Справа № 2а-4048/11/1270
Суддя: І.В. Тихонов
Дата ухвалення: 2011-07-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Категорія №12.2
ПОСТАНОВА
Іменем України
19 липня 2011 року Справа № 2а-4048/11/1270

Луганський окружний адміністративний суд у складі:

Судді: Тихонова І.В.

при секретарі: Калашнікові Д.О.,

за участю сторін:

позивача: ОСОБА_1 ,

представника

першого відповідача: не з`явився,

представника другого

відповідача: Ур Є.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Луганська адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Лисичанського міського відділу Управління Міністерства внутрішніх справ України в Луганській області, Управління Міністерства внутрішніх справ України в Луганській області про визнання дій посадових осіб незаконними, проведення нарахування та доплату одноразової грошової допомоги при звільнені,

ВСТАНОВИВ:

13 квітня 2011 року Лисичанським міським судом Луганської області відкрито провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Лисичанського міського відділу УМВС України в Луганській області про визнання дій посадових осіб незаконними, проведення нарахування та доплату одноразової грошової допомоги при звільнені.

Ухвалою Лисичанського міського суду Луганської області від 22.04.2011 року справу передано на розгляд Луганському окружному адміністративному суду.

В обґрунтування позову позивачем зазначено таке.

З 04.08.1981 року по 29.12.1999 року позивач проходив військову службу в Збройних силах України. Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 29.12.1999 року за № 262 звільнений з військової служби в запас за п. 65 «е» (за сімейними обставинами), служба в ЗСУ складає 17 років 04 місяці 00 днів. Наказом УМВС України в Луганській області від 28.03.2003 року № 78 призначений на посаду дільничного інспектора міліції ВДІМ Лисичанського МВ УМВС України в Луганській області. Наказом УМВС України в Луганській області від 27.04.2010 року за № 149 був звільнений у відставку за п. 65 «б» (через хворобу), служба в ОВС складає 07 років 00 місяців 29 днів.

Відповідно до ч. 1 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 року №2262 -XII особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби і військової служби за контрактом та деяким іншим особам, які мають право на пенсію за цим Законом та звільняються зі служби за віком, станом здоров`я чи у зв`язку із скороченням штатів, після закінчення строку контракту, у зв`язку із систематичним невиконанням умов контракту командуванням, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

На момент звільнення з органів внутрішніх справ загальна вислуга складала 25 років 05 місяць 17 днів, однак позивачу була нарахована допомога при звільнені за 7 років служби в органах внутрішніх справ.

Ч. 6 ст. 9 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» передбачено, що особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби і військової служби за контрактом та деяким іншим особам, які мають право на пенсію за цим Законом, у разі повторного їх звільнення зі служби одноразова грошова допомога, передбачена цією статтею, виплачується за період їх календарної служби з дня останнього зарахування на службу без урахування періоду попередньої служби, за винятком тих осіб, які при попередньому звільненні не набули права на отримання грошової допомоги.

При попередньому звільненні зі Збройних сил України у грудні 1999 року, відповідно до діючого на той час законодавства, права на отримання грошової допомоги позивач не мав.

На підставі викладеного позивач просив суд визнати незаконними дії відповідача та зобов`язати провести доплату одноразової грошової допомоги за 18 років.

Крім того позивачем заявлено клопотання про поновлення строку для звернення з позовом, яке суд не бере до уваги оскільки питання про відповідність позову вимогам статті 107 Кодексу адміністративного судочинства України вирішене Лисичанським міським судом Луганської області при відкритті провадження у справі.

В судовому засіданні позивач надав пояснення аналогічні викладеним у позові.

Представник першого відповідача в судове засідання не з`явився, надав письмові заперечення, в яких посилався на таке.

Відповідно до ст. 9 Закону № 2262 особам рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу та деяким іншим особам, які мають право на пенсію за цим Законом, у разі повторного їх звільнення зі служби одноразова грошова допомога, передбачена цією статтею, виплачується за період їх календарної служби з дня останнього зарахування на службу без урахування періоду попередньої служби, за винятком тих осіб, які при попередньому звільненні не набули права на отримання такої грошової допомоги.

Оскільки правових підстав для перерахунку допомоги немає, фінансовим сектором Лисичанського МВ УМВС України в Луганській області згідно довідки для нарахування та виплати грошової допомоги позивачу була нарахована допомога при звільнені за період повторного прийняття на службу в розмірі 7 274,66 грн.

На підставі викладеного просив суд відмовити у задоволенні адміністративного позову.

Ухвалою суду від 30 червня 2011 року в якості другого відповідача залучено Управління Міністерства внутрішніх справ України в Луганській області.

Представник другого відповідача в судовому засіданні заперечував проти задоволення адміністративного позову, письмових заперечень проти позову не надав.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до такого.

У відповідності з Конституцією України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій, чи бездіяльності органів державної влади, місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Ст. 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові та службові особи зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Відповідно до ч.1 ст.2 КАС України основним завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Тому у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті ( вчинені) вони:

- на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України,

- з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано,

- обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії),

- безсторонньо ( неупереджено),

- добросовісно,

- розсудливо,

- з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації,

- пропорційно, зокрема, з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення ( дія),

- з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення,

- своєчасно, тобто протягом розумного строку.

В судовому засіданні встановлено, що Лисичанський міський відділ УМВС України в Луганській області є юридичною особою, має власну печатку та розрахункові рахунки.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач проходив військову службу в Збройних силах України. Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 29.12.1999 року за № 262 звільнений з військової служби в запас за п. 65 «е» (за сімейними обставинами), служба в ЗСУ складає 17 років 04 місяці 00 днів.

Наказом УМВС України в Луганській області від 28.03.2003 року № 78 призначений на посаду дільничного інспектора міліції ВДІМ Лисичанського МВ УМВС України в Луганській області.

Наказом УМВС України в Луганській області від 27.04.2010 року за № 149 був звільнений у відставку за п. 65 «б» (через хворобу), служба в ОВС складає 07 років 00 місяців 29 днів.

На момент звільнення позивачу була нарахована грошова допомога розмірі 50 % місячного грошового забезпечення за 7 повних календарних років відповідно ч.1 ст. 9 Закону № 2262, тобто за період проходження служби в органах внутрішніх справ.

Умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували, зокрема, на службі в органах внутрішніх справ, Збройних сил України, визначає Закон України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб», який має на меті реалізацію особами, які мають право на пенсію за цим Законом, свого конституційного права на державне пенсійне забезпечення у випадках, передбачених Конституцією України та цим Законом, і спрямований на встановлення єдності умов та норм пенсійного забезпечення зазначеної категорії громадян України. Держава гарантує гідне пенсійне забезпечення вказаних осіб, надання передбачених законодавством державних соціальних гарантій, вжиття на державному рівні заходів, спрямованих на їх соціальний захист.

Відповідно до ч. 1 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 року №2262 -XII особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби і військової служби за контрактом та деяким іншим особам, які мають право на пенсію за цим Законом та звільняються зі служби за віком, станом здоров`я чи у зв`язку із скороченням штатів, після закінчення строку контракту, у зв`язку із систематичним невиконанням умов контракту командуванням, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Ч. 6 ст.9 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» передбачено, що особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби і військової служби за контрактом та деяким іншим особам, які мають право на пенсію за цим Законом, у разі повторного їх звільнення зі служби одноразова грошова допомога, передбачена цією статтею, виплачується за період їх календарної служби з дня останнього зарахування на службу без урахування періоду попередньої служби, за винятком тих осіб, які при попередньому звільненні не набули права на отримання грошової допомоги.

Отже, з наведених правових норм вбачається, що виплата спірної грошової допомоги залежить від того чи набув позивач право на отримання допомоги на підставі статті 9 Закону України «Про пенсійне забезпечення військовослужбовців, осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та деяких інших осіб» при звільненні зі Збройних сил України.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що у позивача на момент звільнення з органів внутрішніх справ виникло право на пенсію, а відповідно і на одноразову грошову допомогу в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Як вбачається з матеріалів справи під час звільнення в грудні 1999 року зі Збройних сил України у запас позивач не набув право на отримання допомоги на підставі статті 9 Закону України «Про пенсійне забезпечення військовослужбовців, осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та деяких інших осіб».

Таким чином, враховуючи те, що при звільненні з військової служби за сімейними обставинами 29.12.1999 року позивач не набув права на пенсію у відповідності до ст. 9 Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб», відповідно при звільнені з органів внутрішніх справ 27.04.2010 року позивач має право на отримання одноразової грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення підлягає сплаті за кожний повний календарний рік служби.

З врахуванням положень п.2 Постанови Кабінету Міністрів України «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їх сімей» від 17.07.1992 року № 393 з наступними змінами та доповненнями, суд вважає, що розмір повного календарного року служби позивача становить 25 років.

Вимоги позивача до Управління Міністерства внутрішніх справ України в Луганській області, суд вважає за необхідне залишити без задоволення, оскільки його дії під час звільнення ОСОБА_1 відповідають вимогам чинного законодавства.

За наведених обставин та системного аналізу правових норм законодавства, суд дійшов висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог.

Керуючись статтями 2, 9, 10, 11, 17, 18, 23, 69-72, 87, 94, 105, 158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати незаконними дії Лисичанського міського відділу Управління Міністерства Внутрішніх Справ України в Луганській області щодо нарахування та виплати грошової допомоги ОСОБА_1 без урахування служби у Збройних силах України.

Зобов`язати Лисичанський міський відділ Управління Міністерства Внутрішніх Справ України в Луганській області здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 , що проживає за адресою: АДРЕСА_1 , одноразової грошової допомоги, передбаченої Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб», в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний з 25 повних календарних років служби з врахуванням здійснених виплат за 7 календарних років служби в органах внутрішніх справ.

В решті позовних вимог відмовити за необґрунтованістю.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Донецького апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга подається до Донецького апеляційного адміністративного суду через Луганський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб`єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 КАС України, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п`ятиденного строку з моменту отримання суб`єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого статтею 186 КАС України, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, то вважається, що постанова суду не набрала законної сили.

Згідно з частиною 3 статті 160 КАС України постанова складена у повному обсязі 25 липня 2011 року.

СуддяІ.В.Тихонов