Справа № 330/121/17(2-а/330/5/2017)
Суддя: Іванов С.М.
Дата ухвалення: 2017-03-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

23 березня 2017 рокусправа № 330/121/17(2-а/330/5/2017)

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Іванова С.М.

суддів: Панченко О.М. Чередниченка В.Є.

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за апеляційною скаргою Управління пенсійного фонду України в Якимівському районі Запорізької області на постанову Якимівського районного суду Запорізької області від 06 лютого 2017 року по справі № 330/121/17 (2-а/330/5/2017) за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Якимівському районі Запорізької області про визнання протиправними дій і зобовязання перерахувати та виплатити недоплачене щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці, -

ВСТАНОВИВ:

У січні 2017 року ОСОБА_1 (далі позивач) звернулася до суду з позовом до Управління Пенсійного фонду України в Якимівському районі Запорізької області (далі відповідач), в якому просила визнати протиправними дії щодо відмови в проведенні перерахунку та виплаті щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці відповідно до довідки Територіального управління державної судової адміністрації України в Запорізькій області від 03 жовтня 2016 року № 08-03/973, про суддівську винагороду ОСОБА_1, яка враховується при перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці станом на 04 жовтня 2016 року у розмірі 88 % заробітної плати судді у відставці та відмов у виплаті недоплаченого щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, починаючи з 04 жовтня 2016 року; зобовязати відповідача здійснити перерахунок та виплату з 04 жовтня 2016 року по теперішній час щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці відповідно до довідки Територіального управління державної судової адміністрації України в Запорізькій області від 03 жовтня 2016 року № 08-03/973, про суддівську винагороду ОСОБА_1, яка враховується при перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці і станом на 04 жовтня 2016 року і складає 21750 грн., в розмірі 88 відсотків заробітної плати судді, який працює на відповідній посаді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.

Постановою Якимівського районного суду Запорізької області від 06 лютого 2017 року позовні вимоги задоволено.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, Управління Пенсійного фонду України в Якимівському районі Запорізької області подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати оскаржувану постанову та ухвалити нову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що стаж роботи позивача на посадах, які дають право на призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці становить 16 років 7 місяців та 28 днів і лише за кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років, розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на 2 % заробітку.

Перевіривши матеріали справи, оцінивши доводи апеляційної скарги та правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права в межах доводів останньої, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 постановою Верховної Ради України від 22 вересня 2016 року № 1600-VIII «Про звільнення суддів» була звільнена з посади судді Якимівського районного суду Запорізької області у звязку з поданням заяви про відставку.

Наказом голови Якимівського районного суду Запорізької області від 03 жовтня 2016 року № 77, відповідно до статті 120 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», ОСОБА_1 виключено зі складу суддів Якимівського районного суду Запорізької області у звязку з відставкою на підставі постанови Верховної Ради України від 22 вересня 2016 року №1600-VIII.

ОСОБА_1 звернулася до Управління Пенсійного фонду України в Якимівському районі Запорізької області із заявою про призначення довічного грошового утримання судді у відставці згідно з Законом України «Про судоустрій і статус суддів», надавши необхідні документи.

Відповідно до розпорядження № 130365 від 20.12.2016 року відповідачем призначено позивачу довічне грошове утримання судді з 04.10.2016 року у розмірі 80 % заробітної плати судді (а.с.14).

Не погодившись з розміром отриманого довічного грошового утримання судді, позивач 20.12.2016 року звернулася до Управління Пенсійного фонду України в Якимівському районі Запорізької області із заявою про проведення перерахунку довічного грошового утримання відповідно до наданої довідки Територіального управління державної судової адміністрації України в Запорізькій області в розмірі 88 відсотків.

Листом від 26 грудня 2016 року № 36/Б-05 управління Пенсійного фонду України в Якимівському районі Запорізької області повідомило про відмову у перерахунку пенсії у звязку з тим, що стаж роботи безпосередньо на посаді судді складає 16 років 3 місяці 28 днів, тому розмір щомісячного довічного грошового утримання розраховано у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді (а.с.13).

Вважаючи неправомірними дії відповідача щодо визначення розміру щомісячного довічного грошового утримання 80 відсотків від суддівської винагороди замість 88 відсотків позивач звернувся до суду.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що дії відповідача щодо призначення позивачу щомісячного довічного грошового утримання у розмірі 80 % від суддівської винагороди, виходячи лише зі стажу роботи на посадах судді без врахування половини строку навчання за денною формою у вищому навчальному закладі та служби в органах прокуратури на посаді старшого помічника прокурора, є неправомірними.

З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів апеляційного суду погоджується з огляду на наступне.

Частиною 1 статті 126 Конституції України визначено, що незалежність і недоторканість суддів гарантується Конституцією і законами України.

Однією з гарантій забезпечення незалежності суддів є надання їм за рахунок держави матеріального і соціального захисту, до яких, зокрема, відноситься і щомісячне довічне грошове утримання суддів у відставці.

Як зазначив Конституційний Суд України у своєму рішення від 11 жовтня 2005 року № 8-рп/2005 право судді, який перебуває у відставці, на пенсійне або щомісячне довічне грошове утримання є гарантією незалежності працюючих суддів. Щомісячне довічне грошове утримання - це особлива форма соціального забезпечення суддів, зміст якої полягає у гарантованій державою щомісячній звільненій від сплати податків грошовій виплаті, що слугує забезпеченню їх належного матеріального утримання, в тому числі після звільнення від виконання обов'язків судді. Надання судді матеріального захисту є гарантією забезпечення його незалежності. Разом з тим, будь-яке зниження рівня гарантій незалежності суддів суперечить конституційній вимозі неухильного забезпечення незалежного правосуддя.

В рішенні Конституційного Суду України від 03 червня 2013 року № 3-рп/2013 (у справі за конституційним поданням Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) окремих положень ст. 2, абз. 2 розділу 11 Прикінцеві та перехідні положення Закону України Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи, ст. 138 Закону України Про судоустрій і статус суддів (справа щодо змін умов виплати пенсій і щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці) також зазначено, що визначені Конституцією та законами України гарантії незалежності суддів є невід'ємним елементом їх статусу, поширюються на всіх суддів України та є необхідною умовою здійснення правосуддя неупередженим, безстороннім і справедливим судом. Такими гарантіями є надання їм за рахунок держави матеріального забезпечення (суддівська винагорода, пенсія, щомісячне довічне грошове утримання тощо).

На момент прийняття Верховною Радою України постанови від 22 вересня 2016 року про звільнення ОСОБА_1 з посади судді Якимівського районного суду Запорізької області у відставку спірні правовідносини регулювалися Законом України від 7 липня 2010 року № 2453-VI «Про судоустрій і статус суддів» (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин).

За правилами частини 1 статті 20 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суддя, який має стаж роботи на посаді судді не менше двадцяти років, що визначається відповідно до статті 135 цього Закону, має право подати заяву про відставку.

Згідно із вимогами статті 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» до стажу роботи на посаді судді зараховується робота на посаді: судді судів України, арбітра (судді) арбітражних судів України, державного арбітра колишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражів України; члена Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України; судді у судах та арбітрів у державному і відомчому арбітражах колишнього СРСР та республік, що входили до його складу.

Водночас відповідно до пункту 11 Перехідних положень Закону України від 7 липня 2010 року № 2453-VI «Про судоустрій і статус суддів» судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день набрання чинності цим Законом.

З матеріалів адміністративної справи вбачається, що з 30 квітня 1993 року ОСОБА_1 був призначена на посаду народного судді Якимівського районного суду Запорізької області (а.с.17).

До набрання чинності від 7 липня 2010 року № 2453-VI «Про судоустрій і статус суддів» зазначені правовідносини регулювались Законом України від 15 грудня 1992 року № 2862-ХІІ «Про статус суддів».

Відповідно до частини першої статті 43 Закону України від 15 грудня 1992 року № 2862-ХІІ «Про статус суддів» кожен суддя за умови, що він працював на посаді судді не менше 20 років, має право на відставку, тобто на звільнення його від виконання обов'язків за власним бажанням або у зв'язку з закінченням строку повноважень.

Згідно з частиною 4 статті 43 Закону України "Про статус суддів" від 15 грудня 1992 року № 2862-ХІІ, який діяв на день набрання чинності Законом № 2453-VI від 07.07.2010 року, судді у відставці, який має стаж роботи на посаді судді не менше 20 років, виплачується за його вибором пенсія або звільнене від сплати податку щомісячне довічне грошове утримання в розмірі 80 відсотків заробітної плати працюючого на відповідній посаді судді. За кожний повний рік роботи понад 20 років на посаді судді розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не більше ніж до 90 відсотків заробітку судді.

До стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, крім роботи на посадах суддів судів України, державних арбітрів, арбітрів відомчих арбітражів України, зараховується також час роботи на посадах суддів і арбітрів у судах та державному і відомчому арбітражі колишнього СРСР та республік, що раніше входили до складу СРСР, час роботи на посадах, безпосередньо пов'язаних з керівництвом та контролем за діяльністю судів у Верховному Суді України, в обласних судах, Київському і Севастопольському міських судах, Міністерстві юстиції України та підвідомчих йому органах на місцях, за діяльністю арбітражів у Державному арбітражі України, Вищому арбітражному суді України, а також на посадах прокурорів і слідчих за умови наявності у всіх зазначених осіб стажу роботи на посаді судді не менше 10 років.

Згідно з абзацом 2 пункту 3-1 постанови Кабінету Міністрів України від 03.09.2005 р. № 865 Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів, доповненим згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 11.06.2008 р. № 545, до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів та календарний період проходження строкової військової служби.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 з 01 вересня 1987 року по 30 червня 1991 року навчалася у Харківському юридичному інституті ім. Ф.Е. Дзержинського, а з 01 лютого 1996 року по 16 листопада 2001 року працювала на посаді старшого помічника прокурора Якимівського району Запорізької області.

Отже, законодавством, яке діяло на момент набрання чинності Законом № 2453-VI, було передбачено право судді на зарахування до стажу, що дає право на відставку та одержання щомісячного довічного грошового утримання за умови роботи на посаді судді не менше як 10 років, половини строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів, календарного періоду проходження строкової військової служби, а також часу роботи на посадах прокурорів і слідчих.

Статтею 58 Конституції України закріплено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Згідно з вимогами статті 64 Конституції України конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

За приписами статей 21, 22 Конституції України права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними; при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Відповідно до пункту 8 частини 4 статті 48 Закону № 2453-VI незалежність судді забезпечується належним матеріальним та соціальним забезпеченням судді. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу визначених Конституцією України гарантій незалежності судді (частина 6 статті 47 вказаного Закону).

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що до стажу роботи на посаді судді, що дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці слід врахувати половину строку навчання за денною формою у вищому навчальному закладі та службу в органах прокуратури на посаді старшого помічника прокурора.

Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції і не дають підстав для висновку про помилкове застосування судом першої інстанції норм матеріального або процесуального права, яке призвело б до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про залишення оскаржуваного рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись статтями 197, 198, 200, 205, 206, 212 Кодексу адміністративного судочинства України,

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Управління пенсійного фонду України в Якимівському районі Запорізької області залишити без задоволення.

Постанову Якимівського районного суду Запорізької області від 06 лютого 2017 року по справі № 330/121/17 (2-а/330/5/2017) залишити без змін.

Ухвала Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду набирає законної сили відповідно до ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом 20 днів відповідно до ст. 212 та ч. 5 ст. 254 КАС України.

Головуючий: С.М. Іванов

Суддя: О.М. Панченко

Суддя: В.Є. Чередниченко