Справа № 825/514/17
Суддя: Соломко І.І.
Дата ухвалення: 2017-03-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

27 березня 2017 року м. Чернігів Справа № 825/514/17

Суддя Чернігівського окружного адміністративного суду Соломко І.І., перевіривши матеріали адміністративного позову ОСОБА_1 до Міністерства внутрішніх справ України, Головного управління Національної поліції в м. Києві про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на роботі, зобов'язання вчинити певні дії

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась до суду з адміністративним позовом до Міністерства внутрішніх справ України, Головного управління Національної поліції в м. Києві, в якому просить:

- визнати протиправним та скасувати наказ Управління Міністерства внутрішніх справ України на Південно-Західній залізниці від 09.09.2015 № 87 про звільнення зі служби в органах внутрішніх справ України з 09.09.2015;

- поновити на службі в органах внутрішніх справ України на посаді юрисконсульта лінійного відділу на станції Київ-Пасажирський УМВС України на Південно-Західній залізниці з 09.09.2015;

- зобовязати Головне управління Національної поліції в м. Києві розглянути кандидатуру ОСОБА_1 для зайняття посади у відповідно до пункту 9 Розділу ХІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про Національну поліцію" та видати відповідний наказ з цього приводу;

- зобовязати Міністерство внутрішніх справ України виплатити на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 09.09.2015 по день вирішення справи.

Одночасно з адміністративним позовом позивачем заявлено клопотання про поновлення строку звернення до суду. Обґрунтовуючи причини пропуску строку звернення до суду позивач зазначає, що на момент винесення оскаржуваного наказу перебувала у відпустці по догляду за дитиною, тому вважає, що такі строки були пропущені ним з поважних причин.

Суд, розглянувши подане клопотання та вивчивши матеріали позову приходить до наступного.

Так, згідно із частиною першою статті 99 КАС України адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Разом з тим, для оскарження рішень щодо звільнення з публічної служби процесуальним законом передбачено певні особливості.

Зокрема, відповідно до частини третьої статті 99 КАС України для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Предметом оскарження в цій справі є наказ про звільнення позивача з публічної служби.

Як вбачається з матеріалів позову, позивач була звільнена із органів внутрішній справ під час перебування у відпустці для догляду за дитиною.

Зазначені обставини, на переконання суду, свідчить про те, що пропущення позивачем встановленого законом строку звернення до адміністративного суду відбулось з об'єктивних та поважних причин.

Вирішуючи клопотання позивача про поновлення строку звернення до адміністративного суду, суд також враховує, що відповідно до частини другої статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Згідно з Рішенням Конституційного Суду України у справі за конституційним зверненням громадянки ОСОБА_2 щодо офіційного тлумачення частини другої статті 55 Конституції України та статті 248-2 Цивільного процесуального кодексу України (справа громадянки ОСОБА_2 щодо права на оскарження в суді неправомірних дій посадової особи) від 25.11.1997 частину другу статті 55 Конституції України необхідно розуміти так, що кожен, тобто громадянин України, іноземець, особа без громадянства має гарантоване державою право оскаржити в суді загальної юрисдикції рішення, дії чи бездіяльність будь-якого органу державної влади, органу місцевого самоврядування, посадових і службових осіб, якщо громадянин України, іноземець, особа без громадянства вважають, що їх рішення, дія чи бездіяльність порушують або ущемляють права і свободи громадянина України, іноземця, особи без громадянства чи перешкоджають їх здійсненню, а тому потребують правового захисту в суді. Такі скарги підлягають безпосередньому розгляду в судах незалежно від того, що прийнятим раніше законом міг бути встановлений інший порядок їх розгляду (оскарження до органу, посадової особи вищого рівня по відношенню до того органу і посадової особи, що прийняли рішення, вчинили дії або допустили бездіяльність).

Зміст вищевказаної конституційної норми відображений і у частині першій статті 6 КАС України, якою передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Крім того, відповідно до частини третьої та четвертої статті 8 КАС України звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Право на справедливий суд та доступ до суду закріплене також і в пункті 1 статті 6 Європейської Конвенції з прав людини. В цьому контексті доцільно звернутись до практики Європейського суду з прав людини, яка згідно із статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" є джерелом права та повинна враховуватись судами України при розгляді справ.

Так, у справі Bellet v. France Європейський суд з прав людини зазначив, що "стаття 6 параграфу 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданих національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права".

У рішенні по справі "Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії" від 13 січня 2000 року та у рішенні по справі "Перес де Рада Каваніллес проти Іспанії" від 28 жовтня 1998 року Європейський Суд з прав людини вказав, що надто суворе тлумачення внутрішніми судами процесуальної норми позбавило заявників права доступу до суду і завадило розгляду їхніх позовних вимог. Це визнане порушенням пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Конвенційні стандарти стосовно доступу до суду викладено Європейським судом з прав людини і у багатьох інших рішеннях (справи "Ґолдер проти Сполученого Королівства", "Кутіч проти Хорватії", "Балацький проти України" тощо).

Відтак, за встановлених судом обставин справи, відмова у задоволенні клопотання позивача про поновлення строку звернення до адміністративного суду може свідчити про порушення гарантованого особі права на доступ до суду.

Згідно із частиною першою статті 100 КАС України адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, про що постановляється ухвала.

З огляду на викладене та враховуючи те, що наведені позивачем причини пропуску строку звернення до адміністративного суду є поважними, підтверджуються документально, заявлене клопотання належить задовольнити.

Керуючись ст.ст. 99, 100, 167, 254 КАС України суд, -

У Х В А Л И В:

Клопотання задовольнити.

Визнати поважними причини пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду з адміністративним позовом у справі №825/514/17.

Ухвала оскарженню не підлягає, однак заперечення на неї можуть бути викладені в апеляційній скарзі на рішення суду, прийняте за наслідками розгляду справи.

Відповідно до ч. 6 ст. 254 КАС України ухвали суду, які не можуть бути оскаржені, набирають законної сили з моменту постановлення.

Суддя І.І. Соломко