Справа № 22-а/0690/4301/11
Суддя: Товянська О. В.
Дата ухвалення: 2011-08-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Апеляційний суд Житомирської області
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 серпня 2011 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апе-ляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого судді Товянської О.В.

суддів : Микитюк О.Ю., Гансецької І.А.

при секретарі : Сапінській Н.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Малинського районного суду Житомирської об-ласті від 12 листопада 2009 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комі-тету Малинської міської ради, Управління Пенсійоного фонду України в Малинському районі про стягнення коштів, -

встановила :

30 березня 2009р. позивач звернулась до суду із позовною заявою, в якій просила стягнути з відповідача недоплачені кошти за період з 01.07.2007р. по 31.12.2008р., ви-плата яких передбачена ст.ст.37,39 Закону України "Про статус і соціальний захист гро-мадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи". Зазначала, що є потерпілою внаслідок Чорнобильської катастрофи. Всупереч вимогам Закону, який повязує розмір цих виплат із мінімальною заробітною платою, соціальні виплати отримувала у розмірах, визначених Постановою Кабінету Міністрів України від 26 липня 1996 року за № 836.

Постановою Малинського районного суду від 12 листопада 2009 року у задоволенні позову відмовлено за безпідставністю.

В апеляційній скарзі позивач просить скасувати постанову і ухвалити нову постанову про задоволення позову. Апелянт посилається на порушення судом норм матеріального права. Зазначає, що має право на отримання відповідних виплат.

Апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Встановлено, що позивач є непрацюючим пенсіонером, потерпілою від аварії на Чорнобильський АЕС, постійно проживає у зоні постійного радіоекологічного забруднення - м. Малині.

Частиною 1 с.37 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які пос-траждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" передбачено, що громадянам, які про-живають на територіях радіоактивного забруднення виплачується щомісячна грошова до-помога в звязку з обмеженням споживання продуктів харчування місцевого виробництва в кратному розмірі до мінімальної заробітної плати.

Ст.39 Закону "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", в чинній на час існування спірних правовідносин редакції передбачено, що непрацюючим пенсіонерам, які проживають у зоні гарантованого добро-вільного відселення, мають виплачуватися відповідні доплати у розмірах, визначених ст.39 Закону.

Виходячи із загальних засад пріоритетності законів над підзаконними актами, апе-ляційний суд приходить до висновку, що при визначенні розміру виплат застосуванню пі-длягає саме ст.37 Закону № 796-ХІІ, а не постанова Кабінету Міністрів України від 26 липня 1996 року за № 836, яка істотно звужує обсяг встановлених законом прав.

Ст.17 Закону від 23.02.2006р. N3477-IV "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачено, що суди застосовують при ро-згляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950р. (далі Конвенцію) та практику Європейського Суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до ст.1 Протоколу 1 Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. В рішеннях у справах Кечко проти України, 2005 рік Broniowski v. Poland, 1996 рік Azinas v Cyprus, 2002 Європейський Суд з прав людини прийшов до висновку, що поняття власності, яке міститься в першій частині статті 1 Протоколу № 1, має автономне значення, яке не обмежене власністю на фізичні речі і не залежить від формальної класифікації в національному законодавстві. До „майнових прав і „власності може бути прирівняно право заявника на матеріальний інтерес, зокрема щодо отримання пенсії чи надбавки до заробітної плати.

В рішенні у справі Кечко проти України, 2005 рік суд зауважив, що в межах свободи дій держави визначати, які надбавки виплачувати своїм робітникам з державного бюджету. Держава може вводити, призупиняти чи закінчити виплату таких надбавок, вносячи відповідні зміни в законодавство. Однак, якщо чинне правове положення передбачає виплату певних надбавок, і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах доки відповідні положення є чинними. Суд не прийняв аргумент Уряду щодо бюджетних асигнувань, оскільки органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобовязань (рішення у справі Бурдов проти Росії, 2000 рік).

Проте, не підлягають задоволенню позовні вимоги за період із 01.07.2007р. по 08.04.2008р. Апеляційний суд враховує заяву відповідача про застосування строків позо-вної давності (а.с.21). Позивачка про порушення своїх прав дізналась із часу отримання коштів, а з позовом про стягнення коштів за 2007р.-2008р., звернулась у квітні 2009р. Ч.ч.1,2 ст.99 КАС України (в редакції до 07.07.2010р.) передбачено, що адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду в річний строк. Відповідно до ч.1 ст.100 КАС України (в редакції до 07.07.2010 року) пропуск строку звернення до адміністративного суду є підставою для відмови у задоволенні позову.

Не підлягають задоволенню і вимоги про стягнення з УПСЗН доплати до пенсії, від-повідно до вимог ст.39 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які пос-траждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Положення п.4 Порядку використання коштів державного бюджету для виконання програм, повязаних із соціальним захистом громадян, які постраждали внаслідок Чорно-бильської катастрофи, затвердженого Постановою КМ України від 20.09.2005 року № 936 відносно виплат, передбачених ст.39 Закону (796-12), стосуються виплат особам, з числа працюючих.

Позивач є непрацюючим пенсіонером, перебуває на обліку в Управлінні Пенсійного фонду в Малинському районі Житомирської області, якому на централізованому рівні з фонду Державного бюджету України перераховуються кошти для відповідних доплат до пенсій непрацюючим пенсіонерам. Тому УПСЗН є неналежним відповідачем по вимогах, що стосуються доплат до пенсій непрацюючим пенсіонерам.

Колегія суддів приходить до висновку, що у стягненні з відповідача коштів, перед-бачених ст.39 Закону слід відмовити за безпідставністю.

Апеляційний суд визнає неправомірними дії відповідача по застосуванню Постанови КМ України № 836 в частині визначення позивачу розміру виплат відповідно до вимог ст.37 Закону №796-ХІІ в межах строку позовної давності.

Рішенням Конституційного Суду України від 22 травня 2008 року була визнані не-конституційними попередні зміни до вказаних норм. Тому в позові про стягнення коштів до 22 травня 2008р. слід відмовити за безпідставністю.

Позовних вимог про стягнення виплат до Пенсійного фонду ОСОБА_1 не зая-вляла, тому вони не можуть бути предметом розгляду.

Керуючись ст.ст.195,197,198,199,205-207,212 КАС України, колегія суддів

постановила:

Апеляційну скаргу Управління праці та соціального захисту населення ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову Малинського районного суду від 12 листопада 2009 року скасувати.

Відмовити ОСОБА_1 у стягненні коштів, передбачених ст.39 Закону за безпідставністю.

Відмовити ОСОБА_1 у стягненні коштів, передбачених ст.37 Закону за період із 01.07.2007р. по 08.04.2008р. за пропуском строку звернення до суду.

Відмовити ОСОБА_1 у стягненні коштів, передбачених ст.37 Закону за період із 09.04.2008р. по 22.05.2008р. за безпідставністю.

Зобовязати Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Малинської міської ради нарахувати ОСОБА_1 та виплатити кошти, передбачені ст.37 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраж-дали внаслідок Чорнобильської катастрофи" за період із 22.05.2008 по 31.12.2008р. Дії Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Малинської міської ради щодо відмови у нарахуванні та виплаті цих коштів в межах строку позовної давності визнати неправомірними.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий : Судді :