Справа № 623/198/17
Суддя: П’янова Я.В.
Дата ухвалення: 2017-03-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 березня 2017 р.Справа № 623/198/17
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: П'янової Я.В.

Суддів: Чалого І.С. , Зеленського В.В.

за участю секретаря судового засідання Городової А.О. Касян В. Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Ізюмського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Харківської області на постанову Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 23.02.2017р. по справі № 623/198/17

за позовом ОСОБА_1

до Ізюмського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Харківської області

про визнання неправомірною відмови у переведенні на пенсію за віком згідно з Законом України "Про державну службу",

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1, позивач), звернувся до Ізюмського міськрайонного суду Харківської області з адміністративним позовом до Ізюмського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Харківської області (далі - відповідач, Ізюмське УПФУ), в якому просив:

- визнати неправомірними дії відповідача щодо відмови в переведенні його на пенсію за віком згідно з Законом України " Про державну службу";

- скасувати рішення № 23 від 28.12.2016 року про відмову в переведенні на пенсію за віком згідно з Законом України "Про державну службу";

- зобов'язати відповідача зарахувати до стажу державної служби роботу з 27 червня 2006 року по 07 травня 2009 року на посаді заступника Ізюмського міського голови з питань охорони здоров'я, освіти та соціального захисту населення, стаж державної служби - 2 року 10 місяців 11 днів; з 08 травня 2009 року по 10 листопада 2015 року на посаді Ізюмського міського голови, стаж державної служби - 6 років 6 місяців 3 дні;

- зобов'язати відповідача перевести його на пенсію за віком згідно із Законом України "Про державну службу", із урахуванням заробітної плати, згідно довідки про заробітну плату від 16 вересня 2016 року № 3573;

- стягнути з відповідача на його користь сплачений судовий збір.

Постановою Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 23.02.2017 року адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено.

Не погодившись з прийнятою постановою, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального права, неповне з'ясування обставин справи.

Позивач подав заперечення на апеляційну скаргу, в яких вважає постанову суду першої інстанції законною та обґрунтованою, в зв'язку з чим просить залишити її без змін, а вимоги апеляційної скарги - без задоволення.

Окрім того, представником позивача 20.03.2017 року подано клопотання про проведення судового засідання в режимі відеоконференції.

Проте, вищевказане клопотання не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 122-1 Кодексу адміністративного судочинства України (далі по тексту - КАС України), суд за власною ініціативою або за клопотанням сторони, іншого учасника адміністративного процесу може постановити ухвалу про їх участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції. У клопотанні про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції в обов'язковому порядку зазначається суд, в якому необхідно забезпечити її проведення. Таке клопотання може бути подано не пізніш як за сім днів до дня проведення судового засідання, в якому відбуватиметься така участь.

Разом з тим, із клопотанням про проведення судового засідання у режимі відеоконференції заявник звернувся до суду апеляційної інстанції лише 20.03.2017 року, тобто з порушенням встановленого ч. 2 ст. 122-1 КАС України строку.

Враховуючи те, що клопотання представника позивача про проведення судового засідання у режимі відеоконференції подано заявником з порушенням строку, суд вважає за необхідне відмовити у його задоволенні.

Учасники адміністративного процесу належним чином повідомлені про дату, час та місце судового розгляду справи.

Відповідно до ч. 6 ст. 12 та ч. 1 ст. 41 КАС України фіксування судового засідання 21.03.2017 року за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось.

Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з такого.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено при розгляді апеляційної скарги, що позивач з 03.03.2010 року перебуває на обліку в Ізюмському УПФУ та отримує пенсію за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування".

21 грудня 2016 року ОСОБА_1 звернувся до відповідача та надав необхідний пакет документів для призначення пенсії відповідно до Закону України "Про державну службу України", проте рішенням № 23 від 28.12.2016 року йому відмовлено в переведенні з пенсії за віком на пенсію відповідно до Закону України "Про державну службу України", в зв'язку з тим, що відсутній стаж роботи на державній службі (а.с.5).

Не погодившись із відмовою відповідача щодо переведення на інший вид пенсії, ОСОБА_1 звернуся до суду з цим позовом.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що вони є обґрунтованими та підтвердженими матеріалами справи.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Відповідно до вимог частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 92 Конституції України закріплено, що виключно законами України визначаються основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення.

Стаття 58 Конституції України закріплює, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Пенсійне забезпечення окремих категорій громадян регулюється спеціальними законами з урахуванням особливостей умов праці, характеру, складності і значущості виконуваної роботи, ступеня відповідальності, певних обмежень конституційних прав і свобод тощо.

Згідно з ч. 7 ст. 21 Закону України "Про службу в органах місцевого самоврядування" пенсійне забезпечення посадових осіб місцевого самоврядування, які мають стаж служби в органах місцевого самоврядування та/або державної служби не менше 10 років, здійснюється у порядку, визначеному законодавством України про державну службу.

Вказана норма діяла впродовж всього часу проходження позивачем служби в органах місцевого самоврядування.

Відповідно до ч. 2 ст. 37 Закону України "Про державну службу" (в редакції Закону України 1993 року) на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абзацом першим частини першої статті 28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", у тому числі стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку.

До двадцятирічного стажу, який дає право на пенсію державного службовця незалежно від місця роботи на час досягнення пенсійного віку, зараховується тільки час роботи на посадах віднесених, до категорій посад державних службовців відповідно до ст. 25 Закону, а також на посадах, віднесених Кабінетом Міністрів України до відповідної категорії посад державних службовців.

Відповідно до копії довідки, виданої Виконавчим комітетом Ізюмської міської ради Харківської області, стаж державної служби ОСОБА_1 на день звільнення (10 листопада 2015 року) становить:

- з 17.07.2003 року по 10.05.2006 року працював на посаді начальника відділу охорони здоров'я Ізюмської районної державної адміністрації, стаж державної служби 2 року 9 місяців 24 дні;

- з 27.06.2006 року по 07.05.2009 року працював на посаді заступника Ізюмського міського голови з питань охорони здоров'я, освіти та соціального захисту населення, стаж державної служби 2 роки 10 місяців 11 днів;

- 08.05.2009 року обраний Ізюмським міським головою, 10.11.2010 року обраний Ізюмським міським головою, 10.11.2015 року звільнений у зв'язку із закінченням строку повноважень Ізюмського міського голови, стаж державної служби 6 років 6 місяців 3 дні.

Розрахунок проводився на підставі трудової книжки ОСОБА_1 (а.с.7).

Відмовляючи позивачу в призначенні пенсії, Управління Пенсійного Фонду посилалось на відсутність необхідного стажу державного службовця - 20 років, зазначаючи, що наявний стаж лише 2 роки 9 місяців 25 днів, про що йде мова в запереченнях на позовну заяву та в апеляційній скарзі, тобто не зарахований стаж роботи в органах місцевого самоврядування з 17.07.2003 р. по 10.05.2006 року, з 27.06.2006 року по 07.05.2009 р., з 08.05.2009 р., з 10.11.2010 р., 12 років 5 місяців та 28 днів.

При цьому, відповідач мотивує свою позицію тим, що Постанова КМУ № 239 від 18.04.1994 р., якою посади місцевого самоврядування відносились до категорій посад державних службовців, втратила чинність у зв'язку з прийняттям Постанови КМУ № 1441 від 26.10.2001 "Про віднесення посад місцевого самоврядування до відповідних категорій посад".

В свою чергу, відповідачем не прийнято до уваги Постанову КМУ № 229 від 25.03.2016 року, якою затверджено Порядок обчислення стажу державної служби.

Так, відповідно до п. 4 вказаного Порядку до стажу державної служби зараховуються час перебування на посадах в органах місцевого самоврядування, передбачених Законом України "Про службу в органах місцевого самоврядування".

Згідно з пунктом 6 Порядку стаж державної служби за періоди роботи (служби) до набрання чинності Законом України від 10 грудня 2015 р. № 889-VIII "Про державну службу" обчислюється відповідно до пункту 8 розділу XI "Прикінцеві та перехідні положення" Закону.

Пунктом 8 розділу XI "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України від 10 грудня 2015 р. № 889-VIII "Про державну службу" визначено, що стаж державної служби за періоди роботи (служби) до набрання чинності цим Законом обчислюється у порядку та на умовах, установлених на той час законодавством.

Згідно з п.10 розділу XI "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України від 10 грудня 2015 р. № 889-VIII "Про державну службу" державні службовці, які на день набрання чинності цим Законом займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону України "Про державну службу" (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., № 52, ст. 490 із наступними змінами) та актами Кабінету Міністрів України, мають право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України "Про державну службу" (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., № 52, ст. 490 із наступними змінами) у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Відповідно до ст. 2 Закону України "Про службу в органах місцевого самоврядування" посадовою особою місцевого самоврядування є особа, яка працює в органах місцевого самоврядування, має відповідні посадові повноваження щодо здійснення організаційно-розпорядчих та консультативно-дорадчих функцій і отримує заробітну плату за рахунок місцевого бюджету.

Згідно з ст. 22 Закону України "Про службу в органах місцевого самоврядування" до стажу служби в органах місцевого самоврядування зараховується період роботи на посадах, на які поширюється дія цього Закону, а також на посадах і в органах, час роботи в яких зараховується до стажу державної служби.

Відповідно до п.2 Порядку обчислення стажу державної служби, затвердженого Постановою КМУ №283 від 03.05.1994р. (діяла до 01.05.2016р., тобто охоплює весь спірний період зарахування стажу) до стажу державної служби зараховується робота (служба), зокрема, на посадах в органах місцевого самоврядування, передбачених у статті 14 Закону України "Про службу в органах місцевого самоврядування", а також на інших посадах, не зазначених у цій статті, віднесених Кабінетом Міністрів України до відповідної категорії посад в органах місцевого самоврядування.

Стаття 14 Закону України "Про службу в органах місцевого самоврядування" встановлює категорії посад в органах місцевого самоврядування, відповідно до яких: друга категорія - посади Сімферопольського міського голови, міських (міст - обласних центрів) голів; заступників голів обласних рад та Севастопольського міського голови, заступника міського голови - секретаря Київської міської ради; третя категорія - посади перших заступників та заступників міських голів (міст - обласних центрів) з питань діяльності виконавчих органів ради; секретарів міських (міст - обласних центрів та міста Сімферополя) рад, міських голів (міст обласного і республіканського в Автономній Республіці Крим значення, крім міст - обласних центрів), голів районних, районних у містах рад.

З огляду на той факт, що спору стосовно стажу державної служби з 17.07.2003 р. по 10.05.2006 р. між сторонами немає, його відповідач визнає, то суд першої інстанції правомірно зазначає, що з вищевказаних норм законодавства вбачається необхідність зарахування стажу державної служби позивачу, який працював на посадах заступника міського голови та Ізюмським міським головою, ці категорії посад в органах місцевого самоврядування, відповідно, мають бути зараховані до стажу державної служби.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про неправомірність дій відповідача в частині відмови в зарахуванні до стажу державної служби роботу позивача з 27 червня 2006 року по 07 травня 2009 року на посаді заступника Ізюмського міського голови з питань охорони здоров'я, освіти та соціального захисту населення; з 08 травня 2009 року по 10 листопада 2015 року на посаді Ізюмського міського голови.

З огляду на викладене, доводи апеляційної скарги щодо недостатності стажу державної служби колегією суддів не приймаються до уваги, оскільки стаж державної служби підтверджений матеріалами справи, правомірних та обґрунтованих заперечень стосовно неможливості зарахування стажу в органах місцевого самоврядування до стажу державної служби відповідачем не надано.

Згідно з ч. 1,2 ст. 10 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв'язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором. Особі, яка має право на довічну пенсію, призначається один з видів довічної пенсії за її вибором.

Відповідно до ч. 3 ст. 45 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду.

При переведенні з одного виду пенсії на інший за бажанням особи може враховуватися заробітна плата (дохід) за періоди страхового стажу, зазначені в частині першій статті 40 цього Закону, із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) попереднього виду пенсії.

Як вбачається з матеріалів справи, 21 грудня 2016 року ОСОБА_1 звернувся до відповідача та надав необхідний пакет документів для призначення пенсії відповідно до Закону України "Про державну службу України", маючи при цьому необхідний стаж державної служби.

Частиною 3 статті 2 КАС України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

З огляду на викладене, у спірних правовідносинах відповідач діяв не на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Колегія суддів також зауважує, що відповідно до ст. 8 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави; суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Так, Європейський суд з прав людини неодноразово в своїх рішеннях зазначав, що предмет і мета Конвенції як інструменту захисту прав людини потребують такого тлумачення і застосування її положень, завдяки яким гарантовані нею права були б не теоретичними чи ілюзорними, а практичними та ефективними (п.53 рішення у справі "Ковач проти України", п.59 рішення у справі "Мельниченко проти України", п.50 рішення у справі "Чуйкіна проти України" тощо). З наведеного вище вбачається, що людину не можна ставити в ситуацію, коли вона завідомо не може реалізувати своїх прав навіть теоретично.

Згідно з ч.2 ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

В даному випадку, суб'єктом владних повноважень, не доведено правомірність дій та рішення, що оскаржуються.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про неправомірність дії відповідача в частині відмови в зарахуванні та переведенні позивача на пенсію за віком згідно з Законом України "Про державну службу", наявності правових підстав для скасування рішення відповідача №23 від 28.12.2016р., зарахування стажу державної служби та переведення позивача на пенсію за віком відповідно до Закону України "Про державну службу".

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують з підстав, наведених вище.

З огляду на викладене, колегія суддів апеляційної інстанції підтверджує, що постанова суду першої інстанції ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді всіх обставин справи, які мають значення для вирішення спору, відповідає нормам матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, викладених у зазначеній постанові, у зв'язку з чим підстав для її скасування не вбачається.

Відповідно до ст. 200 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, п. 1 ч. 1 ст. 205, 206, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Ізюмського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Харківської області залишити без задоволення.

Постанову Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 23.02.2017р. по справі № 623/198/17 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання ухвали у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя Пянова Я.В.
Судді Чалий І.С. Зеленський В.В.
Повний текст ухвали виготовлений 27.03.2017 р.