Справа № 201/2906/17
Суддя: Демидова С. О.
Дата ухвалення: 2017-03-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 201/2906/17
Провадження №2-а/201/107/2017
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 березня 2017 року м. Дніпро

Суддя Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська - Демидова С.О., розглянувши в порядку скороченого провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Дніпропетровську про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 23 лютого 2017 року звернулась до Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська з адміністративним позовом, в якому просить суд визнати неправомірними дії відповідача щодо відмови в перерахунку пенсії позивачу; зобов'язати відповідача провести перерахунок пенсії за віком позивачу з 1 липня 2016 року у відповідності до ч. 2 ст. 40, 42 ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» із застосуванням показника середньої заробітної плати по Україні, працівників, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують зверненню з заявою за призначенням пенсії за віком (2002-2003 роки), забезпечити виплату та виплатити різницю між фактично отримаю та призначеною пенсією. В обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що відповідач відмовився провести перерахунок пенсії позивача, чим порушив її конституційні права.

Представник відповідача у наданий судом строк надав письмові заперечення, в яких просив відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 з посиланням на необґрунтованість та безпідставність позовних вимог.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Відповідно до ч.2 ст.22 Конституції України, при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження зміста та обсягу існуючих прав та свобод.

Відповідно до ч.1 ст.64 Конституції України, конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмеженні, крім випадків передбачених Конституцією України.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 з 04 грудня 2002 року перебуває на обліку в Центральному об'єднаному управлінні Пенсійного фонду України в м. Дніпропетровську року. Позивачу була призначена пенсія за вислугу років відповідно до пункту «є» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Відповідно до ст. 51 Закону України «Про пенсійне забезпечення» пенсії за вислугу років встановлюються окремим категоріям громадян, зайнятих на роботах, виконання яких призводить до втрати професійної працездатності до настання віку, що дає право на пенсію за віком.

Частиною 2 статті 7 Закону України «Про пенсійне забезпечення» передбачено, що пенсії за вислугу років призначаються при залишенні роботи, яка дає право на цю пенсію.

Відповідно до п. 2.4 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», затвердженим Постановою правління ПФУ від 25 листопада 2005 року № 22-1 пенсії за вислугу років призначаються у разі звільнення з роботи, що дає право на цей вид пенсії. У разі зарахування після призначення пенсії за вислугу років на роботу, яка дає право на цей вид пенсії, виплата пенсії припиняється і поновлюється з дня, що слідує за днем звільнення з роботи.

03 березня 2003 року ОСОБА_1 звернулась на адресу відповідача із заявою про припинення виплати пенсії у зв'язку з працевлаштуванням на посаду, яка дає право на призначення пенсії за вислугу років. На підставі даної заяви з 03 березня 2003 року позивачу припинено виплату пенсії за вислугу років.

З 01 січня 2004 року набрав чинності Закон України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» №1058, відповідно до п.16 Розділу XV Прикінцевих положень якого до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.

Статтею 9 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» передбачені такі види пенсійних виплат: пенсія за віком; пенсія по інвалідності внаслідок загального захворювання (у тому числі каліцтва, не пов'язаного з роботою, інвалідності з дитинства); пенсія у зв'язку з втратою годувальника.

Відповідно до підпункту 1 пункту 2 Розділу XV Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» особам, які працювали або працюють на посадах, що дають право на призначення пенсії за вислугу років, пенсії призначаються за нормами цього Закону в разі досягнення пенсійного віку та наявності трудового стажу, передбачених Законом України «Про пенсійне забезпечення».

21 липня 2016 року позивач звернулась на адресу відповідача із заявою про перехід на пенсію за віком, у зв'язку з чим ОСОБА_1 була призначена позивачу пенсія за віком з 23 липня 2016 року.

Статтею 10 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» визначено, що особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв'язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором.

Статтею 26 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» передбачено, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років та наявності страхового стажу не менше 15 років. До досягнення віку, встановленого абзацом першим цієї статті, право на пенсію за віком мають жінки 1961 року народження і старші після досягнення ними такого віку, зокрема, 57 років 6 місяців - які народилися з 1 жовтня 1958 року по 31 березня 1959 року.

Частиною 2 статті 44 Закону № 1058 визначено, що заява про призначення пенсії за віком може бути подана застрахованою особою не раніше ніж за місяць до досягнення пенсійного віку.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 45 Закону № 1058, пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

Враховуючи викладене, позовні вимоги в частині зобов'язання відповідача призначити їй пенсію за віком з 21 липня 2016 року є необґрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають.

Вирішуючи позовні вимоги в частині застосування показника середньої заробітної плати по Україні працівників, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії (2002-2003 рр.), слід зазначити наступне.

Частиною третьою статті 45 Закону № 1058 встановлено, що переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами ПФУ.

При переведенні з одного виду пенсії на інший за бажанням особи може враховуватися заробітна плата (дохід) за періоди страхового стажу, зазначені в частині першій статті 40 Закону № 1058-1, із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) попереднього виду пенсії.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що частиною третьою статті 45 Закону №1058 регламентовано порядок переведення з одного виду пенсії, призначеного за цим Законом, на інший. Отже, показник середньої заробітної плати при переведенні на інший вид пенсії має бути незмінним, тобто таким, яким він був на час призначення пенсії.

Згідно п. 1 постанови Кабінету Міністрів України «Про підвищення рівня соціального захисту населення» № 327 від 23 квітня 2012 року установлено, що пенсії, призначені (перераховані) до 2008 року із застосуванням показників середньої заробітної плати (доходу) у середньому на одну застраховану особу в цілому в Україні, з якої сплачено страхові внески, за 2005-2006 роки відповідно до Законів України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» і «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (особам із числа військовослужбовців строкової служби та членам їх сімей) та із застосуванням показника середньої заробітної плати працівників зайнятих у галузях економіки України, у тому числі, в сільському господарстві за 2003-2006 роки відповідно до Закону України «Про наукову і науково-технічну діяльність», перераховуються із застосуванням показників відповідно середньої заробітної плати (доходу) у середньому на одну застраховану особу в цілому в Україні, з якої сплачено страхові внески, за 2007 рік та середньої заробітної плати працівників, зайнятих у галузях економіки України, у тому числі, в сільському господарстві за 2007 рік. Пенсії особам із числа військовослужбовців строкової служби та членам їх сімей, призначені до 2007 року відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» без застосування показників середньої заробітної плати (доходу) у середньому на одну застраховану особу в цілому в Україні, з якої сплачено страхові внески, перераховуються у порядку, встановленому абзацом першим цього пункту, із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) у середньому на одну застраховану особу в цілому в Україні, з якої сплачено страхові внески, за 2007 рік.

Оскільки позивачу пенсія по вислузі років була призначена в 2002 році, тобто до 2008 року, то на неї розповсюджується п. 1 постанови Кабінету Міністрів України «Про підвищення рівня соціального захисту населення» № 327 від 23 квітня 2012 року, та застосовується показник середньої заробітної плати (доходу) при переведені на пенсію за віком за 2007 рік, тобто - 1197,91 грн.

Враховуючи вищевикладене суд приходить до висновку про необхідність відмовити в задоволенні даного позову в повному обсязі.

Суд також враховує, що застосування показника середньої заробітної плати по Україні за 2002-2003 року, як зазначено в позовних вимогах, призведе до зменшення розміру пенсії позивача.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.183-2 КАС України скорочене провадження застосовується в адміністративних справах щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.

За результатами розгляду справи, перевіривши матеріали справи, що надійшли до суду, суд вважає, що є достатньо підстав для прийняття законного та обґрунтованого судового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Факти, встановлені судом, та відповідні їм правовідносини підтверджуються наявними доказами.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 11, 71, 94, 159, 161-163 КАС України суд, -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Дніпропетровську про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії - відмовити.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом 10 днів з дня отримання копії постанови шляхом подачі апеляційної скарги до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Суддя С.О. Демидова