходу впливу у зв'язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставі і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюються на основі суворого додержання законності.

Відповідно до ч.2 ст.71 КАСУ в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок доказування правомірності свого рішення покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Згідно із ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Як зазначив Пленум Вищого адміністративного суду України у п.1 Постанови від «06» березня 2008 року №2 «Про практику застосування адміністративними судами окремих положень Кодексу адміністративного судочинства України під час розгляду адміністративних справ», під час розгляду спорів щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень суди незалежно від підстав, наведених у позовній заяві, повинні перевіряти їх відповідність усім зазначеним вимогам.

За правилами ч.1 ст. 9 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого: 1) суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України; 2) суд застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією та законами України.

Стаття 62 Конституції України встановлює презумпцію невинуватості, відповідно до якої обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Згідно ст. 86 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

У відповідності із ст. 159 КАС України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

З матеріалів справи та пояснень ОСОБА_1 вбачається, що він заперечує 05.11.2015 року факт порушення ним правил дорожнього руху, та зазначив, що вимушений був здійснити аварійну зупинку неподалік будинку №7 на пл. Соборній у м. Львові, а не будинку №3, як це вказано в оскаржуваній постанові та неподалік пішохідного переходу, а не на ньому. Також зазначає, що відповідачами не долучено фотофіксації, оскільки такі свідомо приховують факт відсутності вчинення адміністративного правопорушення.

Оцінивши зібрані докази в їх сукупності, суд приходить до висновку що відповідачем не підтверджено належними та допустимими доказами правомірність притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за правопорушення, передбачене ч.1 ст. 122 КупАП, не подано суду доказів фіксації правопорушення, не з'ясовано всіх обставин справи про адміністративне правопорушення відповідно до ст. 280 КУпАП та не спростовано позицію позивача.

За наведених обставин, суд вважає , що позов підставний та підлягає до часткового задоволення в частині скасування постанови серія ПС2 №686432 від 18.11.2015 року. Щодо закриття провадження у справі про накладення адміністративного стягнення слід відмовити, оскільки зазначене не відноситься до повноважень адміністративного суду.

Відповідно до ст. 102 КАС України, пропущений з поважних причин процесуальний строк, встановлений законом може бути поновлений за клопотанням особи, яка бере участь у справі.

З огляду на те, що оскаржувану постанову позивач не отримував у день її винесення, про що не розписався в самій постанові, позивачу оскаржувану постанову надіслано поштовою кореспонденцією 21.11.2015р., що підтверджується штемпелем на поштовому конверті і тільки 05.12.2015р. позивач отримав постанову, оскільки поштова кореспонденція надсилалась не за місцем його фактичного проживання позивача - АДРЕСА_1, а за місцем його реєстрації - АДРЕСА_2, та позивач зазначає що, оскаржував дії відповідача в адміністративному порядку безпосередньо до керівництва, однак йому було відмовлено, що призвело до пропущення строку, суд визнає поважними причини пропуску строку на оскарження постанови про адміністративне правопорушення серії ПС2 №686432 від 18.11.2015 року та вважає за необхідне поновити позивачу строк на звернення до суду із вказаним позовом.

Керуючись ст.ст. 7-14,71, 158-163,167,171-2 КАС України,суд, -

п о с т а н о в и в :

позов задоволити частково.

Скасувати постанову серії ПС2 №686432 від 18.11.2015 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч.1 ст. 122 КпАП України.

В решті позовних вимог відмовитти.

На постанову суду може бути подано апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня її проголошення.

Суддя Мигаль Г.П.