Справа № 161/13645/16-а,2-а/161/792/16
Суддя: Сеник Роман Петрович
Дата ухвалення: 2017-03-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 березня 2017 року Справа № 876/452/17

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

Головуючого судді Сеника Р.П.,

суддів Хобор Р.Б.,Попка Я.С.

з участю секретаря судового засідання Мацьків М.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Львові апеляційну скаргу виконавчого комітету ОСОБА_1 міської ради на постанову Луцького міськрайонного суду Волинської області від 29.11.2016 року у справі № 161/13645/16 за позовом Алгулієв Джаміли ОСОБА_2 до виконавчого комітету ОСОБА_1 міської ради, Департаменту муніципальної поліції ОСОБА_1 міської ради про визнання протиправним та скасування рішення виконавчого комітету від 07.10.2016 року №620-1, -

В С Т А Н О В И В :

18 жовтня 2016 року фізична особа-підприємець Алгулієва Джаміла ОСОБА_2 звернулася в суд з адміністративним позовом до виконавчого комітету ОСОБА_1 міської ради, Департаменту муніципальної поліції ОСОБА_1 міської ради про визнання протиправним та скасування рішення виконавчого комітету від 07.10.2016 року №620-1

Позовні вимоги мотивує тим, що 10.10.2016 р. їй було вручено рішення виконавчого комітету ОСОБА_1 міської ради № 620-1 від 07.10.2016 р. про демонтаж тимчасової споруди (кіоск з продажу тютюнових виробів на території автостанції№ 1) по вул. Конякіна, 39 в м. Луцьку.

Вважає вказане рішення незаконним протиправним та таким, що підлягає до скасуванню.

Зазначає, що 10.11.1999 р. нею було придбано у підприємця ОСОБА_3 торгівельний кіоск, площею 9 м2 на території автобусної станції №1, що по вул. Конякіна, 39 у м. Луцьку. Вказаний торговій кіоск являється нерухомим стаціонарним об'єктом нерухомості. Крім того, попередній власник підприємець ОСОБА_3 в лютому 1997 р. уклав договір тимчасового користування земельною ділянкою на підставі рішення ОСОБА_1 міської ради № 200-рв від 02.06.1995 р.

При цьому, даний торговий кіоск був введений в експлуатацію в якості нерухомого майна попереднім власником, що підтверджується актом технічної комісії про готовність об'єкта до експлуатації від 21.02.1997р. Додатком до даного акту являється план земельної ділянки на торговий кіоск, яким підтверджується виділення в користування землі.

Зазначає, що остаточним доказом того факту, що її торговий кіоск не являється малою архітектурною формою є будівельний паспорт, який виготовив попередній власник нерухомості, згідно якого об'єктом будівництва являється кіоск, що по вул. Конякіна, 39 у м. Луцьку. Вказаний техпаспорт затверджений начальником управління архітектури та містобудування 11.06.1995 р.

Крім того, департаментом підприємництва ОСОБА_1 міської ради 22.03.2007р. їй виданий дозвіл на розміщення об'єкта торгівлі безстроково та без обмежень.

А тому, вважає, що об'єкт нерухомості встановлений законно, оскільки на момент його будівництва усі норми чинного законодавства були дотримані, а відтак застосування правил демонтажу до даного торгового кіоску, як до тимчасової споруди являється безпідставним та незаконним, оскільки останній не являється МАФом.

Разом з тим, на день винесення оскаржуваного рішення, кіоск знаходився та знаходиться на земельній ділянці, яка перебуває в оренді ПрАТ «ВОПАС». При цьому, жодних погоджень знесення чи звернення від даного підприємства про незаконність розташування магазину від ПрАТ «ВОПАС» до виконавчого комітету ОСОБА_1 міської ради не надходило.

У звязку з чим, просить визнати протиправним та скасувати рішення виконавчого комітету ОСОБА_1 міської ради №620-1 від 07.10.2016 року про демонтаж тимчасової споруди по вул. Конякіна, 39 в м. Луцьку.

Постановою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 29.11.2016 року позовні вимоги задоволено.

Постанову суду першої інстанції оскаржив відповідач, подавши на неї апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі апелянт зазначає,що не погоджується з рішенням суду першої інстанції, оскільки дане рішення винесене з порушенням норм матеріального та процесуального права, та таке, що неповно відображає обставини, які мають істотне значення для даної справи.

Апелянт зазначає, що рішення виконавчого комітету ОСОБА_1 міської ради від 07.10.2016 року № 620-1 прийнято у відповідності до законів України «Про місцеве самоврядування в України» , «Про оренду землі», «Про благоустрій населених пунктів», Порядку розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності, затвердженого наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 21.01.2011 №244, а також рішення ОСОБА_1 міської ради від 29.07.2009 №44/2 «Про правила благоустрою м. Луцька».

В 1995 році ОСОБА_4 було видано будівельний паспорт на забудову земельної ділянки ( кіоск №152 за адресою: м. Луцьк, вул.. Конякіна,39).

21.02.1997 року між ОСОБА_1 міською Радою народних депутатів та ОСОБА_3 було укладено договір на право тимчасового користування землею строком на 1997 рік для встановлення кіоску. Даний договір продовжено сторонами не було.

27.02.1998 року на замовлення ОСОБА_3 було прийнято акт технічної комісії про готовність обєкта до експлуатації кіоску №152 на вул.. Конякіна.

10.11.1999 року між ОСОБА_3 та Алгулієвою Джамілою ОСОБА_2 було укладено договір купівлі-продажу даного торгівельного кіоску.

10.02.2005 року на умовах договору оренди ВАТ «Волинському обласному підприємству автобусних станцій 10799» для обслуговування автостанції ОСОБА_1 міською радою терміном на 10 років було надано земельну ділянку за адресою: м. Луцьк, вул..Конякіна,39.

22.03.2007 року позивачу ОСОБА_1 міською радою було надано лише дозвіл №278 на розміщення обєкта торгівлі (кіоск №16), який скасовано регуляторною процедурою.

Жодних договорі про оренду/тимчасове користування земельною ділянкою між позивачкою та ОСОБА_1 міською радою укладено не було.

Просить скасувати постанову Луцького міськрайонного суду Волинської області від 29.11.2016 року та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не прибули, про дату, час і місце апеляційного розгляду повідомлені належним чином, а тому, суд апеляційної інстанції, відповідно до ч. 1 ст. 41 та ч. 4 ст. 196 КАС України, вважає можливим проведення розгляду справи за їхньої відсутності без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, дослідивши обставини справи, доводи апеляційної скарги та заперечення на неї, колегія суддів приходить до переконання, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржувану постанову без змін з таких підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, що рішенням виконавчого комітету ОСОБА_1 міської ради від 07 жовтня 2016 року №620-1 «Про демонтаж тимчасової споруди на вул. Конякіна, 39» зобовязано фізичну особу-підприємця Алгулієву Джамілу ОСОБА_2 протягом 7 днів з дня ухвалення даного рішення демонтувати тимчасову споруду, що розташована без відповідних правовстановлюючих та дозвільних документів на вул. Конякіна, 39 (кіоск з продажу тютюнових виробів на території автостанції №1) та відновити благоустрій території (а.с.5).

Разом з тим, як слідує із договору купівлі-продажу від 10.11.1999 року, Алгулієва Джаміла ОСОБА_2 придбала у підприємця ОСОБА_3 торгівельний кіоск, площею 9 м2 на території автобусної станції №1, що по вул. Конякіна, 39 у м. Луцьку (а.с. 6).

При цьому, із договору на право тимчасового користування землею (в тому числі на умовах оренди) вбачається, що 21.02.1997 року ОСОБА_3 уклав із ОСОБА_1 міською радою договір тимчасового користування земельною ділянкою на підставі рішення ОСОБА_1 міської ради № 200-рв від 02.06.1995 р. (а.с. 7).

В подальшому, спірний обєкт був введений в експлуатацію ОСОБА_3, що підтверджується актом технічної комісії про готовність об'єкта до експлуатації від 21.02.1997 р. (а.с. 8).

Крім того, із будівельного паспорта, який затверджений начальником управління архітектури та містобудування 11.06.1995 р. вбачається, що кіоск, що по вул. Конякіна, 39 у м. Луцьку є об'єктом будівництва (а.с. 10-11).

Задовольняючи позовні вимоги у справі, суд першої інстанції виходив з того, відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ч. 3 ст. 24 Закону України «Про місцеве самоврядування» органи місцевого самоврядування та їх посадові особи діють лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією і законами України, та керуються у своїй діяльності Конституцією і законами України, актами Президента України, Кабінету Міністрів України, а в Автономній Республіці Крим - також нормативно-правовими актами Верховної Ради і Ради міністрів Автономної Республіки Крим, прийнятими у межах їхньої компетенції.

Згідно з п. 1 договору оренди від 15.02.2005 року, укладеного між ОСОБА_1 міською радою та ВАТ «Волинське обласне підприємство автобусних станцій 107799», орендодавець надає, а орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку для обслуговування автостанції, яка знаходиться на вул. Конякіна, 39.

Пунктом 8 даного договору передбачено, що договір укладено на 10 років. Після закінчення строку договору орендар має право на поновлення його на новий строк. У цьому разі орендар повинен не пізніше ніж за 30 днів до закінчення строку дії договору повідомити письмово орендодавця про намір продовжити його дію.

Згідно вказаного договору орендодавець зобов'язаний у місячний строк з дня надходження клопотання орендаря розглянути питання про продовження дії договору.

Як вбачається із представлених документів, на виконання вимог договору оренди, ПрАТ «ВОПАС» подало до ОСОБА_1 міської ради лист-повідомлення про продовження договору оренди від 15.02.2005 р., а також проект додаткової угоди. Однак, у встановлені законодавством строки ОСОБА_1 міська рада питання продовження договору оренди не розглянула, відповіді письмової не надала.

Згідно ст. 33 Закону України «Про оренду землі» по закінченню строку, на який було укладено договір оренди землі, орендар, який належно виконував обов'язки за умовами договору, має переважне право перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк (поновлення договору оренди землі). Орендар, який має намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, зобов'язаний повідомити про це орендодавця до спливу строку договору оренди землі у строк, встановлений цим договором, але не пізніше ніж за місяць до спливу строку договору оренди землі.

Орендар, який має намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, зобов'язаний повідомити про це орендодавця до спливу строку договору оренди землі у строк, встановлений цим договором, але не пізніше ніж за місяць до спливу строку договору оренди землі. У разі смерті орендодавця до спливу строку дії договору оренди землі орендар, який має намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, зобовязаний повідомити про це спадкоємця земельної ділянки протягом місяця з дня, коли йому стало відомо про перехід права власності на земельну ділянку.

До листа-повідомлення про поновлення договору оренди землі орендар додає проект додаткової угоди.

При поновленні договору оренди землі його умови можуть бути змінені за згодою сторін. У разі недосягнення домовленості щодо орендної плати та інших істотних умов договору переважне право орендаря на укладення договору оренди землі припиняється.

Орендодавець у місячний термін розглядає надісланий орендарем лист-повідомлення з проектом додаткової угоди, перевіряє його на відповідність вимогам закону, узгоджує з орендарем (за необхідності) істотні умови договору і, за відсутності заперечень, приймає рішення про поновлення договору оренди землі (щодо земель державної та комунальної власності), укладає з орендарем додаткову угоду про поновлення договору оренди землі. За наявності заперечень орендодавця щодо поновлення договору оренди землі орендарю направляється лист-повідомлення про прийняте орендодавцем рішення.

У разі якщо орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди і за відсутності протягом одного місяця після закінчення строку договору листа-повідомлення орендодавця про заперечення у поновленні договору оренди землі такий договір вважається поновленим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором.

Як вбачається із повідомлення ОСОБА_1 міської ради від 10.06.2016 року, в період з 2014 по 2016 роки ОСОБА_1 міською радою рішень щодо земельної ділянки ПрАТ «ВОПАС» на вул. Конякіна, 39 не приймалося.

Отже, зважаючи, що при винесені оскаржуваного рішення відповідачем не зясовано та не досліджено всі обставини розміщення торгівельного кіоску, не враховано,що на момент його розміщення, він був встановлений у відповідності до діючого на той час законодавства, то згадане рішення прийнято передчасно, внаслідок чого можуть бути порушені права позивача як фізичної особи-підприємця.

Статтею 1 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» визначено, що виконавчі органи рад - органи, які відповідно до Конституції України та цього Закону створюються сільськими, селищними, міськими, районними в містах (у разі їх створення) радами для здійснення виконавчих функцій і повноважень місцевого самоврядування у межах, визначених цим та іншими законами.

Нормами статті 31 вказаного закону передбачено, що до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать надання відповідно до законодавства дозволу на спорудження об'єктів містобудування незалежно від форм власності, а також державного контролю дотримання законодавства, затвердження містобудівної документації при плануванні і забудові відповідних територій зупинення у випадках, передбачених законом, будівництва, яке проводиться з порушенням містобудівної документації і проектів окремих об'єктів.

Згідно зі ст. 73 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» акти ради, сільського, селищного, міського голови районної в місті ради, виконавчого комітету сільської, селищної, міської, районної у місті ради, прийняті в межах наданих їм повноважень, є обов'язковими для виконання всіма розташованими на відповідній території органами виконавчої влади, об'єднаннями громадян, підприємствами, установами та іншими організаціями, посадовими особами, а також громадянами, які постійно або тимчасово проживають на відповідній території.

Відповідно до ст.ст. 20,40 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» організація благоустрою та самоврядний контроль у сфері благоустрою населених пунктів, здійснюється сільськими, селищними, міськими радами та їх виконавчими органами, рішення яких є обов'язковими на відповідній території.

Відповідно до ст.13 цього Закону до об'єктів благоустрою, зокрема віднесено, вулиці, прибудинкові території, території загального користування, дороги, тощо.

Згідно зі ст.13 цього ж Закону на об'єктах благоустрою забороняється в т.ч. самовільно встановлювати павільйони, кіоски.

Пунктом 9.3.5 «Правил благоустрою міста ОСОБА_1» передбачено, що тимчасові споруди, які розміщені без відповідної, оформленої в установленому порядку дозвільної документації, з відхиленням від проекту, вважаються самочинно розміщеними, а використання земельної ділянки класифікується як самовільне зайняття землі. Вищезазначені об'єкти підлягають демонтажу за кошти особи, що здійснила встановлення. Якщо особа, що здійснила самовільне встановлення тимчасових споруд, не здійснила демонтаж у визначені строки, демонтаж тимчасових споруд здійснюється в порядку, встановленими цими Правилами.

Тобто, вимоги Правил щодо демонтажу споруд стосуються лише самочинно розміщених споруд, які розміщені без відповідної, оформленої в установленому порядку дозвільної документації, з відхиленням від проекту, а встановлення торгового кіоску позивача було здійснено підприємцем з дозволу ОСОБА_1 міської ради та з дотриманням вимог чинного на той час законодавства і не є самочинно розміщеним із самовільним зайняттям землі.

Також, суд першої інстанції не прийняв до уваги доводи відповідача, про те, що розміщення тимчасових споруд неможливе без отримання оформленого у встановленому порядку паспорту прив'язки виходячи з наступного.

Так, відповідно до п. 2.1 Порядку розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності, затвердженого наказом Міністерства регіонального розвитку,будівництва та житлово-комунального господарства України від 21.10.2011 року N° 244, щоб розроблений на виконання ч. 4 ст. 28 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», який набув чинності з 01.01.2012 року, підставою для розміщення тимчасових споруд є паспорт прив'язки, який видається органами містобудування та архітектури за встановленою чинним законодавством формою.

Отже, починаючи з січня 2012 року встановлення тимчасових споруд здійснюється відповідно до паспорта прив'язки тимчасової споруди, тобто забороняється встановлення тимчасових споруд без паспорту прив'язки.

В системному аналізі норм Порядку розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності свідчить про те, що вони застосовуються до правовідносин з приводу тих тимчасових споруд, які лише планується встановити.

Відповідно до п. 2.35 Порядку розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності документація щодо встановлення тимчасової споруди видана до набрання чинності цим Порядком, дійсна до закінчення її терміну дії.

Колегія суддів підтримує та погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

Згідно ст.41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Примусове відчуження об'єктів права приватної власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності, на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього і повного відшкодування їх вартості.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, дослідивши та оцінивши зібрані докази в їх сукупності, суд першої інстанції дійшов до висновку, що рішення виконавчого комітету ОСОБА_1 міської ради №620-1 від 07.10.2016 року прийняте передчасно, без повного і всебічного з'ясування всіх обставин встановлення торгівельного кіоску, а тому підлягає скасуванню.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Згідно п. 1.3 Порядку розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності, затвердженого наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 21.10.2011 р. № 244 встановлено, що тимчасова споруда торговельного, побутового, соціально-культурного чи іншого призначення для здійснення підприємницької діяльності (далі - ТС) - одноповерхова споруда, що виготовляється з полегшених конструкцій з урахуванням основних вимог до споруд, визначених технічним регламентом будівельних виробів, будівель і споруд, і встановлюється тимчасово, без улаштування фундаменту.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи 11.06.1995 року начальником управління архітектури та містобудування затверджено технічний паспорт на кіоск по вул. Конякіна, 39 у м. Луцьку, у розділі «Технічна характеристика конструктивних елементів», вказано наявність бетонного фундаменту на якому збудовано кіоск, 21.02.1997 року було видано акт про готовність даного кіоску до експлуатації, а 22.03.2007 року надано дозвіл на розміщення обєкта торгівлі безстроково.

З огляду на це та враховуючи наявність в будівлі кіоску фундаменту колегія суддів приходить до висновку , що він є обєктом нерухомого майна,а суд першої інстанції правильно вважав, що кіоск не є тимчасовою спорудою в розумінні пункту 1.3 вище зазначеного порядку. А відтак, Порядок розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності, затверджених наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 21.10.2011 р. №244 та благоустрою м. Луцька, які затверджені рішенням ОСОБА_1 міської ради від 29.07.2009 р. №44/2, які вказані в оскаржуваному рішенні виконавчого комітету і на які покликався відповідач, не поширюються на демонтаж обєктів нерухомого майна, які до того ж зареєстровані в установленому законом порядку.

При цьому суд першої інстанції підставно вважав, що виконання оскаржуваного рішення є неможливим без руйнування та знищення будівлі кіоску, наслідком чого відповідно до п. 4 ч. 1 ст.346 ЦК України є припинення права власності на нього у позивача, що є порушенням ст.41 Конституції України згідно якої ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним та ст.321 ЦК України, згідно якої право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Крім того, судом при розгляді справи вірно враховано, що повноваження міських рад та їх виконавчих органів у сфері благоустрою населених пунктів визначені ст. 10, 40 Закону України «Про благоустрій населених пунктів». Відповідно до пп. 7 п. «а» ст.30 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», до відання виконавчих органів міських рад належать організація благоустрою населених пунктів, залучення на договірних засадах з цією метою коштів, трудових і матеріально-технічних ресурсів підприємств, установ та організацій незалежно від форм власності, а також населення; здійснення контролю за станом благоустрою виробничих територій, організації озеленення, охорони зелених насаджень і водойм, створення місць відпочинку громадян.

З огляду на це, суд правильно вважав, що компетенція органів місцевого самоврядування та їх виконавчих органів не поширюється на прийняття рішень, наслідком яких є звільнення території міста від нерухомого майна, яке перебуває у приватній власності, примусове припинення права власності на таке майно.

На підставі викладеного, суд прийшов до обґрунтованого висновку, що рішення виконавчого комітету ОСОБА_1 міської ради від 07.10.2016 р. № 620-1 «Про демонтаж тимчасової споруди на вул. Конякіна, 39» ухвалено з порушенням закону, прав позивача, як власника нерухомого майна та охоронюваних законом його інтересів, а тому є протиправним і підлягає скасуванню.

27.03.2017 року на адресу Львівського апеляційного адміністративного суду надійшло клопотання від апелянта про відкладення розгляду справи призначеної на 28.03.17 року на 11:30 год, у звязку з тим, що представник виконавчого комітету Львівської міської ради перебуває на лікарняному. Колегія суддів приходить до висновку, що дане клопотання є необґрунтованим, безпідставним, без жодних доказів, та призведе до затягування розгляду справи, а тому в його задоволенні слід відмовити.

Відповідно до ст.200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі наведеного, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи, а також відсутня невідповідність висновків суду обставинам справи.

Керуючись ч. 3 ст. 160, ст.ст.195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, апеляційний суд,

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу виконавчого комітету ОСОБА_1 міської ради - залишити без задоволення.

Постанову Луцького міськрайонного суду Волинської області від 29.11.2016 року у справі № 161/13645/16 за позовом Алгулієв Джаміли ОСОБА_2 до виконавчого комітету ОСОБА_1 міської ради, Департаменту муніципальної поліції ОСОБА_1 міської ради про визнання протиправним та скасування рішення виконавчого комітету від 07.10.2016 року №620-1 -залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий: Р.П. Сеник

Судді : Р.Б. Хобор

ОСОБА_5

Повний текст рішення виготовлено 28.03.2017 року.