Справа № 569/16728/16-а
Суддя: Кучина Н.Г.
Дата ухвалення: 2017-03-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

Справа № 569/16728/16-а

23 березня 2017 року Рівненський міський суд Рівненської області

в складі головуючого судді - Кучина Н.Г.

при секретарі - Довбенко Г.В.

з участю :

представника позивача - ОСОБА_1

представника відповідача - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Рівне справу за адміністративним позовом Управління праці та соціального захисту населення виконачого комітету Рівненської міської ради до ОСОБА_3 про стягнення надміру виплаченої суми щомісячної адресної допомоги особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, -

ВСТАНОВИВ:

Управління праці та соціального захисту населення Рівненського міськвиконкому звернулося до суду з позовною заявою до ОСОБА_3 про стягнення надміру виплаченої суми щомісячної адресної допомоги особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг.

У судовому засіданні представник відповідача заявила клопотання про закриття провадження у справі, оскільки справа підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Представник позивача заперечив проти клопотання представника відповідача та наполягав на розгляді справи.

Суд, заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, перевіривши матеріали справи, дійшов до наступного висновку.

Відповідно до частини першої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Згідно з частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб"єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Таким чином, законодавець чітко визначив, що суттю адміністративного судочинства є судовий контроль за діяльністю органів влади та місцевого самоврядування в сфері дотримання прав та свобод громадян та юридичних осіб за допомогою процесуального закону з певними особливостями, зокрема, обов"язку доказування правомірності своєї діяльності органами влади чи самоврядування.

Тобто, однією з визначальних особливостей Кодексу адміністративного судочинства України є те, що позивачем в адміністративній справі може бути фізична чи юридична особа, чиї права, свободи чи інтереси вони вважають порушеними, а відповідачем орган влади, орган місцевого самоврядування, їхні посадові чи службові особи.

Відповідно до частини четвертої статті 50 КАС України громадяни України, іноземці чи особи без громадянства, їх обєднання, юридичні особи, які не є субєктами владних повноважень, можуть бути відповідачами лише за адміністративним позовом субєкта владних повноважень: 1) про тимчасову заборону (зупинення) окремих видів або всієї діяльності об"єднання громадян; 2) про примусовий розпуск (ліквідацію) об"єднання громадян; 3) про примусове видворення іноземця чи особи без громадянства з України; 4) про обмеження щодо реалізації права на мирні зібрання (збори, мітинги, походи, демонстрації тощо); 5) в інших випадках, встановлених законом.

Правовий аналіз пунктів 1-4 частини четвертої статті 50 Кодексу адміністративного судочинства України свідчить, що всі наведені підстави, коли громадяни, іноземці чи особи без громадянства, їх об"єднання, юридичні особи, які не є суб"єктами владних повноважень, можуть бути відповідачами за адміністративним позовом суб"єкта владних повноважень лише у випадках превентивного (попереднього) судового контролю за рішеннями, діями органів влади, які при реалізації своїх владних управлінських повноважень можуть порушити права чи свободи фізичних чи юридичних осіб.

Однак і в цих випадках, водночас із перевіркою дій чи бездіяльності згаданих осіб, обставин, що стали підставою для втручання суб'єктів владних повноважень, суд має перевірити на відповідність чинному законодавству рішення, дії чи бездіяльність самих суб"єктів владних повноважень.

Логічний спосіб тлумачення частини четвертої статті 50 Кодексу адміністративного судочинства України дозволяє колегії суддів дійти висновку, що і пункт 5 частини четвертої статті 50 Кодексу адміністративного судочинства України, який є частиною норми процесуального права, існує як послідовне продовження випадків "превентивного" судового контролю і має розумітися та застосовуватися судами саме в такому значенні, а не як норма, що давала би право для розширеного тлумачення права суб"єкта владних повноважень на адміністративний позов. Такий безпідставний підхід до розуміння змісту пункту 5 частини четвертої статті 50 Кодексу адміністративного судочинства України по суті призводить до відмови органів влади від виконання своїх функціональних обов"язків та можливої дискреційної поведінки.

За пунктом 4 частини четвертої статті 50 Кодексу адміністративного судочинства України суб"єкт владних повноважень може звертатися до суду з адміністративним позовом до громадян України, іноземців чи осіб без громадянства, їх об'єднань, юридичних осіб, які не є суб"єктами владних повноважень, для превентивного судового контролю своєї ж діяльності і у випадках, визначених законом.

Разом з цим, позивач не вказав закон, у якому зазначено про можливість звернення суб"єкта владних повноважень з таким адміністративним позовом до фізичної особи, а перелічені у пунктах 1, 4 цієї норми випадки, коли особа може бути відповідачем у адміністративній справі за позовом суб"єкта владних повноважень, до предмета спору у справі, що розглядається, не відносяться.

На виконання п. 6 постанови Кабінету Міністрів України від 22 вересня 1997 року N1050 "Про заходи щодо подальшого вдосконалення надання населенню субсидій для відшкодування витрат на оплату житлово-комунальних послуг, придбання скрапленого газу, твердого та пічного побутового (рідкого) палива" наказом Міністерства праці та соціальної політики України, Міністерства фінансів України, Міністерства юстиції України від 29 грудня 1997 року N39/283/90/5, затверджено Порядок повернення коштів, надміру виплачених за призначеними субсидіями (далі - Порядок №1050).

Так, відповідно до п. 2 Порядку №1050, в разі виявлення при перевірках подання громадянами свідомо документів із неправильними відомостями, органи соціального захисту населення вживають таких заходів: припиняють надання субсидії; повідомляють рекомендованим листом отримувачів житлової субсидії про припинення надання житлової субсидії, необхідність і терміни повернення надміру виплачених коштів (додаток 1); подають позовні заяви до суду (додаток 2) про стягнення надміру виплачених коштів (при неповерненні їх добровільно у встановлені терміни); повідомляють надавачів послуг про припинення надання субсидії.

Додатком № 2 до Порядку № 1050 є "Зразок позовної заяви", який розроблений відповідно до ст. 1166 Цивільного кодексу України.

Згідност. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Водночас за змістом статті 177 Цивільного кодексу України гроші є об"єктами цивільних прав.

Отримавши допомогу, ОСОБА_3 набула право власності на неї та їй, як власникові цих грошових коштів, належать правомочності щодо володіння, користування та розпорядження.

Отже, оскільки у справі, що розглядається, спір виник щодо правомірності набуття ОСОБА_3 права власності на виплачену позивачем державну матеріальну допомогу у розмірі 5304 грн. та стягнення цієї суми з неї, як з недобросовісного набувача, то цей спір має приватно-правовий, а не публічний характер, а, відтак, його вирішення не належить до юрисдикції адміністративних судів.

Зазначене узгоджується із правовою позицією, яка викладена у постанові Верховного Суду України від 22 вересня 2015 року (справи № 21-1884а15, № 21-2209а15) та від 25 травня 2016 року (справа № 2а-7275/11/1370).

Аналогічна позиція висловлена в ухвалі Вищого Адміністративного Суду України від 22 лютого 2017 року (справа №К/800/31724/15).

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 157 КАС України суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Керуючись ст.ст. 157 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

Провадження за адміністративним позовом Управління праці та соціального захисту населення виконачого комітету Рівненської міської ради до ОСОБА_3 про стягнення надміру виплаченої суми щомісячної адресної допомоги особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг закрити.

Ухвала може бути оскаржена до Житомирського апеляційного адміністративного суду через Рівненський міський суд з поданням в пяти денний строк апеляційної скарги з дня проголошення ухвали. У випадку неподання апеляційної скарги в пяти денний строк ухвала набирає законної сили після закінчення цього строку.

Суддя: