Справа № 336/832/17
Суддя: Дацюк О. І.
Дата ухвалення: 2017-03-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

пр. № 2-а/336/114/2017
№ 336/832/17
ПОСТАНОВА

Іменем України

23 березня 2017 року м. Запоріжжя

Шевченківський районний суд м. Запоріжжя у складі головуючого судді Дацюк О.І., при секретарі Скибі О.Б.

за участі позивача ОСОБА_1, відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до інспектора патрульної поліції роти № 2 батальйону № 4 УПП в м. Запоріжжя ОСОБА_2 про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся з позовом до інспектора патрульної поліції роти № 2 батальйону № 4 УПП в м. Запоріжжя ОСОБА_2, вказавши, що постановою від 06.02.2017 року його було притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 122 ч. 1 КУпАП за здійснення зупинки транспортного засобу з порушенням ПДР. Посилаючись, що постанову про притягнення його до відповідальності винесено безпосередньо на місці вчиненні правопорушення, що, на переконання позивача, суперечить вимогам КУпАП,а також внаслідок такого розгляду справи інспектором було суттєво обмежено позивача у реалізації його прав, просив скасувати постанову від 06.02.2017 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 122 ч. 1 КУпАП.

В судовому засіданні позивач на позовних вимогах наполягав, вказавши, що факту зупинки автомобілю з порушенням Правил дорожнього руху він не заперечує, однак, вважає, що справу інспектор повинна була розглянути не на місці скоєння правопорушення, а за місцезнаходженням органу, уповноваженого розглядати справи про адміністративне правопорушення. Також позивач вказував, що внаслідок розгляду справи на місці скоєння правопорушення його було позбавлено можливості в повній мірі реалізувати свої права, встановлені КУпАП, зокрема, права на правовий захист. Також позивач вказував, що текст постанови інспектор складала в автомобілі за його відсутності. Водночас позивач так і не пояснив суду до яких саме негативних наслідків призвело порушення процедури розгляду справи, про яке він зазначав. Фактично ОСОБА_1 вважав, що за наслідками розгляду справи його було можливо не притягувати до адміністративної відповідальності, а обмежитись попередженням, оскільки він зупинився на нетривалий термін часу для того, щоб забрати квіти, та нікому при цьому не заважав.

Відповідач в судовому засіданні проти позову заперечувала повністю, пояснивши, що ОСОБА_1 було здійснено зупинку у місці, де зупинка автомобілів заборонена, йому були розяснені права, надано можливість надати письмові пояснення, проведені вимірювання, після чого складено постанову. В ході спілкування ОСОБА_1 просив прискорити оформлення матеріалів, оскільки він поспішав. Стягнення призначене в межах санкції ст. 122 ч. 1 КУпАП, тож будь-яких порушень допущено не було. Текст постанови дійсно писався нею в автомобілі, оскільки на вулиці був холодно.

При вивченні матеріалів справи судом встановлено таке.

Постановою від 06.02.2017 року ОСОБА_1 притягнуто до відповідальності за ст. 122 ч. 1 КУпАП та накладено стягнення у вигляді штрафу в сумі 255 гривень.

Як зазначено у постанові від 06.02.2017 року ОСОБА_1 06.02.2017 року о 08.35 годині по вул. Лермонтова біля будинку № 6 у м. Запоріжжя здійснив зупинку транспортного засобу ЗАЗ Lanos TF69 ближче 30 метрів до дорожнього знаку 5.43.1 «Зупинка тролейбуса», чим порушив пункт 15.9 ПДР.

Також судом досліджувався відеозапис, наданий відповідачем, на якому можна побачити, що порушення ОСОБА_1 дійсно вчинив, оскільки здійснив зупинку автомобілю майже біля дорожнього знаку 5.43.1 «Зупинка тролейбуса». В подальшому інспектором Скорбич Ю.Ю. йому розяснені права, при цьому жодних клопотань від ОСОБА_1 щодо відкладення розгляду справи або заяв про необхідність у наданні правової допомоги він не висловлював, а лише просив оформлювати документи скоріше, бо він поспішає. Також інспекторами поліції проведені вимірювання, після чого складена постанова про притягнення до адміністративної відповідальності.

Вирішуючи позов, суд виходить з такого.

Стаття 122 ч. 1 КУпАП передбачає відповідальність за перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками.

Пунктом 15.9 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 р. № 1306 (далі по тексту ПДР), визначено, що зупинка забороняється ближче 30 м від посадкових майданчиків для зупинки маршрутних транспортних засобів, а коли їх немає - ближче 30 м від дорожнього знака такої зупинки з обох боків.

Позивачем не заперечувався факт скоєння ним адміністративного правопорушення та цей факт обєктивно підтверджується відеозаписом та фотографіями, наданими відповідачем.

Стаття 11 КАС України в якості одного з принципів адміністративного судочинства вказує диспозитивність та змагальність сторін, відповідно до якого розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Стаття 71 КАС України обовязок доказування обставин, на яких ґрунтуються вимоги та заперечення, покладає на сторону, яка на такі обставини посилається. При цьому обовязок суб'єкта владних повноважень доказувати правомірність своїх дій або рішень не скасовує і передбаченого ст. 69, 71 КАС України обовязку позивача доказувати обставини, на яких ґрунтуються його доводи.

Фактично заперечення позивача зводились до того, що його можна було не притягувати до адміністративної відповідальності, а лише обмежитись попередженням, що на переконання суду, не є підставою для визнання протиправною та скасування винесеної інспектором постанови.

При цьому до повноважень суду при розгляді позовної заяви не входить вирішення питань щодо справедливості та належності визначеного правопорушнику працівником поліції стягнення, оскільки це є компетенцією працівника поліції, натомість як суд лише оцінює чи була постанова законною, чи дотримано при винесенні її встановленої процедури та чи не порушені права особи, яка притягується до відповідальності, тією мірою, яка б істотно обмежувала його можливості в доведенні своєї позиції щодо правомірності своїх дій.

Оцінюючи пояснення позивача у сукупності з іншими дослідженими доказами, суд дійшов висновку, що суттєвих порушень при розгляді справи про адміністративне правопорушення інспектором Скорбич Ю.Ю. допущено не було, права ОСОБА_1 розяснювались та перешкод у їх реалізації не створювалось, тож підстави для визнання протиправною та скасування постанови відсутні.

Посилання позивача на те, що справу було розглянуто не за місцем вчинення правопорушення, на переконання суду, є результатом невірного розуміння та тлумачення позивачем норм чинного законодавства.

Так, статтею 276 КУпАП вказано, що справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення.

Справи про адміністративні правопорушення, передбачені статтями 80, 81, 121 - 126, 127 1 - 129, частинами першою, другою, третьою і четвертою статті 130 і статтею 139 (коли правопорушення вчинено водієм) цього Кодексу, можуть також розглядатися за місцем обліку транспортних засобів або за місцем проживання порушників.

Водночас положення ст. 276 ч. 2 КУпАП не означають, що справи про адміністративне правопорушення визначених категорій, можуть розглядатися в приміщеннях МРЕО (тобто за місце обліку транспортних засобів), або у житловому приміщенні особи, яка притягується до адміністративної відповідальності (тобто за місцем проживання порушника).

Рішення Конституційного Суду України № 5-рп/2015 від 26.05.2015 року вказує, що положення частини першої статті 276 Кодексу України про адміністративні правопорушення, яке передбачає, що "справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення", в аспекті порушеного у конституційному поданні питання необхідно розуміти так, що використане в ньому словосполучення "за місцем його вчинення" визначає адміністративно-територіальну одиницю, на яку поширюється юрисдикція відповідного органу, уповноваженого законом розглядати справу про адміністративне правопорушення.

Оскільки юрисдикція Управління патрульної поліції м. Запоріжжя розповсюджується на м. Запоріжжя, тож суд не може погодитись з тим, що справу було розглянуто у неналежному місці.

При цьому рішення Конституційного Суду України ухвалене у травні 2015 року та у ньому вказано, що у разі скоєння правопорушення, передбаченого ст. 122 КУпАП є обовязковим складення протоколу та відсутні підстави для застосування посадовою особою процедури скороченого провадження, оскільки це призводить до порушення процесуальних прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Натомість як Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення регулювання відносин у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху» № 596 від 14.07.2015 року, який набрав законної сили 08.08.2015 року, статтю 258 КУпАП доповнено частиною наступного змісту: «Протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі".

Таким чином, правопорушення, передбачені ст. 122 ч. 1, 2, 3 КУпАП також віднесені законодавцем до переліку правопорушень, у разі вчинення яких протокол про адміністративне правопорушення не складається.

При цьому суд враховує і те, що ОСОБА_1 не зміг пояснити суду які саме права його були порушені або в реалізації яких прав він був обмежений внаслідок розгляду справи інспектором на місці вчинення правопорушення, а не у приміщенні патрульної поліції.

Також суд враховує і те, що позовні вимоги ОСОБА_1 обмежуються лише проханням визнати постанову незаконною, натомість як будь-які дії чи бездіяльність працівників патрульної поліції ним в установленому порядку не оскаржувались.

З відеозапису, який досліджувався судом, вбачається, що ОСОБА_1 не заперечував проти дій інспектора поліції, а просив інспектора пришвидшити оформлення документів, посилаючись, що він поспішає, та не вказував на те, що він не має можливості реалізувати будь-які свої права.

Зважаючи на викладене, суд вважає, що інспектором патрульної поліції порушень при винесенні постанови, які б могли свідчити про її незаконність та були б безумною підставою для скасування постанови, не було допущено, постанова винесена загалом правомірно, стягнення призначене в межах санкції статті, а доводи позивача носять формальний характер та жодним чином не підтверджені.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 158, 160-163, 171-2, 185, 186 КАС України,

ПОСТАНОВИВ:

В адміністративному позові ОСОБА_1 до інспектора патрульної поліції Управління патрульної поліції в м. Запоріжжя ОСОБА_2 про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності відмовити у повному обсягу.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Постанову може бути оскаржено шляхом подання апеляційної скарги до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня отримання копії постанови через Шевченківський районний суд м. Запоріжжя з одночасним надсиланням копії апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції.

Суддя О.І. Дацюк

Постанова складена у повному обсязі 28.03.2017 року Суддя ______________ О.І. Дацюк

23.03.17