Справа № 758/2655/16-а
Суддя: Костюк Л.О.
Дата ухвалення: 2017-03-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 758/2655/16-а Головуючий у 1-й інстанції: Супрун Г.Б. Суддя-доповідач: Костюк Л.О.
У Х В А Л А
23 березня 2017 року м. Київ
Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого судді Костюк Л.О.;
суддів: Бужак Н.П., Твердохліб В.А.;
за участю секретаря: Драч М.Ю.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду (без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу) апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Подільського районного суду м. Києва від 27 січня 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Інспектора патрульної поліції Управління патрульної поліції у м. Києві роти № 7 батальону № 3 лейтенанта поліції Драгунської Ірини Олександрівни, третя особа Департамент патрульної поліції про скасування постанови у справі про притягнення до адміністративної відповідальності,-
В С Т А Н О В И Л А:
Постановою Подільського районного суду м. Києва від 27 січня 2017 року у задоволенні позову відмовлено.
Не погоджуючись з зазначеним судовим рішенням, позивачем подано апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції як таку, що постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права, та прийняти нову, якою позов задоволити повністю.
Відповідно ч.6 ст.12 КАС України, під час судового розгляду справи в судовому засіданні забезпечується повне фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу, крім випадків неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи у разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності осіб, які беруть участь у справі (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження).
Особи, які беруть участь у справі, належним чином повідомлені про дату, час та місце апеляційного розгляду справи, однак в судове засідання не з`явилися, про причини неявки суд не повідомили.
Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо письмових доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, а особиста участь сторін в судовому засіданні не обов`язкова, колегія суддів відповідно ч.4 ст.196 КАС України визнала можливим проводити розгляд апеляційної скарги за відсутності сторін та їх представників.
Згідно ст.41 КАС України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
Заслухавши суддю доповідача, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а постанова суду без змін з таких підстав.
Згідно зі ст. 198, п. 1 ч. 1 ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні позовних вимог, з огляду на наступне.
Зі змісту постанови вбачається, що 25.01.2016 року о 16-08 год. в м. Києві по вул. Костянтинівській, водій ОСОБА_1 керуючи автомобілем «Toyota Prado», здійснив зупинку на відстані ближче 10 м від пішохідного переходу та нерегульованого перехрестя, чим порушив п. 15.9 «г» Правил дорожнього руху.
При винесенні постанови водієві були роз`яснені його права, видано копію постанови.
Також, в постанові зазначено норму КУпАП, якою передбачено відповідальність за адміністративне правопорушення.
Надаючи правову оцінку матеріалам та обставинам справи, а також наданим додатковим поясненням та запереченням сторін, колегія суддів звертає увагу на наступне.
Диспозицією ч. 1 ст. 122 КУпАП передбачена відповідальність особи за перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками.
Згідно п. 15.9 «г» ПДР зупинка забороняється, зокрема: на пішохідних переходах і ближче 10 м від них з обох боків, крім випадків надання переваги в русі.
Позивач заперечував проти складеної відносно нього постанови лише з тих підстав, що ця зупинка була вимушеною, тому виникли несправності автомобіля (замерзло паливо), і він не міг продовжувати рух, щоб уникунти небезпеки для руху інших транспортних засобів.
Втім, його пояснення спростовуються іншими доказами : фотокопіями з місця зупинки, очевидним є те, що позивач припинив рух транспортного засобу на пішохідному переході, чим порушив правила зупинки. Також не узгоджуються його пояснення з реальними подіями, яким чином паливо замерзло під час руху, що вимусило його зробити зупинку біля пішоходу, щоб уникнути небезпеки для інших учасників дорожнього руху.Будь-яких доказів на обґрунтування обставин щодо наявності технічної несправності транспортного засобу, а як наслідок вимушеної зупинки автомобіля, позивачем не надано.
Колегія суддів звертає увагу на покази опитаного свідка ОСОБА_2 , який є інспектором ПП УПС у м. Києві, вбачається, що 25.01.2016 року він здійснював патрулювання з метою забезпечення безпеки дорожнього руху та виявлення адміністративних правопорушень разом з інспектором Драгунською І.О. по вул. Костянтинівській в м. Києві, було виявлено припаркований на пішохідному переході транспортний засіб марки «Toyota Prado», д.н.з. НОМЕР_1 , з порушенням правил зупинки.
При цьому водія, який керував вказаним автомобілем на місці події не було.
Інспектори чекали близько 30 хвилин поки з`явиться водій , після чого було здійснено виклик спеціалізованої служби евакуації транспортних засобів.
Але в зв`язку з тим, що з`явився водій біля свого автомобіля, потреба в евакуації автомобіля відпала.
Колегією суддів встановлено, що позивач повідомив працівників поліції, що правопорушення є незначним, при цьому щодо технічної несправності транспортного засобу нічого не повідомляв.
Після прийняття інспектором постанови у справі про адміністративне правопорушення, позивач зазначив, що звернеться до суду за захистом своїх прав, та залишив місце події.
Колегія суддів звертає увагу на п.1.10 ПДР, яким визначено, що вимушеною зупинкою є припинення руху транспортного засобу через його технічну несправність чи небезпеку, яка спричинена вантажем, який перевозиться, станом учасника дорожнього руху, появою перешкоди для руху.
Пунктом 15.14 ПДР передбачено, що у разі вимушеної зупинки в місці, де зупинку заборонено, водій повинен вжити всіх заходів, щоб прибрати транспортний засіб, а за неможливості це зробити - діяти згідно з вимогами пунктів 9.9, 9.10, 9.11 цих Правил.
Відповідно п. 4 розділу І Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України 07.11.2015 № 1395, у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.
Згідно ст. 222 КУпАП постанова виноситься у разі виявлення адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, передбачених, зокрема: ч. 1 ст.122 КУпАП.
Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» встановлено, що зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.
Відповідно до ст. 69 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів. Докази суду надають особи, які беруть участь у справі.
Згідно з ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Статтею ст. 251 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
На підставі вище зазначеного та встановленого під час розгляду справи колегія суддів приходить до висновку, що інспектором ПП УПС у м. Києві Драгунською І.О. дотримано вимог чинного законодавства при складанні постанови про притягнення до адмінвідповіддальності позивача за ч. 1 ст.122 КУпАП, адмінвідповідальність покладена в межах санкції статті у вигляді штрафу в розмірі 255,00 грн., тому підстав вважати дану постанову незаконною немає.
Окрім зазначеного колегія суддів звертає увагу на те, що доказів, які б спростували вину позивача у порушенні правил дорожнього руху, не надано.
Також, позивачем не надано доказів на підтвердження обставин, на які він послався.
Щодо невірного зазначення місця народження особи, відносно якої складено постанову (замість Луганська обл., м. Красний Луч вказано Луганська обл.,м.Дніпропетровськ), колегія суддів звертає увагу на наступне.
Вказані підстави не можуть бути беззаперечним доказом ні наявності, ні відсутності вини особи у вчиненні адміністративного правопорушення, а лише свідчить про необізнаність або допущення помилки з боку інспектора. Крім того, ні частиною першою статті 256 КУпАП, ні статтею 283 КУпАП не вимагається обов`язково зазначати місце народження особи, відносно якої складається протокол або постанова.
Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції в повній мір досліджено обставини справи на підставі яких суд прийшов до правильного висновку, щодо необгрутованості позовних вимог позивачу у зв`язку з чим адміністративни позов не підлягає задоволенню
Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з ч. 3 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Відповідно до ч. 1 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.
Згідно з ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Зі змісту ст. 159 КАС України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, обґрунтованим ухвалене судом на підставі повного та всебічного з`ясування обставин в адміністративній справі, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні.
З урахуванням вище викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування не вбачається.
Керуючись ст.ст. 2, 12, 41, 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а постанову Подільського районного суду м. Києва від 27 січня 2017 року - без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте на неї може бути подана касаційна скарга до Вищого адміністративного суду України в порядку та строки, передбачені ст. 212 КАС України.
(Повний текст виготовлено 28 березня 2017 року).

Головуючий суддя:

Судді:
Головуючий суддя Костюк Л.О.

Судді: Твердохліб В.А.

Бужак Н.П.