Справа № 806/590/16
Суддя: Нагірняк Микола Федорович
Дата ухвалення: 2017-03-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 березня 2017 року м.Житомир справа № 806/590/16

категорія 12.3

Житомирський окружний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Нагірняк М.Ф., суддів: Черняхович І.Є., Шуляк Л.А.,

за участю: секретар судового засідання Добровольська Н.А.,

позивача ОСОБА_1, представника позивача ОСОБА_2,

представника відповідача Дурава В.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Державної фіскальної служби України, Коростенської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Житомирській області, Третя особа: Голова ДФС України Насіров Роман Михайлович, про визнання незаконним та скасування наказу від 11.03.2016 р. №770-0, поновлення на посаді,

встановив:

ОСОБА_1 звернувся з позовом до Державної фіскальної служби України визнання незаконним та скасування наказу від 11.03.2016 р. №770-0, поновлення на посаді.

Заявами від 26.05.2016року, 14.06.2016року, від 14.12.2016року Позивач збільшив свої позовні вимоги в частині щодо суми заробітної плати, що підлягає стягненню за період вимушеного прогулу, залучивши до справи в якості другого Відповідача в цій частині позовних вимог Коростенську ОДПІ Головного управління ДФС у Житомирській області.

В судовому засіданні Позивач та його представник позовні вимоги підтримали в повному обсязі і зазначили, що Позивач з 1993року працював на різних посадах в органах Державної податкової служби. Оскаржуваним наказом Державної фіскальної служби України Позивач безпідставно звільнений з посади начальника Володарсько - Волинської ОДПІ Головного управління ДФС у Житомирській області за одноразове грубе порушення трудових обов'язків, що нібито мало місце протягом серпня - жовтня 2015року.

Як зазначили Позивач та його представник, суть такого одноразового порушення є незрозумілим, є незрозумілими наявність чи відсутність завданої шкоди такими діями чи бездіяльністю Позивача. При обранні виду стягнення Відповідачем не враховано вимоги ст.149 КЗпП України.

Представник Державної фіскальної служби України та Коростенської ОДПІ Головного управління ДФС у Житомирській області, Відповідачів по даній справі, проти позову заперечив і пояснив, що протягом серпня - жовтня 2015року мало місце неналежне виконання Позивачем службових обов'язків, зокрема допущено порушення вимог Наказу ДФС №543 від 28.07.2015року "Про забезпечення комплексного контролю податкових ризиків з ПДВ" та розпорядження ДФС від 18.09.2015року №288-р "Про аналіз показників роботи суб'єктів господарювання-виробників сільськогосподарської продукції".

На думку представника Відповідачів, Позивачем протягом липня - жовтня 2015року не вживалися заходи щодо недопущення формування "схемного" податкового кредиту суб'єктів господарювання спеціального режиму оподаткування, допущено приріст обсягів такого податкового кредиту, сформованого постачальниками ймовірно ризикових послуг, в тому числі підприємствами, які неодноразово доводилися для відпрацювання.

Третя особа, Голова ДФС України Насіров Роман Михайлович, в жодне судове засідання не прибув, про дату, час і місце судових засідань був повідомлений належним чином.

Розглянувши подані сторонами документи та матеріали, заслухавши пояснення Позивача, представника Позивача та представника Відповідача, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення на них, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню за таких підстав.

Спірні правовідносини між сторонами по даній справі щодо підстав та порядку дисциплінарної відповідальності державних службовців регулюються правовими нормами Закону України "Про державну службу" від 16 грудня 1993 року N 3723-XII (надалі - Закон N 3723-XII) та Кодексу законів про працю України, що були чинні на день виникнення таких відносин.

Судом встановлено та визнається сторонами, що Позивач з 1993року працював на різних посадах в органах Державної податкової служби, а з 23.12.2014року був призначений на посаду начальника Володарсько - Волинської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Житомирській області, є державним службовцем.

Відповідно до оскаржуваного наказу Позивач з 11.03.2016року був звільнений із займаної посади за одноразове грубе порушення трудових обов'язків, відповідно до вимог п.1ст.41 Кодексу законів про працю України, а саме за "неналежне виконання службових обов'язків, організацію роботи та контролю у серпні - жовтні 2015року, зокрема у частині допущення формування "схемного" податкового кредиту суб'єктами господарювання спеціального режиму оподаткування, приростів податкового кредиту, сформованого постачальниками ймовірно ризикових послуг, підприємствами сільськогосподарських товарів (робіт, послуг) без їх купівлі, імпорту та/або відсутності землі, працівників та основних засобів для вирощування (надання таких послуг), що призвело до порушення вимог Наказу ДФС №543 від 28.07.2015року "Про забезпечення комплексного контролю податкових ризиків з ПДВ" та розпорядження ДФС від 18.09.2015року №288-р "Про аналіз показників роботи суб'єктів господарювання-виробників сільськогосподарської продукції".

Як зазначив в судовому засіданні представник Відповідачів, суть допущеного Позивачем протягом серпня - жовтня 2015року одноразового грубого порушення викладено в наказі ДФС від 17.12.2015року №987 "Про стан організації роботи ДФС та її територіальних органів у жовтні 2015року".

Відповідно до вказаного наказу № 987 допущене Позивачем протягом серпня - жовтня 2015року одноразове грубе порушення зведено до :

- формування за липень - вересень 2015року "схемного" податкового кредиту суб'єктів господарювання спеціального режиму оподаткування на 4,6млн. грн.;

- приросту обсягів податкового кредиту, сформованого постачальниками ймовірно ризикових послуг на 7,2млн.грн.;

- формування за серпень - жовтень 2015року ймовірного схемного податкового кредиту підприємствами сільськогосподарських товарів (робіт, послуг) без їх купівлі, імпорту та/або відсутності землі, працівників та основних засобів для вирощування (надання таких послуг) на 20,7млн.грн., в тому числі підприємствами, які неодноразово доводилися для відпрацювання на 19млн.грн. (а.с.91- 119 т.1).

Такі доводи ДФС та її представника в судовому засіданні щодо наявності в діях Позивача одноразового грубо порушення трудових обов'язків, як підстави для застосування дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення, не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні та не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства з огляду на таке.

Безспірно, згідно з пунктом 1 ст. 41 КЗпП України трудовий договір може бути розірваний у разі одноразового грубого порушення трудових обов'язків керівником підприємства, установи, організації (далі - підприємство) усіх форм власності (філіалу, представництва, відділення, іншого відокремленого підрозділу), його заступниками, головним бухгалтером підприємства, його заступниками, а також службовими особами митних органів, державних податкових інспекцій, яким присвоєно персональні звання, і службовими особами державної контрольно-ревізійної служби та органів державного контролю за цінами.

Разом з тим, така підстава для звільнення передбачає наявність трьох обов'язкових ознак, а саме таке порушення повинно бути грубим, таке порушення стосується трудових обов'язків працівника і таке порушення повинно бути одноразовим.

Чинне трудове законодавство не містить визначення грубого порушення працівником трудових обов'язків.

Відповідно до роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, що містяться в п. 27 постанови від 6 листопада 1992 року N 9 "Про практику розгляду судами трудових спорів" вирішуючи питання, чи є порушення трудових обов'язків грубим, суд враховує характер проступку, обставини, за яких його вчинено, шкоду, яку ним завдано (або могло бути завдано). Під дію пункту 1 ст. 41 КЗпП підпадають, як правило, такі порушення, в яких ознакою грубості вважаються і характер дій або бездіяльності працівника, і суттєвість наслідків порушення (наприклад, проступок, який заподіяв або міг заподіяти значної матеріальної або моральної шкоди, зокрема невиконання вимог трудового законодавства), й особливості причин, що зумовили порушення та його наслідок, і форма вини.

При цьому суд повинен установити не тільки факт невиконання працівником обов'язку, який входить до кола його трудових обов'язків, а й можливість виконання ним зазначеного обов'язку за встановлених судом фактичних обставинах справи, тобто встановити вину працівника та наявність причинного зв'язку між невиконанням працівником трудових обов'язків і негативними наслідками, які настали внаслідок такого порушення.

Така правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 21 травня 2014 року (справа N 6-33цс14).

Всупереч вказаним вимогам ДФС в оскаржуваному наказі та в наказі №987 допущене Позивачем протягом серпня - жовтня 2015року одноразове грубе порушення зведено виключно до ймовірних порушень, тобто виключно до припущень.

Ні вказаними наказами ДФС ні в поясненнях її представника в судовому засіданні не наведено жодних фактів щодо негативних дій (бездіяльності) Позивача, як керівника Володарсько - Волинської ОДПІ Головного управління ДФС у Житомирській області, якими завдано або могло бути завдано певної шкоди чи негативних наслідків.

Всупереч вимогам ст.71 КАС України Відповідачем не надано жодних належних та допустимих доказів щодо формування за серпень - жовтень 2015року підприємствами сільськогосподарських товарів (робіт, послуг) без їх купівлі, імпорту та/або відсутності землі, працівників та основних засобів для вирощування (надання таких послуг), як платниками податків, що перебували на податковому обліку в Володарсько - Волинській ОДПІ незаконного податкового кредиту. Суду не надано жодних доказів щодо невжиття Позивачем заходів для "відпрацювання" таких платників протягом серпня - жовтня 2015року.

Одночасно суд враховує надані Позивачем письмові пояснення щодо такого "відпрацювання" (а.с. 17-21т.1). Такі пояснення Позивача підтверджуються дослідженими судом письмовими доказами:

- розпорядженням Позивача від 17.09.2015року "Про створення тимчасової робочої групи з посилення контролю моніторингу за реєстрацією податкових накладних" (а.с.147-150 т.1);

- розпорядженням Позивача від 11.08.2015року "Про забезпечення алгоритму контролю дій при комплексному відпрацюванню податкових ризиків з ПДВ" (а.с.150-155т.1);

- розпорядженням Позивача від 29.09.2015року "Про аналіз показників роботи суб'єктів господарювання - виробників та переробників сільськогосподарської продукції" (а.с.156-160т.1);

- інформаційно - аналітичні довідки щодо результатів виконання таких розпоряджень в Володарсько - Волинській ОДПІ за вказаний період (а.с.209-248т.1, 1-49т.2).

Виходячи зі змісту п. 1 ст. 41 КЗпП України підставою для звільнення керівника за цією нормою є вчинення ним одноразового грубого порушення трудових обов'язків, а не тривале, зокрема, неналежне керівництво роботою установи, ослаблення контролю за роботою підлеглих тощо.

Всупереч вказаним вимогам підставою для звільнення Позивача слугувало, на думку ДФС, тривале, протягом серпня - жовтня 2015року порушення трудових обов'язків.

Одночасно суд зазначає, що звільнення за пунктом 1 ст. 41 КЗпП є дисциплінарним стягненням і має проводитись із додержанням правил, встановлених для застосування дисциплінарних стягнень згідно з чинним законодавством.

Відповідно до ст. 148 КЗпП України дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці. Дисциплінарне стягнення не може бути накладене пізніше шести місяців з дня вчинення проступку.

Дотримання вказаних вимог слугує юридичними гарантіями забезпечення прав працівника від незаконного звільнення.

В судовому засіданні встановлено, що про наявність вказаних недоліків в роботі Позивача, що стали підставою для винесення оскаржуваного наказу про його звільнення, ДФС достовірно було відомо ще 25.11.2015року, про що зазначено в письмових пропозиціях Координаційно - моніторингового департаменту ДФС, в тому числі щодо звільнення Позивача (а.с.81-90т.1).

Висновок про наявність відповідних порушень в діях Позивача, які заслуговують на його звільнення, зазначалося також в наказі ДФС №987 від 17.12.2015року (а.с.91-119т.1).

Таким чином, притягнення Позивача до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення відбулося з грубим порушенням вимог ст. 148 КЗпП України щодо строків застосування дисциплінарних стягнень.

За приписами ч.3 ст.149 КЗпП України при обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника.

Особливості дисциплінарної відповідальності державних службовців та їх види визначені також правовими нормами ст.14 Закону N 3723-XII.

Всупереч вказаним вимогам ні в оскаржуваному наказі ні в письмових запереченнях ДФС не надані жодні обґрунтування врахування при обранні виду стягнення до Позивача попередню його роботу та всі обставини, за яких вчинено проступок.

Отже, враховуючи вищевикладене, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, суд приходить до висновку, що Відповідач необґрунтовано та з неповним з'ясуванням всіх обставин та з порушенням встановлених строків притягнув Позивача до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення, а тому позовні вимоги ОСОБА_1 є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

За правилами частини другої статті 235 КЗпП України при ухваленні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу, але не більш як за один рік. Позивач перебував в трудових відносинах саме з ДФС, а тому позовні вимоги Позивача щодо стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу з Коростеньської ОДПІ є помилковими.

Суд враховує, що відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 4 листопада 2015 р. N 892 Володарсько - Волинської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Житомирській області не є ліквідованою, а реорганізована шляхом приєднання до Коростеньської ОДПІ, а тому відповідно до роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, що містяться в п. 19 постанови від 6 листопада 1992 року N 9 "Про практику розгляду судами трудових спорів" Позивач підлягає поновленню саме на посаді начальника Володарсько-Волинської ОДПІ Головного управління ДФС у Житомирській області, з якої незаконно звільнений з 11.03.2016року.

Таким чином, порушені права Позивача підлягають судовому захисту шляхом визнання незаконним та скасування наказу Державної фіскальної служби України від 11.03.2016 р. №770-0, поновлення ОСОБА_1 на посаді начальника Володарсько-Волинської ОДПІ Головного управління ДФС у Житомирській області з 11.03.2016року та стягнення з Державної фіскальної служби України на його користь 44832,45грн. заробітної плати за період вимушеного прогулу з 11.03.2016року по 11.03.2017року.

Відповідно до вимог ст.256 КАС України постанова суду підлягає негайному виконанню в частині поновлення на посаді та стягнення заробітної плати за один місяць.

Керуючись статтями 2,86,94,159-163,167,186,254 Кодексу адміністративного судочинства України

постановив:

Позов задовольнити, визнати незаконним та скасувати наказ Державної фіскальної служби України від 11.03.2016 р. №770-0. Поновити ОСОБА_1 на посаді начальника Володарсько-Волинської ОДПІ Головного управління ДФС у Житомирській області з 11.03.2016року.

Стягнути з Державної фіскальної служби України на користь ОСОБА_1 44832,45грн. заробітної плати за період вимушеного прогулу.

Судове рішення в частині поновлення на посаді та стягнення заробітної плати за один місяць підлягає негайному виконанню.

Постанова набирає законної сили у строк та у порядку, що визначені статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України, і може бути оскаржена до Житомирського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції у порядку, визначеному статтею 186 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Головуючий суддя М.Ф. Нагірняк

Суддя І.Е.Черняхович

Суддя Л.А.Шуляк

Повний текст постанови виготовлено: 27 березня 2017 р.