Справа № 333/6042/16-а(2-а/333/278/16)
Суддя: Шлай А.В.
Дата ухвалення: 2017-03-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

21 березня 2017 рокусправа № 333/6042/16-а(2-а/333/278/16)

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Шлай А.В.

суддів: Мельника В.В. Прокопчук Т.С.

за участю секретаря судового засідання: Горшкова В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Комунарському районі м. Запоріжжя на постанову Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 13 грудня 2016 року по справі №333/6042/16-а(2-а/333/278/16) за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Комунарському районі м. Запоріжжя про визнання дій протиправними щодо відмови у проведенні перерахунку та виплати пенсії та зобов'язання здійснити перерахунок,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 03 листопада 2016 року звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив визнати протиправними дії Управління Пенсійного фонду України в Комунарському районі м. Запоріжжя щодо відмови йому у проведенні перерахунку та виплати пенсії в розмірі 90 відсотків від заробітної плати без обмеження максимального розміру пенсії; зобов'язати Управління Пенсійного фонду України в Комунарському районі м. Запоріжжя провести перерахунок пенсії в розмірі 90 відсотків від заробітної плати без обмеження максимального розміру пенсії, здійснити відповідні виплати не отриманої пенсії з 01.09.2015 року та провести відповідні виплати не отриманої ним пенсії за останні 12 місяців, які передували перерахунку. В обґрунтування позову ОСОБА_1 зазначав про те, що 12 жовтня 2016 року він звернувся до відповідача із відповідною заявою, надавши довідки, видані прокуратурою Запорізької області, про складові заробітної плати станом на 01 грудня 2015 року. Позивач стверджував, що він відповідач здійснив перерахунок пенсії з 01.02. 2008 року, протиправно обмеживши його розмір і не повідомивши про це. Оскільки про порушення права на перерахунок пенсії та отримання її у розмірі, встановленим Законом України «Про прокуратуру» в редакції, яка діяла на час призначення пенсії, позивач дізнався з листа відповідача від 27.09.2016 року № 10/Д-9/02-21, він просив також суд поновити строк звернення до суду з адміністративним позовом в частині стягнення з відповідача різниці з пенсії за минулий час та не більш як за 12 місяців.

Постановою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 13 грудня 2016 року частково задоволений адміністративний позов. Суд визнав протиправними дії відповідача, які полягають у відмові здійснити позивачу перерахунок та виплату пенсії в розмірі 90 відсотків від заробітної плати без обмеження максимального розміру пенсії та зобов'язав відповідача, починаючи з 01.01.2016 року провести перерахунок позивачу пенсії у розмірі 90 відсотків середньомісячного заробітку без обмеження максимального розміру пенсії.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати оскаржувану постанову та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні адміністративного позову. Апелянт, зокрема, вказує на те, що з 01 червня 2015 року втратили чинність положення Закону України «Про прокуратуру» щодо пенсійного забезпечення. Кабінет Міністрів України, у свою чергу, порядок та умови перерахунку таких пенсії не визначив, тому правові підстави до перерахунку пенсії позивача відсутні.

Позивач у поданих до суду письмових запереченнях на апеляційну скаргу просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржену постанову суду першої інстанції без змін, як таку, що ухвалена з правильним застосуванням норм матеріального та дотриманням норм процесуального права.

Сторони у судове засідання не прибули. Апелянт отримав судову повістку 06.03.2017 року, доказом чого є повідомлення про вручення рекомендованого поштового відправлення. Від позивача на адресу суду повернувся конверт за закінченням терміну зберігання, що за положеннями частини 11 статті 35 Кодексу адміністративного судочинства України вважається належним повідомленням сторони.

Відповідно до частини 4 статті 196 Кодексу адміністративного судочинства України неприбуття у судове засідання сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату, час і місце апеляційного розгляду, не перешкоджає судовому розгляду справи.

У відповідності до статті 41 Кодексу адміністративного судочинства України у разі неявки у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Колегія суддів, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, дійшла висновку про задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції на підставі досліджених письмових доказів, ОСОБА_2 перебуває на обліку в Управлінні Пенсійного фонду України в Комунарському районі м. Запоріжжя з 03 травня 2003 року та отримує пенсію за вислугу років відповідно до Закону України «Про прокуратуру» в розмірі 90 % від заробітної плати. 12 жовтня 2016 року він звернувся до Управління Пенсійного фонду України в Комунарському районі м. Запоріжжя із заявою про проведення перерахунку пенсії на підставі довідок прокуратури Запорізької області №18-443 вих.16, №18-444 вих.16 від 03 червня 2016 року у зв'язку із підвищенням окладів працівникам органів прокуратури відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 09.12.2015 року №1013 із розрахунку 90% від суми місячного (чинного) заробітку без обмежень на підставі довідки (а.с.7). Листом від 26.10.2016 року №239/Д-9 відповідач відмовив позивачу у проведенні перерахунку пенсії, мотивуючи тим, що відповідно до пункту 5 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» №213 від 02.03.2015, у разі неприйняття до 1 червня 2015 року Закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 01.06.2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії призначаються по ряду законів, у тому числі Закону України «Про прокуратуру», а раніше призначені пенсії не перераховуються.

Частково задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що позивач має право на перерахунок пенсії у зв'язку зі збільшенням заробітної плати працівників прокуратури, оскільки при перерахунку пенсії має застосовуватися норма, яка діяла на момент призначення такої пенсії.

Колегія суддів вважає висновок суду першої інстанції таким, що ґрунтується на помилковому застосуванні норм матеріального права.

Частиною 18 статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» № 1789-XII (в редакції, чинній на час призначення пенсії позивачу) передбачалось, що призначені працівникам прокуратури пенсії перераховуються у зв'язку з підвищенням заробітної плати відповідних категорій прокурорсько-слідчих працівників. Перерахунок призначених пенсій провадився з першого числа місяця, що йде за місяцем, в якому настали обставини, що тягнуть за собою зміну розміру пенсії. Якщо при цьому пенсіонер набув права на підвищення пенсії, різницю в пенсії за минулий час могла бути виплачена йому не більш як за 12 місяців. Перерахунок пенсій проводився з урахуванням фактично отримуваних працівником виплат і умов оплати праці, що існували на день його звільнення з роботи.

Законом України № 76-УІІІ від 28.12.2014 року, що набрав чинності з 01.01.2015 року, до статті 50-1 Закону № 1789-XII внесені зміні, у тому числі, до частини 18, відповідно до яких умови та порядок перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури визначаються Кабінетом Міністрів України. Слід зазначити, що на момент звернення позивача із заявою про перерахунок пенсії Кабінетом Міністрів України відповідний нормативно-правовий акт на виконання зазначених приписів Закону прийнято не було.

Крім того, 15 липня 2015 року набув чинності Закон України "Про прокуратуру" № 1697-УІІ, пунктом 3 Розділу ХІІ Прикінцевих положень якого визнано такими, що втратили чинність із набранням чинності цим Законом положення: Закон України "Про прокуратуру", крім пункту 8 частини першої статті 15, частини четвертої статті 16, абзацу першого частини другої статті 46 2, статті 47, частини першої статті 49, частини п'ятої статті 50, частин третьої, четвертої, шостої та одинадцятої статті 50-1, частини третьої статті 51-2, статті 53 щодо класних чинів (їх дія поширюється на осіб, яким присвоєно класні чини до набрання чинності цим Законом), статті 55 щодо посвідчення працівника прокуратури, статті 2 у частині підстав звільнення з посади Генерального прокурора України, а також статті 13 щодо функціонування в системі органів прокуратури міських, районних, міжрайонних, районних у містах прокуратур, яка втрачає чинність з 15 грудня 2015 року.

Отже, на час звернення позивача із заявою про перерахунок пенсії - 12 жовтня 2016 року, положення статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» № 1789, якими були врегульовані питання перерахунку пенсії, втратили чинність і не могли бути застосовані відповідачем.

Разом з тим, Закон України «Про прокуратуру» № 1697-УІІ містить норму, яка передбачає перерахунок призначених пенсій працівникам прокуратури, проте умови та порядок такого перерахунку визначаються Кабінетом міністрів України (частина 20 статті 86 Закону). Відповідних нормативно-правових актів на реалізацію зазначених приписів Закону Кабінетом Міністрів України на час відмови позивачу у здійсненні перерахунку пенсії - 26 жовтня 2016 року не прийнято.

Відтак, на думку колегії суддів, застосування судом першої інстанції до спірних правовідносин, які виникли у зв'язку із зверненням позивача із заявою про здійснення перерахунку пенсії (12 жовтня 2016 року) та відмовою відповідача у задоволенні заяви (26 жовтня 2016 року), положень статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» № 1789, які регулювали питання перерахунку пенсії, що втратили чинність 15 липня 2015 року, є помилковим.

В оскарженій постанові суд першої інстанції послався на приписи статті 22 Конституції України, відповідно до яких права і свободи людини і громадянина закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Проте, вирішення питання про відповідність Конституції України законів України статтею 147 Конституції України віднесено до компетенції Конституційного Суду України. Вказаний вище Закон України № 213-УІІІ неконституційним у встановлений статтею 152 Конституції України спосіб не визнаний, тому є обов'язковими для виконання, у тому числі, органами державної влади, до яких належить відповідач, в силу статті 19 Конституції України, відповідно до якої органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Крім того, закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.

Таким чином, незважаючи на те, що постановою Кабінету Міністрів України № 1013 з 1 грудня 2015 року, підвищені посадові оклади (тарифні ставки, ставки заробітної плати) працівників 1 тарифного розряду Єдиної тарифної сітки розрядів і коефіцієнтів з оплати праці працівників установ, закладів та організацій окремих галузей бюджетної сфери, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2002 року № 1298, підстави для перерахунку пенсії позивачу відсутні у зв'язку із втратою з 15 липня 2015 року чинності Закону України «Про прокуратуру» № 1789-XII, у тому числі, статті 50-1, яка передбачала право на перерахунок пенсії.

Відповідно до статті 202 Кодексу адміністративного судочинства України підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи та порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

З урахуванням зазначеного, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції ухвалено рішення при неповному з'ясуванні обставин справи, з порушенням норм матеріального та процесуального права, які призвели до ухвалення помилкового рішення, у зв'язку з чим апеляційна скарга підлягає задоволенню, оскаржена постанова - скасуванню із прийняттям нового рішення про відмову у задоволенні адміністративного позову за наведених вище підстав.

Керуючись статтями 195-196, 198, 202, 205, 206 Кодексу адміністративного судочинства України суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Комунарському районі м. Запоріжжя - задовольнити.

Постанову Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 13 грудня 2016 року по справі №333/6042/16-а(2-а/333/278/16) - скасувати.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 - відмовити.

Постанова суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий: А.В. Шлай

Суддя: В.В. Мельник

Суддя: Т.С. Прокопчук