Справа № 580/1503/16-а
Суддя: Гура А. О.
Дата ухвалення: 2017-02-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 580/1503/16-а
Номер провадження 2-а/580/4/17
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 лютого 2017 року Лебединський районний суд Сумської області

в складі головуючого судді Гури А. О.,

з участю: секретаря судового засіданняТкаченко Я. О.,

позивача ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2 та представника відповідачів ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Лебедині справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Будильського сільського голови - ОСОБА_2, Будильської сільської ради Лебединського району Сумської області про визнання дій протиправними та зобовязання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В:

06.10.2016 року позивач звернувся до суду з позовом, який в попередньому судовому засіданні уточнив, мотивуючи свої вимоги тим, що 11.03.2016 року він звернувся з заявою № 79 до Будильського сільського голови Лебединського району Сумської області про надання світлокопій звіту сільського голови перед сільською громадою, договору оренди приміщення Будильської школи та всіх документів, що свідчать про фінансові взаємовідносини сільської ради з ГО «Євробуд 2012» та її сателітами, а також про надання інформації на ряд питань, а саме:

- 1. Проінформувати про дату трьох останніх звітів на сесії сільської ради та дату наступного звіту;

- 2. Назвати прізвище особи, яка встановила факт про не звернення його матері до Будильської сільської ради про виділення їй земельного паю;

- 3. Повідомити, чому восени 2015 року ОСОБА_2 в приміщенні Лебединської автостанції цікавився причинами його безкоштовного проїзду на автобусах, хто саме йому про це сказав, чому ОСОБА_2 не запитав про це особистого у нього і що саме йому повідомили на автостанції;

- 4. Повідомити про осіб, які інформували його про нібито його проблеми з психічним здоровям та що дослівно він повідомляв з цього приводу прокурору;

- 5. Чи пролонгований договір від 08.08.2015 року, укладений між Будильською сільською радою та юристом Василець С.О. та надати копії підтверджуючих документів, якщо дію договору не продовжено, пояснити причину;

- 5.1.Перелічіть всі роботи юриста Василець С.О., виконані згідно зазначеної угоди в 2015-2016 роках, з указанням дати вчинення дії, імена опонентів сільської ради, найменування виконаної юристом роботи та окремо роботи, пов'язані з вирішенням питань по його зверненнях та позовах.

- 6. Надати розяснення щодо дефектного акту на ремонт будинку культури, затвердженого 08.04.2015 року;

- 7.Надати інформацію про магазин «Лаванда», обставини переходу у власність дружини ОСОБА_2, чи був проведений аукціон з цього приводу та чи було повідомлення про аукціон в газеті , дату та ціну, за яку був куплений магазин; чи перебував ОСОБА_2 на посаді сільського голови чи на іншій посаді державного службовця в період переходу магазину у власність його дружини та чи сам він був причетний особисто до цієї покупки; де можна ознайомитися з документами, у яких відбито процес переходу магазину у власність.

08.04.2016 року він отримав відповідь Будильської сільської ради, в якій інформація надана не в повній мірі, залишилися проігноровані питання № 3, 5.1 та відмовлено в отриманні відповіді на блок питань № 7 його заяви.

Тому він звернувся до суду і просить визнати протиправними дії сільського голови ОСОБА_2 щодо ненадання інформації на питання 3, 5.1 та блоку питань №7 його заяви від 11.03.2016 року, не повне надання відповіді на питання №5 та визнати такими, що порушили його право на отримання інформації, зобовязати відповідача повторно розглянути питання № 3, 5.1 та блок питань № 7 його заяви № 79.

В судовому засіданні позивач підтримав уточнені позовні вимоги, крім вимог про зобовязання відповідача повторно розглянути та надати відповідь на питання п.5, від якого відмовився, та просив їх задовольнити, а також стягнути з відповідача судові витрати, повязані з розглядом даної справи: витрати, повязані з переїздом на судові засідання з с. Будилка до м. Лебедин і у зворотному напрямку на загальну суму 92.77 грн., добові витрати в розмірі 210 грн. та компенсацію за відрив від звичайних занять в розмірі 393.48 грн., всього на суму 696.25 грн.

Позивач вважає, що він звертався з заявою №79 саме до сільського голови, як посадової особи місцевого самоврядування, ним особисто проводилась перевірка по зазначених питаннях, тому саме його він вважає відповідачем у даній справі, а сільську раду вважає неналежним відповідачем.

Представник відповідачів в судовому засіданні позовні вимоги не визнала в повному обсязі, просить відмовити в їх задоволенні Крім того, пояснює, що відповідь на ряд питань заяви № 79 від 11.03.2016 року ОСОБА_1, у зв'язку з їх необґрунтованістю та безпідставністю. О.Б. була надіслана 08.04.2016 року. На решту питань, яку запитував позивач ОСОБА_1, Будильська сільська рада відповісти не мала можливості, оскільки ними не володіє. Зазначила, що інформація про власника магазину «Лаванда» оприлюднена у державному реєстрі прав власності на нерухоме майно і з нею міг ознайомитись ОСОБА_1 при бажанні. Відповідно до п.3 та п.7 Закону України «Про доступ до публічної інформації», інформація, опублікована в мережі інтернет, вважається оприлюдненою, тому відповідь на неї може надавати тільки розпорядник даної інформації, а сільська рада не є її розпорядником. Що стосується відповіді на п.5 заяви позивача, то йому була надана відповідь про пролонгацію договору і він мав на руках ці договори про надання правової допомоги, які він отримав в день подання ним заяви №79. По питанню 5.1 заявила, що вона надає юридичні послуги на підставі укладених з сільською радою договорів, щоквартально про виконану роботу складається акт прийому виконаних робіт, який передається в управління державного казначейства, згідно з яким проводиться оплата, але окремого обліку виконаних юристом робіт в сільський раді не ведеться.

Нею також зазначено, що вона не вважає належним відповідачем у даній справі сільського голову ОСОБА_2, оскільки він є посадовою особою-керівником колегіального органу, і не є субєктом владних повноважень, який володіє інформацією, тому не може бути відповідачем.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні пояснив, що він дійсно цікавився на автостанції в м. Лебедині питанням, чи має пільги на проїзд в автобусі ОСОБА_1 і йому відповіли позитивно, але запит ОСОБА_1 з цього питання він вважає не офіційним, не має права розголошувати неофіційну інформацію та називати осіб, які в автобусі цікавились цим питанням, тому і не була надана відповідь ОСОБА_1 на питання №3 його запиту.

Відповідь на питання 5.1 запиту він вважає, що надана позивачу в повному обсязі, більш конкретно він надати не міг, оскільки юридичні консультації юристом Василець С.О. надаються майже повсякденно, а окремий облік виконаних нею робіт у сільській раді не ведеться, оскільки претензій до її роботи у сільської ради немає.

По питанню №7 заяви позивача від 11.03.2016 року відповідач пояснив, що магазин «Лаванда» площею 432 кв.м в с. Будилка дійсно належить його дружині і він задекларований в його декларації посадової особи місцевого самоврядування, як належний членам сімї. Позивач з цією декларацією ознайомлений. Вважає, що сільська рада не має ніякого відношення до цього магазину, тому і не надавав конкретної відповіді на запитувану інформацію з цього приводу. Перехід магазину у власність дружини відбувався в період перебування його на посадах в органах місцевого самоврядування.

Заслухавши пояснення позивача та представника відповідачів, відповідача ОСОБА_2, дослідивши докази у справі, суд дійшов висновку, що спір між сторонами виник з адміністративних правовідносин, які регулюються Законами України: «Про звернення громадян», «Про інформацію», "Про доступ до публічної інформації" та «Про місцеве самоврядування в Україні».

В судовому засіданні встановлено, що позивач ОСОБА_1 звернувся до сільського голови Будильської сільської ради ОСОБА_2 із заявою № 79, датованою 11.03.2016 року, про надання інформації на 7 видів питань ( а.с. 4 ).

Листом № 02-20/293 від 08.04.2016 року Будильською сільською радою Лебединського району позивача частково проінформовано та надані письмові відповіді на поставлені ним питання, крім питання № 5.1 та блоку питань № 7, якими вона не володіє, тому надати відповідь з цих питань вони не мали можливості ( а.с.5).

Відповідності до ст. 34 Конституції України, кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір.

Законом України "Про доступ до публічної інформації" регламентований порядок здійснення та забезпечення права кожного на доступ до інформації, що знаходиться у володінні суб'єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом, та інформації, що становить суспільний інтерес.

Визначення поняття «публічна інформація» наведено у ст.1 Закону України "Про доступ до публічної інформації", де зазначено, що публічна інформація це відображена та документована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання субєктами владних повноважень своїх обовязків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні субєктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом.

Статтею 3 Закону України "Про доступ до публічної інформації" визначені гарантії забезпечення права на доступ до публічної інформації, відповідно до якої, право на доступ до публічної інформації гарантується: обов'язком розпорядників інформації надавати та оприлюднювати інформацію, крім випадків, передбачених законом; визначенням розпорядником інформації спеціальних структурних підрозділів або посадових осіб, які організовують у встановленому порядку доступ до публічної інформації, якою він володіє; максимальним спрощенням процедури подання запиту та отримання інформації; доступом до засідань колегіальних органів суб'єктів владних повноважень, крім випадків, передбачених законодавством; здійсненням парламентського, громадського та державного контролю за дотриманням прав на доступ до публічної інформації; юридичною відповідальністю за порушення законодавства про доступ до публічної інформації.

Згідно зі статтею 4 цього Закону, доступ до публічної інформації здійснюється на принципах: прозорості та відкритості діяльності суб'єктів владних повноважень; вільного отримання та поширення інформації, крім обмежень, встановлених законом; рівноправності, незалежно від ознак раси, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних або інших ознак.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 5 Закону України "Про доступ до публічної інформації", доступ до інформації забезпечується шляхом, зокрема, надання інформації за запитами на інформацію.

Відповідно до положень, суб'єктами відносин у сфері доступу до публічної інформації є: запитувачі інформації - фізичні, юридичні особи, об'єднання громадян без статусу юридичної особи, крім суб'єктів владних повноважень; розпорядники інформації - суб'єкти, визначені у ст. 13 цього Закону; структурний підрозділ або відповідальна особа з питань запитів на інформацію розпорядників інформації.

Згідно з ч.1 ст.13 цього Закону розпорядниками інформації для цілей цього Закону визнаються, зокрема, суб'єкти владних повноважень - органи державної влади, інші державні органи, органи місцевого самоврядування, органи влади Автономної Республіки Крим, інші суб'єкти, що здійснюють владні управлінські функції відповідно до законодавства та рішення яких є обов'язковими для виконання.

Пунктом 7 ч.1 ст. 3 КАС України передбачено, що субєкт владних повноважень це орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший субєкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

З матеріалів справи вбачається, що відповідачем у вищевказаній справі зазначено голову Будильської сільської ради Лебединського району Сумської області - ОСОБА_2 Частиною першою статті 50 КАС України визначено, що сторонами в адміністративному процесі є позивач та відповідач.

Відповідно до ч. 1 ст. 52 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, встановивши, що з адміністративним позовом звернулися не до тієї особи, яка повинна відповідати за адміністративним позовом, може за згодою позивача допустити заміну первинного позивача або відповідача належним позивачем або відповідачем, якщо це не потягне за собою зміни підсудності адміністративної справи.

Оскільки позивач не погодився на заміну відповідача належним, а представник відповідача вважає сільського голову неналежним відповідачем, суд залучив Будильську сільську раду в якості співвідповідача.

Розпорядники інформації зобов'язані надавати достовірну, точну та повну інформацію, а також у разі потреби перевіряти правильність та об'єктивність наданої інформації (п.6 ч.1 ст.14 Закону N 2939-VI).

Порядок оформлення запитів на інформацію визначено статтею 19 Закону України "Про доступ до публічної інформації ".

Запит на інформацію, згідно з частиною першою статті 19 вказаного Закону - це прохання особи до розпорядника інформації надати публічну інформацію, що знаходиться у його володінні.

Запитувач має право звернутися до розпорядника інформації із запитом на інформацію незалежно від того, стосується ця інформація його особисто чи ні, без пояснення причини подання запиту (частина друга статті 19 Закону України № 2939-VI).

Відповідно до частини 3 статті 22 вказаного закону, розпорядник інформації, який не володіє запитуваною інформацією, але якому за статусом або характером діяльності відомо або має бути відомо, хто нею володіє, зобов'язаний направити цей запит належному розпоряднику з одночасним повідомленням про це запитувача. У такому разі відлік строку розгляду запиту на інформацію починається з дня отримання запиту належним розпорядником.

Аналізуючи заяву позивача №79 від 11.03.2016 року та надані на неї відповіді, суд дійшов до наступного:

Пункт 3 вказаної заяви адресується особисто сільському голові ОСОБА_2, оскільки стосується конкретно його дій, як посадової особи місцевого самоврядування. Вказана інформація створена сільським головою при виконанні ним службових обовязків і саме він є її розпорядником. Але, дане питання не є публічною інформацією, а є зверненням у виді скарги на дії посадової особи місцевого самоврядування і повинно розглядатись у відповідності до Закону України «Про звернення громадян». Статтею 1 цього Закону передбачено, що громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об'єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов'язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

Відповідно до ст.5 цього Закону, звернення адресуються органам державної влади і органам місцевого самоврядування, підприємствам, установам, організаціям незалежно від форми власності, обєднанням громадян або посадовим особам, до повноважень яких належить вирішення порушених у зверненнях питань, які у відповідності до ст.19 Закону зобов'язані об'єктивно, всебічно і вчасно перевіряти заяви чи скарги.

Відповідь сільської ради про те, що дане питання не віднесене до повноважень сільського голови, суд вважає не коректною та протиправною, оскільки саме ст..42 ч.4 п.18 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» констатує, що сільський голова забезпечує на відповідній території додержання законодавства про розгляд звернень громадян. Про це також зазначено в п.20 ст.2 посадової інструкції Будильського сільського голови, затвердженої рішенням виконкому сільської ради №45 від 24.09.2014 року (а.с.40-41). Крім того, це питання, а також інші, зазначені в заяві №79 позивача, розглядав особисто сільський голова, що слідує з резолюції голови на вказаній заяві (а.с.39). Надану на це питання відповідь суд вважає відмовою в наданні інформації.

Також суд вважає відмовою від надання відповіді і на блок питань, зазначених в п.7 заяви позивача №79, оскільки ці питання адресовані особисто сільському голові, бо в них ставиться питання, що стосуються його особисто і не відноситься до інформації з обмеженим доступом в розумінні ст..6 Закону України «Про доступ до публічної інформації». Це не спростувала в судовому засіданні представник відповідачів, пояснюючи, що сільський голова є публічною посадовою особою і декларація про нього та його доходи офіційно оприлюднена на сайті Будильської сільської ради. Але разом з тим, суд не погоджується з її думкою про те, що оскільки дана інформація оприлюднена в загальнодоступній мережі, відповідь на неї не надається. Це її твердження суперечить ч.2 ст. 22 Закону України від 13.101.2011 року №2939-У1 «Про доступ до публічної інформації», відповідно до якої, відповідь розпорядника інформації про те, що інформація може бути одержана запитувачем із загальнодоступних джерел, вважається протиправною відмовою в наданні інформації, оскільки офіційний сайт є загальнодоступним джерелом, та п.7 Пленуму Вищого адміністративного суду України від 30.09.2013 року №11 «Про практику застосування адміністративними судами положень Закону України від 13.101.2011 року №2939-У1 «Про доступ до публічної інформації».

Крім того, суд бере до уваги, що в судовому засіданні відповідач ОСОБА_2частково надав інформацію на п.7 заяви, яка, як і відповідь на п.3 заяви позивача за №79, задовольнила останнього, однак позивач просить надати йому повну письмову відповідь на ці питання або надіслати їх для розгляду за належністю.

Що стосується питань 5 та 5.1 заяви позивача №79, то, на думку суду, вони стосуються повноважень сільської ради і саме вона є розпорядником даної інформації. Надана відповідь на ці питання є неповною та не конкретною. Як ствердила в судовому засіданні представник співвідповідача, в сільській раді маються договори про надання юридичних послуг, укладених між нею та сільською радою в особі сільського голови. Хоч окремо види її робіт не обліковуються, але щомісячно сторонами складаються акти виконаних робіт, які ними підписуються та направляються до управління Державного казначейства для проведення оплати. Тобто, сільська рада, як розпорядник даної інформації, повинна була надати конкретну інформацію на поставлені в заяві позивача питання, а фактично обмежилась тільки відповіддю про види наданих юристом Василець С.О. послуг.

Право на оскарження рішень, дій чи бездіяльності розпорядників інформації передбачено статтею 23 Закону України "Про доступ до публічної інформації ".

Частинами 2 та 3 цієї статті визначено, що запитувач має право оскаржити, зокрема: відмову в задоволенні запиту на інформацію; ненадання відповіді на запит на інформацію; несвоєчасне надання інформації. Оскарження рішень, дій чи бездіяльності розпорядників інформації до суду здійснюється відповідно до Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до ст.20 Закону України «Про доступ до публічної інформації», розпорядник інформації має надати відповідь на запит на інформацію не пізніше пяти робочих днів з дня отримання запиту. У разі, якщо запит стосується надання великого обсягу інформації або потребує пошуку інформації серед значної кількості даних, розпорядник інформації може продовжити строк розгляду запиту до 20 робочих днів з обґрунтуванням такого продовження. Про продовження строку розпорядник інформації повідомляє запитувача в письмовій формі не пізніше пяти робочих днів з дня отримання запиту.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку про задоволення вимог позивача в частині визнання протиправними дій сільського голови ОСОБА_2 щодо відмови в наданні відповіді на запитувану інформацію в п. 3 та 7 заяви позивача №79 від 11.03.2016 року.

Також, посилаючись на ст..11 КАС України, яка дозволяє суду вийти за межі позовних вимог в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять, визнає протиправними дії Будильської сільської ради у неповному наданні відповіді на питання, зазначені в п.5 та 5.1 його заяви № 79 від 11.03.2016 року та вважає їх такими, що порушують його право на отримання відповіді на них.

Що стосується вимог другої частини позову про зобовязання відповідача повторно розглянути п.3, п. 5.1 та п.7 його заяви, суд вважає, що повторному розгляду підлягає п.5.1 та частково п.7 заяви, на які позивач не отримав інформації, на решту питань відповідач ОСОБА_2 надав інформацію позивачеві в судовому засіданні і, як ствердив позивач, вона його цілком задовольнила.

Крім основних вимог, позивач просить стягнути з відповідача витрати, повязані з прибуттям до суду, а саме: витрати, повязані з переїздом на судові засідання з с. Будилки до м. Лебедина і у зворотному напрямку (7 разів) на суму 92.77грн.; добові витрати, повязані з переїздом до м. Лебедина в сумі 210 грн., виходячи з розміру 30 грн. за кожну поїздку; компенсацію за відрив від звичайних занять в розмірі 393.48 грн., виходячи з 4.5 годин на кожне судове засідання. Всього просить відшкодувати йому витрат на загальну суму 696.25 грн.

Суд вважає, що вимоги позивача в цій частині підлягають частковому задоволенню, з огляду на наступне:

Відповідно до ст.91 КАС України витрати, повязані з переїздом до іншого населеного пункту сторін та їх представників, а також найманням житла, несуть сторони.

Стороні, на користь якої ухвалене судове рішення і яка не є субєктом владних повноважень, та її представнику сплачуються іншою стороною добові (у разі переїзду до іншого населеного пункту), а також компенсація за втрачений заробіток чи відрив від звичайних занять. Компенсація за втрачений заробіток обчислюється пропорційно від розміру середньомісячного заробітку, а компенсація за відрив від звичайних занять пропорційно від розміру мінімальної заробітної плати.

Враховуючи, що позивач не працює, йому повинна бути виплачена компенсація за відрив від звичайних занять. Однак, граничний розмір компенсації за відрив від звичайних занять не може перевищувати розмір мінімальної заробітної плати, обчислений за фактичні години відриву від звичайних занять ( п.3 додатку до постанови КМ України №590 від 27.04.2006 р. «Про граничні розміри компенсації витрат, повязаних розглядом цивільних та адміністративних справ, і порядок їх компенсації за рахунок держави». Так, згідно з журналом судових засідань, позивач перебував в судових засіданнях: 26.10.2016р. 6 хв., 07.11.2016р. 05 хв., 17.11.2016р. 23 хв., 23.12.2016 р. 36 хв., 24.01.2017 року - 116 хв., 03.02.2016 2 хв., 28.02.2017 р. - 96 хв. Виходячи з мінімальної заробітної плати 1378 грн., встановленої станом на 01.01.2016 року, середньоденна компенсація за відрив від звичайних занять розраховується наступним чином: за 26.10.2016 р. - 1378 : 20 робочих днів = 72.53 грн., втрати за 1 годину 72.53:8 = 9.10 грн., втрати за 1 хвилину 9.10 : 60 = 0.15 грн., втрати за 6хв. 0.80 грн. Отже, за 26.10.2016р. позивачу слід компенсувати втрати в розмірі 0.80 грн. Проведенням аналогічних розрахунків за 07.11.2016р., визначаємо розмір втрат в сумі 0.65 грн.( 1378: 22 робочі дні : 8 : 60 х 0.5 хв.=0.65 грн.). Втрати за 17.11.2016р. становлять 2.99 грн.; за 23.12.2016 р. 4.68 грн. За 24.01.2017р., виходячи з мінімальної заробітної плати 3200 грн. 38.67 грн., за 03.02.2017 р. 0.66 грн., за 28.02.2017 р. 31.68грн.

Таким чином, розмір компенсації за втрату звичайних занять за 7 судових засідань становить 80.13 грн.

При цьому, суд не може погодитись з вимогами позивача в тій частині, що він витрачав на кожне судове засідання по 4,5 години, так як розгляд справи призначався судом на певний час і дату, сторони повідомлялися про це своєчасно і належним чином. Судові засідання розпочинались згідно з графіком, а у випадку їх відкладень сторонам завчасно про це повідомлялось.

Виплата добових регулюється Постановою Кабінету Міністрів України №98 від 02.02.2011 р. та № 590 від 27.04.2006 р. « Про граничні розміри компенсації витрат, повязаних розглядом цивільних та адміністративних справ, і порядок їх компенсації за рахунок держави» у разі переїзду до іншого населеного пункту". На думку суду, підстав для виплати добових позивачу немає, оскільки нормами адміністративного судочинства передбачена підсудність адміністративних справ по територіальності - тобто за місцем проживання відповідача, а у окремих випадках і за місцем перебування позивача. Наявність правил підсудності адміністративних справ зумовлює необхідність переїзду сторін та їхніх представників до іншого населеного пункту, в якому знаходиться суд, що розглядає справу. В даному випадку позивач ОСОБА_1 проживає на території, що підсудна Лебединському районному суду, а саме: в с. Будилка Лебединського району, яке до того ж знаходиться на незначній відстані від м. Лебедина ( 12 км), час проїзду громадським транспортом, як зазначили сторони в судовому засіданні, 15-20 хв., що не зумовлює його переїзд до іншого населеного пункту для розгляду справи у Лебединському районному суді чи наймання житла. Максимальний час, який був затрачений позивачем на розгляд справи в суді 1 год. 36 хв., інші засідання проводились в межах 2, 5, 6, 23, 116 хв. З цього випливає, що необхідності у виплаті позивачеві добових немає.

Крім того, суд не може взяти до уваги розрахунок судових витрат позивача та його доводи про можливість застосування при складенні цього розрахунку нормативних документів, які регулюють оплату витрат на відрядження, так як вказані документи регулюють виплату добових та оплату вартості проїзду особам, які виконують професійні обовязки поза межами того населеного пункту, де розташоване їх місце роботи, а не їх місце проживання.

Також, суд враховує, що позивач тільки проживає в с. Будилка, а значну частину свого часу перебуває в м. Лебедині, де поставлений на облік як безробітна особа, протягом останнього року отримував державну допомогу по безробіттю (а.с. 6), регулярно звертається до державних установ м. Лебедина і Лебединського району з заявами та скаргами, кількість яких на час його звернення з даним позовом становить майже вісім десятків (а.с. 4), відвідує м. Лебедин з інших підстав. Так, на 03.02.2017 року тільки в Лебединському райсуді були призначені справи за його позовами у трьох суддів. Тобто, саме в цьому населеному пункті він протягом значної частини часу займається своїми звичайними заняттями.

Тому в задоволенні вимог позивача в цій частині слід відмовити.

Відшкодування транспортних витрат, повязаних з переїздом в судові засідання, ч.2 ст.91 КАС України не передбачені. Надані позивачем квитки на проїзд в автобусі не стверджують, що саме йому вони були виписані та що їх він придбав саме для участі в конкретному судовому засіданні, а не в інших справах. Тому в цій частині вимоги позивача не підлягають задоволенню.

Всього, таким чином, позивачеві підлягає виплата з бюджету Будильської сільської ради компенсаційних витрат, повязаних з розглядом адміністративної справи, на суму 80.13 грн., а оскільки вимоги позивача задоволені частково, відшкодуванню підлягає 1/2 його частини, тобто 40 грн.

Крім того, відповідно до ч.3 ст. 6 Закону України «Про судовий збір» за подання позовної заяви, що має немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв немайнового характеру та складає 551.20 грн. З урахуванням ч. 3 ст.94 КАС України, судовий збір підлягає стягненню з відповідача пропорційно до задоволених вимог.

Оскільки позивач ухвалою суду був звільнений від сплати судових витрат при подачі адміністративного позову, згідно з ч.1,3 ст. 94 КАС України, з відповідача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 275.60 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 7, 9, 10, 11, 17, 18, 70, 71, 87, 91, 94,158161, 186 КАС України, Законами України: « Про звернення громадян», «Про інформацію» та «Про доступ до публічної інформації», суд

П О С Т А Н О В И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати протиправними дії сільського голови Будильської сільської ради ОСОБА_2 в частині ненадання відповіді на скаргу, викладену в п.3 заяви №79 ОСОБА_1 від 11.03.2016 року та п.7 вказаної заяви та вважати їх такими, що порушили його право на отримання інформації.

Зобов'язати сільського голову ОСОБА_2 надати повну відповідь на питання, зазначені в п.7 заяви позивача №79 від 11.03.2016 року з питань, якими він володіє, та роз'яснити можливість отримання решти інформації з цього приводу з інших джерел.

Визнати протиправними дії Будильської сільської ради Лебединського району Сумської області в частині надання неповної інформації на питання п.5.1 заяви №79 ОСОБА_1 від 11.03.2016 року та зобовязати повторно розглянути вказане питання та надати відповідну інформацію в установлений законом строк.

Стягнути з бюджетних асигнувань виконавчого комітету Будильської сільської ради на користь держави 275.60 грн. на р/р 0214 код класифікації доходів бюджету 22030101- судовий збір, отримувач державний бюджет Лебединського району, Банк ГУДКУ в Сумській області МФО 837013. несплаченого позивачем при зверненні до суду судового збору та на користь ОСОБА_1, проживаючого в ІНФОРМАЦІЯ_1 компенсацію за втрату звичайних занять в розмірі 40 грн.

В решті позовних вимог відмовити.

Постанова суду може бути оскаржена до апеляційного адміністративного суду Харківської області протягом 10 днів з дня її проголошення через Лебединський районний суд, а особами, які не були присутні в залі судового засідання при проголошенні постанови в цей же строк з дня отримання копії постанови.

Суддя Гура А. О.