Справа № 336/43/16-а
Суддя: Іваненко Я.Л.
Дата ухвалення: 2017-03-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 березня 2017 року м. Київ К/800/12890/16

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в складі:

головуючого - судді суддів:Іваненко Я.Л., Заїки М.М., Мойсюка М.І.,
розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом Відкритого акціонерного товариства «Запоріжжяобленерго» в особі Запорізьких міських електричних мереж до Управління праці та соціального захисту населення Запорізької міської ради по Шевченківському району про зобов'язання вчинити певні дії за касаційною скаргою Відкритого акціонерного товариства «Запоріжжяобленерго» в особі Запорізьких міських електричних мереж на ухвалу Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 11 січня 2016 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 12 квітня 2016 року,

в с т а н о в и л а :

У грудні 2015 року ВАТ «Запоріжжяобленерго» в особі Запорізьких міських електричних мереж звернулося до суду з позовом до Управління праці та соціального захисту населення Запорізької міської ради по Шевченківському району, в якому просило зобов'язати відповідача здійснити розрахунок з постачальником електричної енергії ВАТ «Запоріжжяобленерго» за надані пільги на оплату електроенергії пільговим категоріям громадян з врахуванням розбіжностей, викладених в акті звірки розрахунків станом на 01 грудня 2015 року в сумі 15 538,36 грн.

В обґрунтування позову зазначило, що відповідачем не у повній мірі були відшкодовані витрати ВАТ «Запоріжжяобленерго» за надані пільги на оплату електроенергії деяким пільговим категорія громадян.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 11 січня 2016 року, залишеною без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 12 квітня 2016 року, позивачу відмовлено у відкритті провадження в адміністративній справі на підставі пункту 1 частини 1 статті 109 Кодексу адміністративного судочинства України.

У касаційній скарзі ВАТ «Запоріжжяобленерго» в особі Запорізьких міських електричних мереж, посилаючись на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, просить скасувати ухвалу Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 11 січня 2016 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 12 квітня 2016 року та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції. В обґрунтування доводів касаційної скарги вказує на помилковість висновків судів попередніх інстанцій що даний спір не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства, оскільки предметом спору у цій справі є бездіяльність Управління праці та соціального захисту населення Запорізької міської ради по Шевченківському району, яка полягає у неповному виконанні ним своїх владних управлінських функцій щодо компенсації витрат за надані населенню пільги на оплату електроенергії.

Перевіривши за матеріалами справи доводи касаційної скарги та правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права, правової оцінки обставин у справі у межах доводів касаційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно статті 159 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим, тобто таким, що ухвалене відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржувані судові рішення вказаним вимогам не відповідають.

Відмовляючи у відкритті провадження у справі, суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що між позивачем та відповідачем існує спір з приводу грошових сум при здійсненні розрахунків за надані пільги на оплату електроенергії пільговим категоріям громадян з врахуванням розбіжностей, викладених в акті звірки розрахунків. По своїй суті дані правовідносини є господарсько-правовими, а тому дану позовну заяву не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Однак такий висновок судів попередніх інстанцій є передчасним та не ґрунтується на нормах процесуального права.

Відповідно до частини 1 та 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ. До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

У пункті 1 частини 1 статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України справу адміністративної юрисдикції визначено як переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема, фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

З матеріалів справи вбачається що спір між сторонами у даній справі виник у сфері правовідносин з приводу соціального захисту громадян, а саме стягнення коштів на покриття витрат від наданих пільг на оплату електроенергії пільговим категоріям громадян.

Відповідно до частини 1 статті 19 Закону України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» виключно законами України визначаються, зокрема, пільги щодо оплати житлово-комунальних, транспортних послуг і послуг зв'язку та критерії їх надання. Державні соціальні гарантії є обов'язковими для всіх державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності.

Частиною 2 статті 22 цього Закону визначено, що координацію діяльності органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо застосування державних соціальних стандартів і нормативів та нормативів фінансового забезпечення надання державних соціальних гарантій здійснюють спеціально уповноважені центральні органи виконавчої влади, що відповідають за реалізацію державної політики у сфері фінансів та соціального захисту.

Аналіз наведених норм законодавства дає підстави вважати, що вирішуваний спір є публічно-правовим, оскільки виник за участю суб'єкта владних повноважень, який реалізовував у спірних правовідносинах надані йому чинним законодавством владні управлінські функції у сфері соціального захисту громадян.

Враховуючи викладене, колегія суддів Вищого адміністративного суду України вважає помилковими висновки судів попередніх інстанцій про наявність підстав для відмови у відкритті провадження у справі за пунктом 1 частини 1 статті 109 Кодексу адміністративного судочинства України, а оскаржувані ухвали такими, що постановлені з порушенням норм процесуального права.

Частиною 2 статті 227 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, які унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

За таких обставин ухвала Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 11 січня 2016 року та ухвала Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 12 квітня 2016 року підлягають скасуванню, а справа направленню до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись статтями 220, 222, 223, 227, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу Відкритого акціонерного товариства «Запоріжжяобленерго» в особі Запорізьких міських електричних мереж задовольнити.

Ухвалу Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 11 січня 2016 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 12 квітня 2016 року скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, оскарженню не підлягає.

Головуючий: Я.Л. Іваненко

Судді: М.М. Заїка

М.І. Мойсюк