Справа № 804/7096/16
Суддя: Кононенко Олександр Володимирович
Дата ухвалення: 2017-01-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
05 січня 2017 р. Справа № 804/7096/16
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого суддіКононенко О. В.
при секретаріТонояні А.К.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпро адміністративну справу за адміністративним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 до Державної податкової інспекції у Бабушкінському районі м. Дніпропетровська Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про скасування податкових повідомлень-рішень, -
25.10.2016 року фізична особа-підприємець ОСОБА_3 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Державної податкової інспекції у у Бабушкінському районі м. Дніпропетровська Головного управління ДФС у Дніпропетровській області, в якій просить:
В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що відповідачем проведено перевірку, за результатами якої встановлено порушення п. 163.1 ст. 163, п. 177.2, п. 177.3, п. 177.4 ст. 177 Податкового кодексу України (далі - ПК України) та Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» від 08 липня 2010 р. № 2464 - VI (далі - Закон № 2464-VI), внаслідок чого винесені оскаржувані податкові повідомлення-рішення. З висновками акту та прийнятими на його підставі рішеннями позивач не погодився та зазначив, що вони сформовані без належної оцінки всіх наданих документів та з порушенням вимог діючого законодавства. Поряд з цим, позивач вказував, що зробивши висновки в акті перевірки щодо завищення валових витрат та як наслідок заниження податку на доходи з фізичних осіб, відповідач керувався лише припущеннями, та позиція відповідача не підкріплена належними доказами. Позивач зазначив, що до перевірки позивачем надано до контролюючого органу належним чином оформлені первинні документи, які підтверджують факт реального виконання господарських договорів, тому висновки відповідача про вчинення позивачем порушень законодавства не є обґрунтованими та не можуть бути покладені в основу спірних податкових повідомлень-рішень.
Позивач в судовому засіданні просив позов задовольнити, підтримав позицію викладену у позовній заяві.
Представник відповідача просив відмовити в задоволенні позовних вимог та надав письмові заперечення в обґрунтування яких зазначено, що при прийнятті оскаржуваних податкових повідомлень-рішень, відповідач діяв на підставі, в межах та у спосіб передбачений законами України. Висновки акту перевірки підтверджуються дослідженими в процесі перевірки документами. Контролюючим органом зроблено висновок про відсутність фактичного здійснення господарських операцій та не підтвердження господарської діяльності позивача у перевіряємий період первинними документами у зв'язку з ненаданням їх до перевірки в повному. Таким чином, оскаржувані податкові повідомлення-рішення були прийняті правомірно, а отже, підстави для задоволення позовних вимог відсутні.
Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, суд вважає за необхідне позов задовольнити частково, з наступних підстав.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що на підставі підпункту 20.1.4 пункту 20.1 статті 20, підпункту 75.1.2. пункту 75.1 статті 75, підпункту 78.1.4 пункту 78.1 статті 78, пункту 82.2 статті 82 Податкового кодексу України та на підставі наказу №217 від 03.02.2016 року проведено документальну планову виїзну перевірку фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 з питань своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів за період з 01.01.2013 року по 31.12.2015 року.
Такий висновок податковим органом зроблено, у зв'язку із тим, що при проведенні перевірки встановлено, що фізичною особою - підприємцем ОСОБА_3 неправомірно віднесено до складу валових витрат суму на придбання товарів у ТОВ «ІНКАСТ ТОРГ» у розмірі 40 915,00 грн. та ТОВ «МІНС КОМПАНІ» на суму - 65 015, 00 грн., у зв'язку із відсутністю документального підтвердження вказаних витрат.
Вирішуючи спір суд зазначає, що згідно з п.14.1.27 статті 14 Податкового кодексу України, витрати - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов'язань, внаслідок чого відбувається зменшення власного капіталу (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілу власником).
Як визначено п. 138.2. ст. 138 ПК України витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.
У разі якщо платник податку здійснює виробництво товарів, виконання робіт, надання послуг з довготривалим (більше одного року) технологічним циклом виробництва за умови, що договорами, укладеними на виробництво таких товарів, виконання робіт, надання послуг, не передбачено поетапної їх здачі, до витрат звітного податкового періоду включаються витрати, пов'язані з виробництвом таких товарів, виконанням робіт, наданням послуг у цьому періоді.
Відповідно до п. 139.1.9 ст. 139 ПК України витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.
Згідно зі статтею 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» господарською операцією є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства.
Статтею 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» (далі - Закон) визначено, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.
Згідно зі ст. 9 Закону, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.
Необхідність підтвердження господарських операцій первинними документами визначена п. 1.2 ст.1, п. 2.1 ст. 2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 № 88 і зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 05.06.1995 за № 168/704 (далі - Положення).
Відповідно до п. 2.1 ст. 2 Положення, первинні документи - це письмові свідоцтва, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення.
Господарські операції - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов'язань і фінансових результатів.
Згідно з п. 2.4 Положення, первинні документи (на паперових і машинозчитуваних носіях інформації) для надання їм юридичної сили і доказовості повинні мати такі обов'язкові реквізити: назва підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), код форми, дата і місце складання, зміст господарської операції та її вимірники (у натуральному і вартісному виразі), посади, прізвища і підписи осіб, відповідальних за дозвіл та здійснення господарської операції і складання первинного документа.
Відповідно до п. 2.15 та п. 2.16 вказаного Положення, забороняється приймати до виконання первинні документи на операції, що суперечать законодавчим і нормативним актам.
Отже, облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань платників податків здійснюється на підставі первинних документів, у яких міститься інформація саме про господарські операції (результати їх здійснення), а не про правочини (господарські зобов'язання).
Факт вчинення певних господарських операцій та правомірність подальшого відображення (проведення) їх у бухгалтерському та податковому обліку, можливо досліджувати лише на підставі вивчення та дослідження первинних документів платника податків, наявність та законність складення яких буде підтвердженням здійснення таких операцій.
Суд вважає, що висновки викладені в акті перевірки є хибними, а здійснення господарських операцій позивача з ТОВ «ІНКАСТ ТОРГ» та ТОВ «МІНС КОМПАНІ» підтверджується з огляду на наступне.
12.05.2016 року між ФОП ОСОБА_3 та ТОВ «ІНКАСТ ТОРГ» було укладено договір поставки № 615, відповідно до умов якого продавець зобов'язується передати в у власність, а покупець прийняти та оплатити продукцію, надалі іменовану товар, на умовах даного договору.
На виконання вимог вказаного договору продавцем було виставлено рахунок № 615_1 від 28.05.2014 року на товар: насос циркулярний ЦНС 50-2/10 у кількості 7 шт. та електричний двигун 110 В у кількості 7 шт. на загальну суму 49 098, 00 грн. ( в т.ч. ПДВ 8183,00 грн.).
Вказаний товар було особисто отримано позивачем, що підтверджується видатковою накладною № 406 від 28.05.2014 року на суму 40 915, 00 грн. (та ПДВ 8183,00 грн.).
Також було оформлено податкову накладну № 388 від 28.05.2014 року на суму 40 915, 00 грн. (та ПДВ 8183,00 грн.).
Розрахунок по вказаній операції було проведено в повному обсязі за допомогу карткового рахунку, що підтверджується випискою з особового рахунку (копію додаю).
Придбаний товар використовується позивачем для потреб власного виробництва, що не заперечується відповідачем.
01.09.2014 року між ФОП ОСОБА_3 (покупець) та ТОВ «МІНС КОМПАНІ» (продавець) було укладено договір поставки № 45, відповідно до умов якого продавець зобов'язується передати у власність, а покупець прийняти та оплатити продукцію, в асортименті, кількості і за ціною, що зазначена у рахунках та/або накладних, що є невід'ємною частиною вказаного договору.
Товаром, що придбавався за вказаним договором були: насос циркулярний ЦНС 50-2/10 та електричний двигун 54 В. Товар було отримано відповідачем особисто.
Придбаний товар використовується позивачем для потреб власного виробництва, що не заперечується відповідачем.
Надаючи оцінку доводам відповідача щодо відсутності підтвердження валових витрат на суму 105930,00 грн., зазначених в акті перевірки, суд зазначає, що вони ґрунтуються на тому, що позивачем не надано первинних документів на підтвердження здійснення вказаних господарських операцій.
Суд вважає, безпідставними вказані посилання відповідача, враховуючи, що податковим органом не надано доказів того, що первинні документи, які підтверджують валові витрати позивача на суму 105930,00 грн. та які були надані під час розгляду справи, під час перевірки не надавались.
Суд зазначає, що наданими позивачем документами спростовуються висновки зазначені в акті перевірки від 08.04.2016 року № 1046/13-04/НОМЕР_4.
Згідно п.п.177.5.1 п.177.5 ст.177 ПК України, авансові платежі з податку на доходи1 фізичних осіб розраховуються підприємцем самостійно, але не менш як 100 відсотків річної суми податку з оподатковуваного доходу за минулий рік (у співставних умовах), та сплачуються до бюджету по 25 відсотків щокварталу (до 15 березня, до 15 травня, до 15 серпня і до 15 листопада).
У 2013 році ФОП ОСОБА_3 самостійно розраховані авансові платежі у розмірі 245,14 грн. У 2014 році ФОП ОСОБА_3 самостійно розраховані авансові платежі у розмірі 480,0 грн. У 2015 році ФОП ОСОБА_3 самостійно розраховані авансові платежі у розмірі 2500,0 грн.
Відповідно до п. 126.1 ст. 126 Податкового Кодексу України, у разі якщо платник податків не сплачує узгоджену суму грошового зобов'язання та/або авансових внесків з податку на прибуток підприємств протягом строків, визначених цим Кодексом, такий платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу у таких розмірах:
при затримці до 30 календарних днів включно, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов'язання, - у розмірі 10 відсотків погашеної суми податкового боргу;
при затримці більше 30 календарних днів, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов'язання, - у розмірі 20 відсотків погашеної суми податкового боргу.
З урахуванням викладеного, контролюючим органом було нараховано штрафні санкції у наступних розмірах:
- штрафна санкція на суму несвоєчасної сплати 454,65 грн. по строку 14.03.2014р., період затримки 98 діб ( з 17.03.14р. по 22.06.14р.) у розмірі 90,93 грн (20%);
- штрафна санкція на суму несвоєчасної сплати 480,0 грн. по строку 14.05.2014р., період затримки 39 діб ( з 15.05.14р. по 22.06.14р.) у розмірі 96,0 грн (20%);
- штрафна санкція на суму несвоєчасної сплати 2414,42 грн. по строку 14.03.2015р.. період затримки 2 доби ( з 14.03.2015р. по 15.03.2015р.) у розмірі 241,44грн (10%);
- штрафна санкція на суму несвоєчасної сплати 2414,42 грн. по строку 14.05.2015р., період затримки 209 діб ( з 14.05.2015р. по 08.12.2015р.) у розмірі 482,88 грн (20%);
- штрафна санкція на суму несвоєчасної сплати 2500.0 грн. по строку 14.08.2015р.. період затримки 117 діб (з 14.08.2015р. по 08.12.2015р.) у розмірі 500,0 грн (20%);
- штрафна санкція на суму несвоєчасної сплати 2500,0 грн. по строку 14.08.2015р., період затримки 25 діб (14.11.2015р. по 08.12.2015р.) у розмірі 250,0 грн (10%).
Керуючись статтями 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -
Адміністративний позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 до Державної податкової інспекції у Бабушкінському районі м. Дніпропетровська Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про скасування податкових повідомлень-рішень задовольнити частково.
В іншій частині позовних вимог відмовити.
Стягнути з Державної податкової інспекції у Бабушкінському районі м. Дніпропетровська Головного управління ДФС у Дніпропетровській області за рахунок бюджетних асигнувань на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 судовий збір в сумі 551,20 грн.
Постанова суду може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги через Дніпропетровський окружний адміністративний суд з одночасним направленням копії апеляційної скарги особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі складення постанови у повному обсязі, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

У разі якщо справа розглядалась судом за місцезнаходженням суб'єкта владних повноважень і він не був присутній у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, але його було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо у суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Повний текст постанови складено 10 січня 2017 року

Суддя О.В. Кононенко