Справа № 813/1203/17
Суддя: Сакалош Володимир Миколайович
Дата ухвалення: 2017-03-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

про відмову у відкритті провадження

в частині позовних вимог

29 березня 2017 року Справа № 813/1203/17

м.Львів

Суддя Львівського окружного адміністративного суду Сакалош В.М., перевіривши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Львівській області, Львівської обласної психіатричної лікарні про зобовязання вчинити дії, визнання рішення незаконним, відшкодування моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И В :

27 березня 2017 року на розгляд до Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Львівській області, Львівської обласної психіатричної лікарні із вимогами:

-«зобовязати Головне управління Національної поліції у Львівській області притягнути до відповідальності працівників поліції ОСОБА_2 та ОСОБА_3, Пустомитівського ВП, а також лікаря-психіатра ОСОБА_4М Пустомитівської ЦРП»;

-«визнати рішення МСЕК Львівської обласної психіатричної лікарні про призначення II групи інвалідності незаконним»;

-«зобовязати Львівську обласну психіатричну лікарню зняти ОСОБА_1 з обліку психіатричного закладу»;

-«стягнути з Головного управління Національної поліції у Львівській області, Львівської обласної психіатричної лікарні суму відшкодування моральної шкоди у розмірі 281600,00 гривень завданої незаконними діями та рішеннями працівниками поліції та медичними працівниками».

Згідно з ч.1 ст.107 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі - КАС України), суддя після одержання позовної заяви зясовує, чи належить позовну заяву розглядати в порядку адміністративного судочинства і чи немає інших підстав для повернення позовної заяви, залишення її без розгляду чи відмови у відкритті провадження в адміністративній справі, встановлених цим Кодексом.

Перевіривши матеріали позовної заяви, суд вважає, що позовну заяву не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства, у звязку із чим, слід відмовити у відкритті провадження у даній справі в частині позовних вимог, з наступних підстав.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.17 КАС України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на правовідносини, що виникають у звязку з здійсненням субєктом владних повноважень владних управлінських функцій, а також у звязку з публічним формуванням субєкта владних повноважень шляхом виборів або референдуму.

Юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема, спори фізичних чи юридичних осіб із субєктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності (п.1 ч.2 ст.17 КАС України).

Частиною 2 статті 4 КАС України встановлено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом встановлений інший порядок судового вирішення.

Тож, з огляду на вищевказане, необхідним є наголосити, що КАС України регламентує порядок розгляду не всіх публічно-правових спорів, а лише тих, які виникають у результаті здійснення субєктом владних повноважень управлінських функцій і розгляд яких безпосередньо не віднесено до підсудності інших судів.

А тому, при визначенні судової юрисдикції справи суду необхідно виходити з характеру спірних правовідносин, прав та інтересів, за захистом яких звернувся позивач, суб'єктного складу сторін, а також предмета спірних правовідносин.

У відповідності до ч.1 ст.2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших субєктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Частиною 2 статті 2 КАС України передбачено, що до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність субєктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією або законами України встановлено інший порядок судового провадження. Цю норму слід розуміти в системному звязку із частиною 1 тієї самої статті, з якої випливає, що захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб шляхом оскарження до адміністративного суду будь-яких рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень можливий лише у сфері публічно-правових відносин.

Пунктом 1 ч.1 ст.3 КАС України також визначено, що справа адміністративної юрисдикції - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший субєкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Як вбачається із змісту позовної заяви, частина спірних правовідносин щодо зобовязання Головне управління Національної поліції у Львівській області притягнути до відповідальності працівників поліції ОСОБА_2 та ОСОБА_3, Пустомитівського ВП, а також лікаря-психіатра ОСОБА_4М Пустомитівської ЦРП та зобовязання Львівську обласну психіатричну лікарню зняти ОСОБА_1 з обліку психіатричного закладу виникли, як зазначає сам позивач внаслідок незаконної госпіталізації позивача до Львівської обласної психіатричної лікарні, без проведення психіатричного огляду, без судового рішення, без слідства чи належних доказів.

Окрім цього, суд зазначає, що позивач у своїй позовній заяві посилається на незаконні дії працівників поліції ОСОБА_2 та ОСОБА_3, Пустомитівського ВП, а також лікаря-психіатра ОСОБА_4М Пустомитівської ЦРП, зокрема вчинення ними кримінальних злочинів передбачених ст.141, 146, 151, 365 Кримінального кодексу України.

Що стосується позовної вимоги про зобовязання Львівську обласну психіатричну лікарню зняти ОСОБА_1 з обліку психіатричного закладу, суд зазначає наступне.

За змістом статті 15 Цивільно-процесуального кодексу України (надалі - ЦПК України) під цивільною юрисдикцією розуміється компетенція загальних судів вирішувати з додержанням процесуальної форми цивільні справи у видах проваджень, передбачених цим Кодексом.

За загальним правилом у порядку цивільного судочинства суди вирішують справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, у яких хоча б одна зі сторін є фізичною особою, зокрема, спори, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також із інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства (статті 3, 15 ЦПК України).

Отже, у порядку цивільного судочинства можуть розглядатися будь-які справи, у яких хоча б одна зі сторін є фізичною особою, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства.

Відповідно до ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 12 жовтня 1978 року у справі Zand v. Austria вказав, що словосполучення «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття «суд, встановлений законом» у частині першій ст.6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з <…> питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів <…>». З огляду на це не вважається «судом, встановленим законом» орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

Таким чином, суд зазначає, що вищевказані позовні вимоги заявлені позивачем носять кримінально-правовий та цивільно-правовий характер без вимог вирішити публічно-правовий спір. Відтак, вимоги позивача у даній справі не стосуються захисту його прав, свобод та інтересів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади та місцевого самоврядування, а тому компетенція адміністративних судів на нього не поширюється.

Аналіз наведених вище правових норм свідчить про те, що, спірні правовідносини, які виникли між позивачем та відповідачами, не містять ознак публічності, оскільки дії відповідачів впливають на права позивача у сфері кримінальних та цивільних правовідносин, захист яких, віднесений до компетенції місцевого суду в порядку кримінального та цивільного судочинства, позаяк характер спірних правовідносин є кримінально-правовий та цивільно-правовим і не має ознак публічно-правового спору.

Що стосується позовної вимоги позивача, щодо стягнення з Головного управління Національної поліції у Львівській області, Львівської обласної психіатричної лікарні суму відшкодування моральної шкоди у розмірі 281600,00 гривень завданої незаконними діями та рішеннями працівниками поліції та медичними працівниками, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.2 ст.21 КАС України вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб'єктів публічно-правових відносин, розглядаються адміністративним судом, якщо вони заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір. Інакше вимоги про відшкодування шкоди вирішуються судами в порядку цивільного або господарського судочинства.

У звязку із тим, що в частині позовних вимог, що стосуються зобовязання Головне управління Національної поліції у Львівській області притягнути до відповідальності працівників поліції ОСОБА_2 та ОСОБА_3, Пустомитівського ВП, а також лікаря-психіатра ОСОБА_4М Пустомитівської ЦРП та зобовязання Львівську обласну психіатричну лікарню зняти ОСОБА_1 з обліку психіатричного закладу суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги не належать розглядати в порядку адміністративного судочинства, а як стверджується матеріалами позовної заяви заявлена позовна вимога про стягнення моральної шкоди заявлена в контексті вищевказаних позовних вимог. Таким чином, дана вимога повинна розглядатися в порядку того судочинства, в якому будуть розглядатися вимоги про зобовязання Головне управління Національної поліції у Львівській області притягнути до відповідальності працівників поліції ОСОБА_2 та ОСОБА_3, Пустомитівського ВП, а також лікаря-психіатра ОСОБА_4М Пустомитівської ЦРП та зобовязання Львівську обласну психіатричну лікарню зняти ОСОБА_1 з обліку психіатричного закладу, так як випливає із них.

Тож, беручи до уваги вищевказане, а також зважаючи на те, що частина позовних вимог заявлена позивачем не відноситься до юрисдикції адміністративних судів, однак підлягає розгляду в порядку кримінального та цивільного судочинства, суд прийшов до висновку про необхідність відмови у відкритті провадження в частині позовних вимог, зокрема позовні вимоги, що стосуються Головного управління Національної поліції у Львівській області та частина позовних вимог, що стосується Львівської обласної психіатричної лікарні.

Керуючись ст.ст.2, 4, 17, 107, 109, 158-160, 165 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя -

У Х В А Л И В :

Відмовити у відкритті провадження в адміністративній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Львівській області, Львівської обласної психіатричної лікарні, в частині позовних вимог:

-про зобовязання Головне управління Національної поліції у Львівській області притягнути до відповідальності працівників поліції ОСОБА_2 та ОСОБА_3, Пустомитівського ВП, а також лікаря-психіатра ОСОБА_4М Пустомитівської ЦРП;

-про зобовязання Львівську обласну психіатричну лікарню зняти ОСОБА_1 з обліку психіатричного закладу;

-про стягнення з Головного управління Національної поліції у Львівській області, Львівської обласної психіатричної лікарні суму відшкодування моральної шкоди у розмірі 281600,00 гривень завданої незаконними діями та рішеннями працівниками поліції та медичними працівниками.

Розяснити позивачу, що повторне звернення тієї ж особи до адміністративного суду з таким самим адміністративним позовом, щодо якого постановлено ухвалу про відмову у відкритті провадження, не допускається.

Копію даної ухвали, разом із позовною заявою та усіма доданими до неї матеріалами, надіслати позивачу.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом пяти днів з дня проголошення ухвали. У разі якщо ухвалу було постановлено в письмовому провадженні або згідно з частиною третьою статті 160 цього Кодексу, або без виклику особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом пяти днів з дня отримання копії ухвали.

Ухвала суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст.254 КАС України.

Суддя Сакалош В.М.