Справа № 591/1638/17
Суддя: Кривцова Г. В.
Дата ухвалення: 2017-03-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 591/1638/17
Провадження № 2-а/591/342/17
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 березня 2017 року Зарічний районний суд м. Суми в складі:

головуючого судді Кривцової Г.В.

при секретарі Кальченко М.В.

з участю представника позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_5

перекладача ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Суми справу за адміністративним позовом Управління Державної міграційної служби України в Сумській області до громадянина Федеративної Республіки Нігерія ОСОБА_5 про примусове видворення за межі території України та його затримання з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців, які незаконно перебувають на території України, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач свої вимоги обґрунтовує тим, що 27.03.2017 року працівниками відділу організації запобігання нелегальної міграції, реадмісії та видворення УДМС України в Сумській області було виявлено громадянина Нігерії ОСОБА_5, який з 2015 року незаконно перебуває на території України. В ході перевірки зі слів відповідача було встановлено, що він ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженець м. Лагос Нігерія, громадянин Федеративної Республіки Нігерія, паспорт у нього відсутній. Він прибув на територію України у 2009 році з метою навчання у Луганському державному медичному університеті, але після початку військових дій у Луганську перевівся до Запорізького медичного університету, який закінчив у серпні 2015 року. Документів про освіту не надав. Відповідач визнав, що у 2015 році у нього закінчився легального перебування в Україні.

Зазначив, що оскільки відповідач незаконно перебуває на території України, з питання оформлення документів, що підтверджують право проживання в України, не звертався. Перебуває на території України незаконно та не покинув території України самостійно, а тому просить примусово видворити відповідача за межі території України. Також, вважаючи, що відповідач буде ухилятися від виконання рішення про примусове видворення, просить звернути постанову до негайного виконання.

Відповідач позов не визнав та пояснив суду, що навчався в Луганському медичному університеті.

З приводу легалізації свого перебування на території України він не звертався до державної міграційної служби України. Пояснив, що він загубив свої документи і тому вчасно не виїхав з України. Пояснив, що у 2015 році та 2016 році звертався до Посольства Нігерії для отримання документів, але йому сказали чекати. Останній раз йому пообіцяли зробити документи до квітня 2017 року. Документальних доказів таких звернень до посольства у нього немає. Він просить надати йому час для того, щоб у квітні 2017 року отримати необхідні документи (паспорт) та виїхати з України добровільно. Доходів в Україні він не має, йому пересилає кошти його брат, а також допомагає його друг, який проживає в Україні.

Заслухавши пояснення представника позивача, відповідача, дослідивши подані суду докази, суд вважає що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 27 березня 2017 року працівниками УДМС України в Сумській області було виявлено громадянина Федеративної Республіки Нігерія ОСОБА_5 про примусове видворення за межі території України, який проживає на території України без документів на право проживання на території України.

У зв'язку з цим, постановою начальника УДМС України в Сумській області від 27 березня 2017 року громадянина Федеративної Республіки Нігерія ОСОБА_5 було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 203 КУпАП, з накладенням штрафу.

Судом встановлено, що особу відповідача та належність його до громадянства Федеративної Республіки Нігерія встановлено зі слів самого відповідача.

Законом України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», а саме, ст. 1 визначено, що посвідка на тимчасове проживання - документ, що посвідчує особу іноземця або особу без громадянства та підтверджує законні підстави для тимчасового проживання в Україні.

Статтею 4 Закону передбачено підстави для перебування іноземців та осіб без громадянства на території України. Так, зокрема, ч. 12 вказаної статті визначає, що іноземці та особи без громадянства, які прибули в Україну з метою навчання та отримали посвідку на тимчасове проживання, вважаються такими, які на законних підставах перебувають на території України на період навчання.

Відповідно до частини 1 статті 9 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземці та особи без громадянства в'їжджають в Україну за наявності визначеного цим Законом чи міжнародним договором України паспортного документа та одержаної у встановленому порядку візи, якщо інше не передбачено законодавством чи міжнародними договорами України.

Частинами 1, 2 ст. 16 цього ж Закону визначено, що реєстрація іноземців та осіб без громадянства, які в'їжджають в Україну, здійснюється в пунктах пропуску через державний кордон України органами охорони державного кордону. Відмітка про реєстрацію іноземця або особи без громадянства в паспортному документі та/або імміграційній картці або інших передбачених законодавством України документах дійсна на всій території України незалежно від місця перебування чи проживання іноземця або особи без громадянства на території України.

Відповідно до частини 1 статті 23 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» нелегальні мігранти та інші іноземці та особи без громадянства, які вчинили злочин, адміністративні або інші правопорушення, несуть відповідальність відповідно до закону.

Пунктом 2 статті 25 цього Закону передбачено що іноземці та особи без громадянства, які не мають законних підстав для перебування в Україні або які не можуть виконати обов'язок виїзду з України, не пізніше дня закінчення відповідного строку їх перебування у зв'язку коштів або втратою паспортного документа можуть добровільно повернутися в країну походження або третю країну, у тому числі за сприяння міжнародних організацій.

З пояснень відповідача вбачається, що він у 2009 році прибув на територію України з метою здобуття освіти у Луганському державному медичному університеті. Після початку бойових дій на Сході України він перевівся до Запорізького медичного університету, який закінчив у 2015 році. Пояснив, що у 2015 році строк дії тимчасової посвідки закінчився. Мешкає у свого друга за адресою: АДРЕСА_1.

Також відповідач пояснив, що у нього відсутні документи, що підтверджують його громадянство та особу.

Статтею 26 Закону передбачено, що іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров'я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, з подальшим повідомленням протягом 24 годин прокурору про підстави прийняття такого рішення.

27 березня 2017 року УДМС України в Сумській області було прийняте рішення № 45 про примусове повернення з України громадянина Федеративної Республіки Нігерія ОСОБА_5, яким останнього зобов'язано покинути територію України до 28 березня 2017 року.

27 березня 2017 року відповідача було ознайомлено з вказаним рішенням про його примусове повернення з України, роз'яснено права та обов'язки, зобов'язано не пізніше 28 березня 2017 року самостійно залишити територію України, а також останньому надано вичерпну інформацію про наслідки невиконання вищевказаного рішення, про що він поставив свій підпис на рішенні та особисто зазначив, що послуг перекладача не потребує.

Постанова Пленуму Вищого адміністративного суду від 25.06.2009 року № 1 ,,Про судову практику розгляду спорів щодо статусу біженця і особи, яка потребує додаткового або тимчасового захисту, примусового повернення і примусового видворення іноземця чи особи без громадянства з України та спорів, пов'язаних із перебуванням іноземця та особи без громадянства в Україні" роз'яснює, що примусовому видворенню іноземця чи особи без громадянства передують дві обставини: 1) прийняття рішення відповідним компетентним органом про примусове повернення; 2) ухилення від виїзду після прийняття рішення про повернення або наявність обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення.

Статтею 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» визначено, що центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, може лише на підставі винесеної за їх позовом постанови адміністративного суду примусово видворити з України іноземця та особу без громадянства, якщо вони не виконали в установлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення або якщо є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення.

Частиною 2 статті ст. 183 -7 КАС України у разі наявності обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства, стосовно якого подано адміністративний позов про примусове видворення, не має документа, що дає право на виїзд з України, ухилятиметься від виконання рішення про його примусове видворення, перешкоджатиме проведенню процедури видворення або якщо існує ризик його втечі, адміністративний суд, визначений ч.1 ст. 183-7 КАС України, за клопотанням органу (підрозділу), який подав такий позов, може прийняти одне з таких рішень: 1) взяти особу на поруки підприємства, установи чи організації; 2) зобов'язати іноземця або особу без громадянства внести заставу; 3) затримати іноземця або особу без громадянства з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні.

За таких обставин, суд прийшов до висновку про порушення відповідачем законодавства України, яке визначає правовий статус іноземців та осіб без громадянства в України, що виражається в знаходженні на території України із порушенням строку тимчасового перебування на території України. Відповідач не звертався із клопотанням про продовження строку перебування, не виконав в добровільному порядку рішення уповноваженого органу від 27 березня 2017 про залишення території України у встановлений термін.

Тому, суд вважає, що на даний час відсутні правові підстави для перебування відповідача на території України, а відтак наявні всі необхідні обставини для примусового видворення відповідача за межі України.

Крім цього, при розгляді справи сторони не вказали фактів, які б свідчили про неможливість примусового видворення відповідача за межі України за обставин, передбачених Законом України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту», статтею 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод або статтею 31 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства».

У підпункті «f» п.1 статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод вказано, що кожен має право на свободу та особисту недоторканність. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом: законний арешт або затримання особи з метою запобігання її недозволеному в'їзду в країну чи особи, щодо якої провадиться процедура депортації або екстрадиції.

Європейський суд з прав людини у справі «Ливада проти України» (рішення від 26 червня 2014 року) зазначив, що проголошуючи право на свободу, пункт статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод має на увазі фізичну свободу особи, і мета цього положення полягає в не допущенні свавільного позбавлення такої свободи. Перелік винятків із права на свободу, яке гарантує пункт 1 статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, є вичерпним, і лише вузьке тлумачення цих винятків відповідатиме меті положення пункту 1 статті 5 про захист прав людини і основоположних свобод. Застосування адміністративного затримання для забезпечення доступності особи для подальшого кримінального провадження становить свавільне позбавлення свободи.

Європейський суд з прав людини у справі «Амюр проти Франції» (рішення від 25 червня 1996 року) та у справі «Дугуз проти Греції» (рішення від 06 березня 2001 року) вказав, що у разі, якщо національне законодавство передбачає можливість позбавлення волі - особливо стосовно іноземного громадянина - шукача притулку - таке законодавство повинно бути максимально чітким і доступним для того, щоб уникнути ризику свавілля.

З огляду на це, право на свободу та особисту недоторканність не є абсолютним і може бути обмежене, але тільки на підставах та в порядку, які чітко визначені в законі.

Згідно з правовою позицією Конституційного Суду України затримання треба розуміти і як тимчасовий запобіжний кримінально-процесуальний, і як адміністративно-процесуальний заходи, застосування яких обмежує право на свободу та особисту недоторканність людини (абзац п'ятий пункту 6 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 26 червня 2003 року №12-рп/2003).

З урахуванням вищенаведеного, з огляду на відсутність у відповідача документа, що дає право перебування на території України, відсутність офіційних джерел доходу, а також приймаючи до уваги те, що відповідач не має належного фінансового забезпечення, щоб самостійно залишити територію України, станом на сьогоднішній день відсутній законодавчо визначений механізм внесення іноземцем, особою без громадянства або іншою фізичною чи юридичною особою коштів у грошовій одиниці України на спеціальний рахунок у разі застосування застави у порядку визначеному ст. 183 -7 КАС України, суд приходить до переконання про необхідність затримання відповідача на строк шість місяців з поміщенням у пункт тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні з метою забезпечення виконання рішення суду про його примусове видворення.

На підставі п. 5) ч. 2 ст. 256 КАС України суд приходить до висновку про необхідність звернення до негайного виконання постанови суду в частині затримання відповідача з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства.

Керуючись ст.ст. 11, 71, 99, 158, 159, 160-163, 183-7 (в редакції Закону України від 19.05.2016 р. N 1379-VIII), 256 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов Управління Державної міграційної служби України в Сумській області - задовольнити.

Примусово видворити за межі території України громадянина Федеративної Республіки Нігерія ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3.

Затримати з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення громадянина Федеративної Республіки Нігерія ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3, строком на шість місяців, з поміщенням у пункт тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України, який розташований: АДРЕСА_2.

Постанову суду в частині затримання громадянина Федеративної Республіки Нігерія ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3, та поміщення у пункт тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України - звернути до негайного виконання.

Постанову суду може бути оскаржено до Харківського апеляційного адміністративного суду через Зарічний районний суд м. Суми, шляхом подачі апеляційної скарги в п'ятиденний строк з дня отримання копії постанови.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повний текст постанови буде виготовлено 29 березня 2017 року.

Суддя Зарічного районного суду м. Суми Г.В.Кривцова