Справа № 813/834/17
Суддя: Сакалош Володимир Миколайович
Дата ухвалення: 2017-03-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 березня 2017 року № 813/834/17
м.Львів

Львівський окружний адміністративний суд у складі:

Головуючого-судді Сакалоша В.М.,

за участю секретаря судового засідання Василько А.В.,

представник позивача Андрухів Ю.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини - польова пошта НОМЕР_1 про скасування наказу та стягнення коштів, -

В С Т А Н О В И В :

24 лютого 2017 року на розгляд Львівського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 (надалі по тексту ОСОБА_1 , позивач) до Військової частини - польова пошта НОМЕР_1 (надалі по тексту відповідач), у якій згідно заяви про уточнення позовних вимог просить:

-скасувати в частині що стосується ОСОБА_1 наказ тимчасово виконуючого обов`язки командира Військової частини польова пошта НОМЕР_1 підполковника ОСОБА_2 від 26.04.2016 року №1269 «Про результати службового розслідування по факту знищення стрілецької зброї та засобів зв`язку в 1 механізованому батальйоні», зокрема п.7 резолютивної частини цього наказу;

-стягнути з Військової частини польова пошта НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 незаконно стягненні з його грошового забезпечення 27 762 грн. 36 коп.

Ухвалою судді від 27.02.2017 року відкрито провадження, у справі. Хід розгляду справи відображений в ухвалах суду.

В обгрунтування позовних вимог позивач зазначає, що на підставі наказу командира від 21.03.2016 року №836 комісією у складі голови комісії - заступника командира військової частини - польова пошта НОМЕР_1 полковника ОСОБА_3 , членів комісії: заступника командира з тилу - начальника тилу військової частини - польова пошта НОМЕР_1 полковника ОСОБА_4 ; начальника служби ракетно-артилерійського озброєння технічної частини військової частини - польова пошта НОМЕР_1 ОСОБА_5 ; начальника командира пожежної охорони військової частини - польова пошта НОМЕР_1 працівника Збройних Сил України ОСОБА_6 , було проведено службове розслідування по факту знищення стрілецької зброї 9 одиниць 7,62 мм автоматів АКМС №ШБ6621, НОМЕР_2 , НОМЕР_3 , НОМЕР_4 , НОМЕР_5 , НОМЕР_6 , НОМЕР_7 , НОМЕР_8 , НОМЕР_9 , двох підствольних гранатометів ГП-25-№ НОМЕР_10 , № НОМЕР_11 та засобів зв`язку - трьох радіостанцій MOTOROLA DM 4400. За результатами службового розслідування командиром Військової частини - польова пошта НОМЕР_1 було видано наказ від 26.04.2016 року №1269 «Про результати службового розслідування по факту знищення стрілецької зброї та засобів зв`язку в 1 механізованому батальйоні», згідно якого, на переконання позивача його незаконно притягнено до матеріальної відповідальності.

На заперечення позовних вимог представником відповідача було надано суду усні пояснення (заперечення проти позову), у яких він зазначив, що оскаржуваний наказ прийнятий, з дотриманням вимог чинного законодавства, а відтак, підстави для його скасування відсутні. Просить у задоволенні позову відмовити повністю.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала повністю, надала пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві, додаткових поясненнях та просила позов задовольнити повністю.

Відповідач явку уповноважених представників у судове засідання не забезпечив, хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце судового засідання, що підтверджується наявними в матеріалах справи повідомлення про вручення поштового відправлення.

Заслухавши пояснення представника позивача, розглянувши і дослідивши подані документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини і відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що наказом командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 «Про призначення службового розслідування по факту встановлення причин і обставин пожежі» від 21.03.2016 року №836 в 2 механізованій роті 1 механізованого батальйону військової частини польова пошта НОМЕР_1 було призначено службове розслідування по факту знищення стрілецької зброї в кількості 9 одиниць 7,62 мм автоматів АКМС № НОМЕР_12 , НОМЕР_2 , НОМЕР_3 , НОМЕР_4 , НОМЕР_5 , НОМЕР_6 , НОМЕР_7 , НОМЕР_8 , НОМЕР_9 , двох підствольних гранатометів ГП-25-№ НОМЕР_10 , № НОМЕР_11 та засобів зв`язку - трьох радіостанцій MOTOROLA DM 4400.

26.04.2016 року командиром Військової частини - польова пошта НОМЕР_1 за результатами службового розслідування було видано наказ №1269 «Про результати службового розслідування по факту знищення стрілецької зброї та засобів зв`язку в 1 механізованому батальйоні», в якому встановлено, що дана пожежа, та знищення зброї сталася зокрема внаслідок:

-неналежного виконання обов`язків опалювача солдатом ОСОБА_7 ;

-невиконання особовим складом обох взводів Інструкції «Про організацію обліку зберігання і видачі стрілецької зброї та боєприпасів у Збройних силах України», щодо постійного тримання стрілецької зброї та боєприпасів до неї при собі;

-недостатнього контролю з боку старшого бліндажу головного сержанта - командира відділення кулеметного взводу 1 механізованого батальйону військової частини - польова пошта НОМЕР_1 ОСОБА_1 (хоча в матеріалах службового розслідування відсутні дані про те що ОСОБА_1 призначався на посаду старшого бліндажу і командиром відділення кулеметного взводу 1 механізованого батальйону військової частини - польова пошта НОМЕР_1 ), який порушив вимоги до ст. 31, 123, 124 Статуту внутрішньої служби;

-недостатнього контролю з боку командира 2 механізованої роти І механізованого батальйону військової частини - польова пошта НОМЕР_1 старшого лейтенанта ОСОБА_8 .

Окрім цього, у вказаному наказі, було наказано помічнику командира частини з фінансово-економічної роботи Начальнику фінансово-економічної служби військової частини - польова пошта НОМЕР_1 суму нестачі залишкової вартості занести в книгу стягнень та нарахувань частини, а у відповідності до ст.14 Положення про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду, заподіяну державі затвердженого Постановою Верховної Ради України №243/95-ВР від 1995 року - притягнути головного сержанта - командира відділення кулеметного взводу і механізованого батальйону військової частини - польова пошта НОМЕР_1 ОСОБА_1 до матеріальної відповідальності і утримати з нього на користь держави вартість втраченого військового майна:

-по службі ракетно-артилерійського озброєння технічної частини військової частини - польова пошта В 4680 суму нестачі залишкової вартості у розмірі 1547 (одна тисяча п`ятсот сорок сім) гривень 56 копійок, що з врахуванням кратності « 10» встановленої згідно Наказу Міністра оборони України №341 від 28.12.1995 року Про оголошення постанови Кабінету Міністрів України від 2 листопада 1995 року №880 «Про затвердження Переліку військового майна, нестачі або розкрадання якого відшкодовується винними особами у кратному співвідношенні до його вартості» становить сума у розмірі 15475 (п`ятнадцять тисяч чотириста сімдесят п`ять) гривень 60 копійок, та з врахуванням 20% ПДВ становить загальна сума у розмірі 18570 (вісімнадцять тисяч п`ятсот сімдесят) гривень 72 копійки втраченого військового майна по службі ракетно-артилерійського озброєння технічної частини військової частини - польова пошта НОМЕР_1 ;

-по службі зв`язку військової частини - польова пошта В 4680 суму нестачі залишкової вартості у розмірі 10496 (десять тисяч чотириста дев`яносто шість) гривень 52 копійки, що з врахуванням кратності « 2» встановленої згідно Наказу Міністра оборони України №341 від 28.12.1995 року Про оголошення постанови Кабінету Міністрів України від 2 листопада 1995 року №88о «Про затвердження Переліку військового майна, нестачі або розкрадання якого відшкодовується винними особами у кратному співвідношенні до його вартості» становить сума у розмірі 20993 (двадцять тисяч дев`ятсот дев`яносто три) гривні 04 копійки, та з врахуванням 20% ПДВ становить загальна сума у розмірі 25191 (двадцять тисяч сто дев`яносто одна) гривня 64 копійки втраченого військового майна по службі зв`язку військової частини - польова пошта НОМЕР_1 .

Підстави і порядок притягнення до матеріальної відповідальності військовослужбовців і призваних на збори військовозобов`язаних, винних у заподіянні шкоди державі під час виконання ними службових обов`язків, передбачених актами законодавства, військовими статутами, порадниками, інструкціями та іншими нормативними актами визначає Положення про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду, заподіяну державі, затверджене Постановою Верховної Ради України від 23.06.1995 року (надалі по тексту - Положення).

Відповідно до п.1 Положення за шкоду, заподіяну державі не під час виконання службових обов`язків, зазначені особи несуть матеріальну відповідальність у порядку, передбаченому цивільним законодавством України.

Відшкодуванню підлягає пряма дійсна шкода, завдана розкраданням, пошкодженням, утратою або незаконним використанням військового майна, погіршенням або зниженням його цінності, що спричинило додаткові витрати для військових частин для відновлення, придбання майна чи інших матеріальних цінностей або надлишкові витрати. Військове майно - це державне майно, закріплене за відповідними частинами. До нього належать усі види озброєння, бойова та інша техніка, боєприпаси, пально-мастильні матеріали, продовольство, технічне, аеродромне, шкіперське, речове, культурно-просвітницьке, медичне, ветеринарне, хімічне, інженерне та інше майно, а також кошти.

У відповідності до п.3 вказаного Положення, військовослужбовці і призвані на збори військовозобов`язані несуть матеріальну відповідальність за наявністю: а)заподіяння прямої дійсної шкоди; б) протиправної їх поведінки; в)причинного зв`язку між протиправною поведінкою і настанням шкоди; г)вини у заподіянні шкоди.

Протиправною визнається така поведінка (дія або бездіяльність) військовослужбовця або призваного на збори військовозобов`язаного, коли він не виконує (недбало виконує) свої службові обов`язки. Військовослужбовець або призваний на збори військовозобов`язаний визнається винним у заподіяній шкоді, якщо протиправне діяння вчинено ним умисно чи з необережності.

За змістом пунктів 2, 13, 31 Положення про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду, заподіяну державі, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 23 червня 1995 року, військове майно - це державне майно, закріплене за відповідними військовими частинами.

У разі умисного знищення, пошкодження, псування, розкрадання, незаконного витрачання військового майна або вчинення інших умисних протиправних дій військовослужбовці та призвані на збори військовозобов`язані несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини державі.

Суд зазначає, що згідно акту службового розслідування, було встановлено що пожежа за результатами якої втрачено майно виникла із за неналежного виконання обов`язків опалювачем, недостатнього контролю з боку командирів і порушення вимог носіння зброї при собі.

Відповідно до пункту 3 Положення військовослужбовець або призваний на збори військовозобов`язаний визнається винним у заподіяній шкоді, якщо протиправне діяння вчинене ним умисно чи з необережності. Відповідно до Розділу 3 Інструкції розслідуванням повинно бути встановлено, зокрема, ступінь вини кожної з осіб, причетних до правопорушення, форму вини (навмисно чи з необережності) та мотиви протиправної поведінки військовослужбовця і його ставлення до скоєного. Згідно з пунктом 19 Положення розслідуванням повинно бути встановлено, зокрема, умисно чи з необережності та з якою метою заподіяно шкоду.

Відповідно до п.8 розділу 1 Положення про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду, заподіяну державі», затвердженого Постановою Верховної Ради України від 23.06.1995 року №243/95-ВР (надалі по тексту - Положення), матеріальна відповідальність може бути повна і обмежена і застосовується залежно від того, навмисно чи з необережності заподіяно шкоду, а також з урахуванням суспільної небезпечності дії (бездіяльності) винної особи та обставин, за яких заподіяно шкоду, і вартості майна до військовослужбовців і призваних на збори військовозобов`язаних.

Відповідно до п.10. розділу 2 цього ж - Положення, військовослужбовці і призвані на збори військовозобов`язані за шкоду, заподіяну недбалим виконанням ними службових обов`язків, передбачених військовими статутами, порадниками, інструкціями, та іншими нормативними актами, несуть матеріальну відповідальність у розмірі заподіяної шкоди, але не більше місячного грошового забезпечення.

Таким чином, із матеріалів справи вбачається, що окрім відповідальності в розмірі заподіяної шкоди, але не більше місячного грошового забезпечення, виходячи з Положення військовослужбовці в тому числі і щодо ОСОБА_1 не могло бути застосовано, тому що службовим розслідуванням не встановлено що шкоду заподіяно навмисно, і чітко встановлено що шкоду заподіяно з необережності а саме недбалим виконанням своїх обов`язків, яке проявилося в неналежному виконанні своїх обов`язків і недостатньому контролі.

Щодо застосування кратності, при утриманні вартості втраченого майна, суд зазначає, що положення Постанови від 2 листопада 1995 року №880 «Про затвердження Переліку військового майна, нестача або розкрадання якого відшкодовується винними особами у кратному співвідношенні до його вартості», застосовані неправомірно тому що це положення застосовується лише у разі нестачі або розкрадання майна.

Так, актом службового розслідування не встановлено а ні факту розкрадання а ні факту нестачі майна, отже кратність під час утримання вартості втраченого майна застосована безпідставно.

Вищевикладене підтверджується і Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 11.02.2016 року у справі № К/800/38369/15 «... за змістом наведених норм, військовослужбовці несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі лише у разі наявності в їх діях умислу на знищення, пошкодження, псування, розкрадання, незаконного витрачання військового майна або вчинення інших умисних протиправних дій. Враховуючи викладене, колегія суддів Вищого адміністративного суду України погоджується з висновком судів першої та апеляційної інстанцій про стягнення з відповідача коштів у відшкодування заподіяної шкоди, але не більше розміру місячного грошового забезпечення, а отже й про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог».

Також, актом службового розслідування встановлено факт знищення вогнем 9 одиниць 7,62 мм автоматів АКМС, 2 одиниць 40 мм під ствольних гранатомета ГП-25 і 3 переносних цифрових радіостанції MOTOROLA DM 4400 лише з посилання на документальне підтвердження закріплення даної зброї та радіостанцій за особовим складом.

Водночас, в матеріалах службового розслідування немає жодних документів підтверджуючих що за ОСОБА_1 було закріплено майно а саме три радіостанції та чотири автомати АКМС. Міститься лише посилання на нібито книги видачі зброї та відомості щоденного контролю зброї та боєприпасів. Щодо втрачених радіостанцій відсутнє навіть посилання на документи підтверджуючі закріплення їх за кимось з військовослужбовців, не говорячи вже про те що до матеріалів службового розслідування відповідно до п.21 Положення додаються акти ревізій (перевірок), інвентаризацій, накладні, витяги з обліково-видаткових книг і журналів та інші матеріали розслідування.

На момент пожежі за ОСОБА_1 не було закріплено а ні майно а ні зброя, яка була втрачена під час пожежі.

Згідно з пунктом 3 та 4 Положення про порядок обліку, зберігання, списання та використання військового майна у Збройних Силах України, затвердженого Постановою Кабінету України від 04.08.2000 року №1225, Міноборони як центральний орган управління Збройних Сил України закріплює згідно із законодавством військове майно за військовими частинами на праві оперативного управління, про що ним видаються відповідні акти. Служби забезпечення органів військового управління і військові частини ведуть облік військового майна у кількісних, якісних, обліково- номерних та вартісних показниках за відповідний службами - продовольчою, речовою, квартирно-експлуатаційною, пально-мастильних матеріалів тощо.

Відповідно до пункту 7 та 9 цього Положення обліку підлягає все військове майно незалежне від його призначення та джерел надходження. Облік військового майна повинен бути своєчасним достовірним і точним. Облік військового майна ведеться шляхом запису (відображення) в книгах (картках) обліку, інших матеріальних носіях інформації (далі - облікові документи) даних про кількість, якісний (технічний) стан, облікові та заводські номери, вартість (ціну) військового майна, а також про його рух, втрату та нестачу.

Відповідно до пункту 13 Положення військовослужбовці і призвані на збори військовозобов`язані несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини державі, у разі:

-умисного знищення, пошкодження, псування, розкрадання, незаконного витрачання військового майна або вчинення інших умисних протиправних дій;

-приписки у нарядах та інших документах фактично невиконаних робіт, перекручування звітних даних і обману держави в інших формах;

-заподіяння шкоди особою, яка перебувала у нетверезому стані;

-дій (бездіяльності), що мають ознаки злочину;

-недостачі, а також знищення або псування військового майна, переданого їм під звіт для зберігання, перевезення, використання чи для іншої мети.

Також в матеріалах службового розслідування відсутні дані про те що обігрівальний пристрій, який загорівся, виготовлений заводським способом, має сертифікат якості, відповідає вимогам протипожежної безпеки та у вказаному законодавством порядку оприбуткована у військовій частині.

Також відповідно до висновків які містяться в акті про пожежу, що є додатком до акту службового розслідування встановлено невідповідність об`єму приміщення кількості осіб що проживала, та відсутність первинних засобів пожежогасіння, що жодним чином не відображено в акті службового розслідування.

До того ж, згідно з абзацом другим пункту 21 Положення до висновку (розслідування) додаються, зокрема, довідка про вартісну оцінку заподіяної шкоди за підписом начальника відповідної служби та фінансового органу (головного бухгалтера) військової частини. Така довідка відсутня у матеріалах справи, що говорить про те що немає жодних законних підстав вважати що саме в такому розмірі має відбуватися утримання.

Водночас, згідно копії витягу із книги грошових стягнень і нарахувань ф.35 з позивача за результати службового розслідування по факту знищення стрілецької зброї та засобів зв`язку в 1 механізованому батальйоні було стягнуто 27 762,36 грн.

Отже, враховуючи зазначене, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для скасування в частині що стосується ОСОБА_1 наказ тимчасово виконуючого обов`язки командира Військової частини польова пошта НОМЕР_1 підполковника ОСОБА_2 від 26.04.2016 року №1269 «Про результати службового розслідування по факту знищення стрілецької зброї та засобів зв`язку в 1 механізованому батальйоні», зокрема п.7 резолютивної частини цього наказу та стягнення з Військової частини польова пошта НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 незаконно утримані з його грошового забезпечення кошти в сумі 27 762 грн. 36 коп.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст.55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Частиною 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема, з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ст.6 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в адміністративному суді, до підсудності якого вона віднесена цим Кодексом. Відмова від права на звернення до суду є недійсною.

Частиною 1 ст.11 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з ч.2 ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. Відповідно до ч.2 цієї ж статті, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. При цьому, суд вважає за потрібне наголосити на необхідності дотримуватися й позиції, висловленої у рішенні Європейського Суду з прав людини у п.53 рішення у справі «Федорченко та Лозенко проти України», відповідно до якої суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумними сумнівом».

Враховуючи вищевикладене, повно та всебічно дослідивши наявні матеріали справи, а також норми чинного законодавства України, суд дійшов до висновку про задоволення позовних вимог повністю.

Керуючись ст.ст.2, 7-14, 18, 19, 69-71, 72, 94, 158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Скасувати в частині що стосується ОСОБА_1 наказ тимчасово виконуючого обов`язки командира Військової частини польова пошта НОМЕР_1 підполковника ОСОБА_2 від 26.04.2016 року №1269 «Про результати службового розслідування по факту знищення стрілецької зброї та засобів зв`язку в 1 механізованому батальйоні», зокрема п.7 резолютивної частини цього наказу.

Стягнути з Військової частини польова пошта НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 незаконно стягненні з його грошового забезпечення 27 762 (двадцять сім тисяч сімсот шістдесят дві) грн. 36 коп.

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі у відповідності до ч.3 ст.160 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішення за наслідками апеляційного провадження.

Суддя Сакалош В.М.

Повний текст постанови виготовлений та підписаний 28 березня 2017 року.