Справа № 607/12981/16-а
Суддя: Заверуха Олег Богданович
Дата ухвалення: 2017-03-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 березня 2017 р. Справа № 876/1725/17

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Заверухи О.Б.,

суддів Гінди О.М., Ніколіна В.В.,

за участю секретаря судового засідання Андрушківа І.Я.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 12 грудня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції у місті Тернополі про визнання дій незаконними та скасування постанови,-

ВСТАНОВИВ:

18 листопада 2016 року ОСОБА_1 звернувся в суд з адміністративним позовом до Управління патрульної поліції у місті Тернополі (надалі - УПП в м. Тернополі), в якому просив: визнати незаконними дії інспектора роти № 4 батальйону УПП в м. Тернополі Боценюка П.С. щодо складання постанови серії АР № 260553 від 12 листопада 2016 року про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу в сумі 425,00 грн у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі за порушення ст. 122 ч.2 КУпАП; визнати протиправною та скасувати постанову відповідача про накладення адміністративного стягнення та закрити провадження у справі.

На обґрунтування позовних вимог зазначає, що оскаржувана постанова є незаконною, оскільки його вина у вчиненні порушення правил дорожнього руху не доведена відповідачем. Крім того, зазначає про процесуальні порушення, які, на його думку, були допущені при складенні постанови.

Постановою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 12 грудня 2016 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Постанова суду першої інстанції мотивована тим, що правомірність прийняття УПП в м. Тернополі постанови про накладення адміністративного стягнення підтверджується відеозаписом з камери № 00782, у якому відображені події, які в повній мірі підтверджують викладені у спірній постанові обставини.

Не погодившись з прийнятою постановою, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати оскаржувану постанову, а справу про адміністративне правопорушення закрити.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що оскаржувана постанова є незаконною та необґрунтованою, прийнята з порушенням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Зокрема, зазначає, що порушення правил дорожнього руху він не вчиняв, а відповідачем не доведено, що саме він вчинив порушення, оскільки такі твердження неможливо підтвердити відеозаписами наданими відповідачем.

Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється відповідно до ч. 1 ст. 41 Кодексу адміністративного судочинства України у зв'язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши обставини справи та доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та слідує з постанови у справі про адміністративне правопорушення від 12 листопада 2016 року серії АР № 260553, ОСОБА_1 12 листопада 2016 року о 20 год. 40 хв., керуючи автомобілем марки Suzuki Grand Vitara, н.з. НОМЕР_1, та повертаючи з вулиці Живова у м. Тернополі на прилеглу територію, не подав сигналу світловим покажчиком повороту відповідного напрямку (ліворуч), чим порушив п. 9.2 (б) ПДР України та скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 122 КУпАП.

За вчинення вказаного адміністративного правопорушення інспектором роти № 4 батальйону УПП в м. Тернополі Боценюком П.С. прийнято постанову серії АР № 260553 від 12 листопада 2016 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 425 грн.

Приймаючи оскаржувану постанову суд першої інстанції прийшов до висновку про безпідставність позову.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов'язків, відповідальності перед суспільством.

У статті 7 КУпАП передбачено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв'язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.

Відповідно до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до п.5 ч.1 ст. 213 КУпАП, справи про адміністративні правопорушення розглядаються органами Національної поліції, органами державних інспекцій та іншими органами (посадовими особами), уповноваженими на те цим Кодексом.

Згідно зі ст. 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи адміністративні правопорушення, зокрема, про порушення правил дорожнього руху, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту (частини перша, друга і третя статті 122).

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Порядок дорожнього руху на території України відповідно до Закону України "Про дорожній рух" встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Відповідно до ч. 5 ст. 14 Закону України "Про дорожній рух" учасники дорожнього руху зобов'язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Пунктом 9.2 (б) Правил дорожнього руху України визначено, що водій повинен подавати сигнали світловими покажчиками повороту відповідного напрямку перед поворотом.

Частиною 2 статті 122 КУпАП визначено, що порушення правил проїзду перехресть, зупинок транспортних засобів загального користування, проїзд на заборонний сигнал світлофора або жест регулювальника, порушення правил обгону і зустрічного роз'їзду, безпечної дистанції або інтервалу, розташування транспортних засобів на проїзній частині, порушення правил руху автомагістралями, користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, використання цих приладів та їх переобладнання з порушенням вимог відповідних стандартів, користування під час руху транспортного засобу засобами зв'язку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання), а так само порушення правил навчальної їзди

тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п'яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів.

Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення, зокрема, є своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи.

Відповідно до ст. ст. 251, 252 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Презумпція винуватості покладає на суб'єкта владних повноважень обов'язок аргументовано, посилаючись на докази, довести правомірність свого рішення, дії чи бездіяльності та спростувати твердження позивача про порушення його прав, свобод чи інтересів.

Зі змісту оскаржуваної постанови у справі про адміністративне правопорушення від 12 листопада 2016 року серії АР № 260553 слідує, що ОСОБА_1 12 листопада 2016 року о 20 год. 40 хв., керуючи автомобілем марки Suzuki Grand Vitara, н.з. НОМЕР_1, та повертаючи з вулиці Живова у м. Тернополі на прилеглу територію, не подав сигналу світловим покажчиком повороту відповідного напрямку (ліворуч), чим порушив п. 9.2 (б) ПДР України.

Під час розгляду справи у суді першої інстанції представник відповідача в якості доказів на підтвердження доведення факту вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.122 КУпАП та обґрунтованості винесення постанови інспектором поліції, долучив до матеріалів справи відеозапис з патрульної машини поліції та запис з нагрудного відеореєстратора інспектора патрульної поліції.

Як встановлено судом першої інстанції, позивач даний факт заперечив, і зазначив, що з даних відеозаписів не можливо встановити, що саме він, керуючи автомобілем марки Suzuki Grand Vitara, н.з. НОМЕР_1 вчинив правопорушення.

Суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що з наданих відповідачем відеоматеріалів слідує, що ОСОБА_1 під час складання постанови про адміністративне правопорушення фактично визнавав свою вину. В той же час, клопотав про зміну санкції за вчинене ним правопорушення, однак у такому клопотанні було відмовлено відповідачем.

Дослідивши вказані докази, колегія суддів приходить до висновку, що відповідач під час розгляду справи довів правомірність свого рішення, надавши докази, передбачені ст. 251 Кодексу України про адміністративні правопорушення, які свідчать про вчинення позивачем адміністративного правопорушення.

Доказів, які б свідчили про відсутність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.122 КУпАП, позивач не надав, а судом таких обставин не встановлено, що спростовує доводи позивача в цій частині.

Колегія суддів також звертає увагу на те, що оскаржувана постанова складена повноважною особою, за своєю формою і змістом відповідає нормам закону, а розмір штрафу відповідає вимогам санкції ч.2 ст.122 КУпАП.

Враховуючи наведене вище, колегія суддів дійшла висновку, що вина ОСОБА_1 у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення, доведена належними доказами, а тому відсутні правові підстави для її скасування та задоволення позовних вимог.

За наведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та прийняв постанову з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, тому оскаржувану постанову слід залишити без змін.

Керуючись ст. 160, ст. 195, ст. 196, п. 1 ч. 1 ст. 198, ст. 200, п. 1 ч. 1 ст. 205, ст. 206, ст. 254 КАС України, суд -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 12 грудня 2016 року у справі № 607/12981/16-а - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий: О.Б. Заверуха

Судді: О.М. Гінда

В.В. Ніколін