Справа № 813/2095/16
Суддя: Грень Наталія Михайлівна
Дата ухвалення: 2017-03-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 березня 2017 року Справа № 813/2095/16

Львівський окружний адміністративний суд у складі:

головуючий суддя Грень Н.М.,

секретар судового засідання Гавірко О.О.,

представник позивача Міклюш Т.Р.,

представник відповідача Новіцька С.В.,

представник відповідача Кіт М.С.,

розглянув у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом Городоцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної Фіскальної Служби у Львівській області до Товариства з обмеженою відповідальністю «Ліас-Україна», про стягнення коштів з рахунків у банках, обслуговуючих такого платника, -

в с т а н о в и в :

На розгляд Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява Городоцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Львівській області до Товариства з обмеженою відповідальністю «Ліас-Україна», із вимогою стягнути з відповідача кошти у сумі 1 954 953,03 грн. з рахунків у банках, обслуговуючих такого платника податків для погашення податкового боргу.

В обгрунтування позовних вимог зазгачено, що відповідач має податкову заборгованість, яка виникла внаслідок несплати податкового зобов'язання по податку на прибуток та авансових внесках. При цьому, оскільки вжиті позивачем заходи не призвели до погашення відповідачем податкового боргу, тому Городоцька ОДПІ ГУ ДФС у Львівській області звернулася із означеним позовом до суду.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив суд позов задовольнити.

Представники відповідача у судовому засіданні проти позову заперечили та просили в його задоволенні відмовити з підстав, викладених у письмових запереченнях, що долучених до матеріалів справи. Додатково зазначили, що не заперечують щодо суми заборгованості, проте вважають, що зазначений спір має вирішуватись господарським судом в рамках порушеної справи про банкрутство.

Суд, заслухав пояснення сторін, з'ясував обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги та заперечення, а також ті, які мають значення для вирішення справи, повно, всебічно та об'єктивно дослідив докази у справі, та встановив наступне.

Відповідно до довідки Городоцької ОДПІ ГУ ДФС у Львівській області №1496/10/2300 від 16.05.2016 року про заборгованість по платежах до бюджету, у відповідача наявна заборгованість по податку на прибуток приватних підприємств у загальному розмірі 1954953,03 грн.

Вказана заборгованість виникла, як зазначив позивач у позовній заяві, на підставі самостійно задекларованої до сплати суми податку у податковій декларації з податку на прибуток від 03.03.2014 року за період 2013 року та нарахованої пені та станом на 01.06.2016 року становить за основним платежем 1929988,09 грн.; пеня - 24964,94 грн.

Стаття 67 Конституції України визначає, що кожен зобов'язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Підпунктом 16.1.4 п. 16.1 статті 16 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року № 2755-VІ передбачено обов'язок платників податків сплачувати податки та збори у строки та в розмірах, встановлених цим Кодексом.

Згідно з підпунктом 14.1.175 пункту 14.1. статті 14 цього ж Кодексу, податковий борг - сума грошового зобов'язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), самостійно узгодженого платником податків або узгодженого в порядку оскарження, але не сплаченого у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов'язання.

Пунктом 129.1.1 ст. 129 ПК України,передбачено, що після закінчення встановлених цим Кодексом строків погашення узгодженого грошового зобов'язання на суму податкового боргу нараховується пеня.

Відповідно до пункту 59.1 статті 59 ПК України, у разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов'язання в установлені законодавством строки, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

Разом з тим, пунктом 59.5 цієї ж статті передбачено, що у разі коли у платника податків, якому надіслано (вручено) податкову вимогу, сума податкового боргу збільшується, погашенню підлягає вся сума податкового боргу такого платника податку, що виник після надіслання (вручення) податкової вимоги.

Відповідно до п.п. 20.1.34 п. 20.1 ст. 20 ПК України, контролюючі органи мають право звертатися до суду щодо стягнення коштів платника податків, який має податковий борг, з рахунків у банках, що обслуговують такого платника податків, на суму податкового боргу або його частини.

Згідно з п. 95.3 ст. 95 ПК України, стягнення коштів з рахунків платника податків у банках, обслуговуючих такого платника податків, здійснюється за рішенням суду, яке направляється до виконання контролюючим органам, у розмірі суми податкового боргу або його частини.

Приписами п. 95.4 ст. 95 ПК України передбачено, що контролюючий орган на підставі рішення суду здійснює стягнення коштів у рахунок погашення податкового боргу за рахунок готівки, що належить такому платнику податків. Стягнення готівкових коштів здійснюється у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

На підтвердження своєї правової позиції представник позивача в судовому засіданні послався на положення п. 57.1 ст. 57 Податкового кодексу України, відповідно до якого, платник податків зобов'язаний самостійно сплатити суму податкового зобов'язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Однак, за встановлених фактичних обставин справи, суд надає критичної оцінки доводам та поясненням представника позивача щодо заявлених позовних вимог, у зв'язку з наступним.

Судом встановлено, що постановою Господарського суду Львівської області від 25.02.2014 року у справі №914/3250/13 ТзОВ «Ліас-Україна» визнано банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру.

25.02.2014 року судом здійснено оприлюднення на офіційному веб-сайті Вищого господарського суду України оголошення про визнання ТзОВ «Ліас-Україна» банкрутом та відкриття ліквідаційної процедури.

08 червня 2015 року ліквідатором ТзОВ «Ліас-Україна» подано заяву про затвердження мирової угоди від 05.06.2015 року у справі №914/3250/13 про банкрутство ТзОВ «Ліас-Україна».

У подальшому, ліквідатором Товариства за заявою було внесено зміни до заяви про укладення мирової угоди від 05.06.2015 року.

Умовами мирової угоди від 05.06.2015 року, яка укладена між ТзОВ «Ліас-Україна» в особі ліквідатора арбітражним керуючим та кредиторами ТзОВ «Ліас-Україна», із врахуванням змін до мирової угоди від 17.07.2015 року, передбачено наступне: мирова угода укладена щодо вимог, забезпечених заставою, вимог другої та наступних черг задоволення вимог кредиторів, визначених ст. 45 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», включених до реєстру вимог кредиторів, що є предметом даної мирової угоди на загальну суму 9027111,01 грн., до якої відносяться вимоги, зокрема, Городоцької ОДПІ ГУ Міндоходів у Львівській області з кредиторськими вимогами у сумі 1911198,00 грн. (податок на прибуток).

Таким чином, судом встановлено, що сума у розмірі 1911198,00 грн. з податку на прибуток є предметом розгляду у господарській справі про банкрутство ТзОВ «Ліас-Україна», в якій у тому числі Городоцька ОДПІ є кредитором і вимоги якої включені до умов мирової угоди.

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 22.09.2015 року у справі №914/3250/13 затверджено мирову угоду від 05.06.2015 року, із врахуванням змін до мирової угоди від 17.07.2015 року, укладену між ТзОВ «Ліас-Україна» та кредиторами, у тому числі Городоцькою ОДПІ ГУ ДФС у Львівській області, зі сумою кредиторських вимог - 1911198,00 грн. (податок на прибуток). Так, в межах господарської справи судом затверджено мирову угоду ухвалою від 22.09.2015 року, в якій встановлено, що кредиторські вимоги контролюючого органу на суму 1911198,00 грн. (податок на прибуток) підлягають погашенню шляхом сплати боржником разовим платежем.

Закон України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», в редакції станом на час виникнення спірних правовідносин, розрізняє поняття вимог, які виникли до порушення провадження у справі про банкрутство, та вимог, які виникли після порушення провадження у справі про банкрутство.

Крім того, відповідно до п. 87.10 ст. 87 Податкового кодексу України, з моменту винесення судом ухвали про порушення провадження у справі про банкрутство платника податків порядок погашення грошових зобов'язань, які включені до конкурсних кредиторських вимог контролюючих органів до такого боржника, визначається згідно із Законом України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» без застосування норм цього Кодексу.

Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 77 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», під мировою угодою у справі про банкрутство розуміється домовленість між боржником і кредиторами стосовно відстрочки та/або розстрочки, а також прощення (списання) кредиторами боргів боржника, яка оформляється шляхом укладення угоди між сторонами. Мирова угода може бути укладена на будь-якій стадії провадження у справі про банкрутство. У процедурі розпорядження майном боржника мирову угоду може бути укладено лише після виявлення всіх кредиторів і затвердження господарським судом реєстру вимог кредиторів.

Таким чином, на стадії затвердження мирової угоди у справах про банкрутство, саме мирової угоди визначають розмір вимог кредитора, процедуру їх погашення, і після затвердження судом мирової угоди кредитор не вправі самостійно змінювати умови такої в частині збільшення вимог, порядку їх погашення.

Суд звертає увагу, що ухвалою Господарського суду Львівської області від 22.09.2015 року затверджено порядок, яким відповідач погашатиме кредиторські вимоги у розмірі 1911198,00 грн. з податку на прибуток перед контролюючим органом, а саме - шляхом сплати коштів боржником разовим платежем.

Водночас, як з'ясовано судом у процесі розгляду справи, контролюючим органом фактично збільшено суму грошових зобов'язань з податку на прибуток (повторно на 1911198,00 грн.), не беручи до уваги того, що вказана сума боргу охоплена мировою угодою й, окрім того, пред'явлено до стягнення у судовому порядку кошти у розмірі 18790,01 грн. по податку на прибуток за 2014-2015 р.р., які виникли до моменту затвердження мирової угоди (тобто збільшено кредиторські вимоги до відповідача), при цьому, без внесення змін до умов мирової угоди.

Більше того, представниками відповідача на підтвердження виконання умов мирової угоди надано суду докази - копії платіжних доручень про часткове погашення кредиторських вимог, а відтак, безпідставним є стягнення в межах адміністративної справи кошти у сумі 1911198,00 грн. по податку на прибуток.

З приводу тверджень представника позивача про наявність у відповідача заборгованості по авансових внесках, задекларованих останнім за 2014 рік та 2015 рік у розмірі 159267,00 грн. і непогашених у розмірі - 18790,01 грн., то суд зазначає наступне.

Згідно ч. 2 ст. 78 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», у разі якщо умови мирової угоди передбачають розстрочку чи відстрочку або прощення (списання) боргів чи їх частини, орган стягнення зобов'язаний погодитися із задоволенням частини вимог з податків, зборів (обов'язкових платежів) на умовах такої мирової угоди з метою забезпечення відновлення платоспроможності підприємства. При цьому, податковий борг, який виник у строк, що передував трьом повним календарним рокам до дня подання заяви про порушення справи про банкрутство до господарського суду, визнається безнадійним та списується, а податкові зобов'язання чи податковий борг, які виникли у строк протягом трьох останніх перед днем подання заяви про порушення справи про банкрутство до господарського суду календарних років, розстрочується (відстрочується) або списується на умовах мирової угоди.

Таким чином, суд дійшов висновку, що стягнення в даній адміністративній справі заборгованості з авансового платежу по податку на прибуток за 2014-2015 р.р. у розмірі 18790,01 грн. є безпідставним, оскільки будь-які зобов'язання або ж податковий борг, наявний у відповідача, у відповідності з вимогами Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», підлягали включенню до умов мирової угоди. Більш того, такі вимоги контролюючий орган мав заявити у межах розгляду справи про банкрутство.

Крім того, суд зазначає, що суму з податку на прибуток у розмірі 1911198,00 грн., яку Товариство повинно сплатити станом на 2015 рік за попередні періоди затверджено умовами мирової угоди згідно ухвали суду від 22.09.2015 року, а відтак, додаткове нарахування станом на 2016 рік у розмірі 18790,01 грн. з податку на прибуток суперечить положенням податкового законодавства.

Суд звертає увагу, що оскільки затверджено мирову угоду з метою відновлення боржником (відповідачем у справі) своєї платоспроможності, а тому відсутні будь-які підстави у позивача в силу вимог Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» нараховувати пеню за несвоєчасну сплату зобов'язань.

Тож, у зв'язку із наведеним, суд дійшов висновку, що оскільки постановою від 25.02.2014 року Господарським судом Львівської області визнано боржника банкрутом, тому з лютого 2014 року в Товариства не може виникати додаткових зобов'язань.

Аналогічні правові висновки містяться також у постанові Верховного суду України від 21.04.2015 року у справі №21-91а15.

Відповідно до статті 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд, згідно з статтею 86 цього Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

З урахуванням вищенаведеного, суд зазначає, що пояснення та докази, надані представниками відповідача, дають суду підстави для постановляння висновків, які спростовують доводи позивача, а встановлені у справі фактичні обставини підтверджують позицію відповідача.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що позовні вимоги Городоцької ОДПІ ГУ ДФС у Львівській області, заявлені в рамках даного адміністративного позову, не ґрунтуються на нормах закону та не підлягають задоволенню.

Відповідно до ст.94 Кодексу адміністративного судочинства України, судові витрати, здійснені позивачем, з відповідача не належить стягувати.

Керуючись ст. ст. 7-14, 17-20, 69-71, 86, 94, 158-163, 167 КАС України, суд -

п о с т а н о в и в :

1.У задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

2. Судові витрати стягненню не підлягають.

Постанову може бути оскаржено, згідно зі ст. 186 КАС України, протягом 10 днів з дня її проголошення чи отримання копії постанови, шляхом подання апеляційної скарги до Львівського апеляційного адміністративного суду через Львівський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом 10 днів з дня отримання копії постанови.

Постанова набирає законної сили, згідно зі ст. 254 КАС України, після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, то вважається, що постанова суду не набрала законної сили.

Суддя Грень Н.М.

Повний текст постанови складено та підписано 27.03.2017 року.