Справа № 758/7663/16-а
Суддя: Бужак Н.П.
Дата ухвалення: 2017-03-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 758/7663/16-а Головуючий у 1-й інстанції: Декаленко В.С.
Суддя-доповідач: Бужак Н.П.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 березня 2017 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді: Бужак Н. П.

Суддів: Костюк Л.О., Межевича М.В.

За участю секретаря: Івченка М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на постанову Подільського районного суду м.Києва від 14 листопада 2016 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м.Києві про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 звернувся до Подільського районного суду м.Києва з позовом до Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м.Києві, в якому просив: визнати дії відповідача, виражені у відмові поновити виплату раніше призначеної пенсії неправомірними та зобов'язати відповідача поновити виплату пенсії починаючи 07 жовтня 2009 року, з урахуванням усіх перерахунків та індексації пенсії, відповідно до ст. 42 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 21.06.2016 року позовні вимоги про визнання дій неправомірними та зобов'язання провести перерахунок пенсії за період з 07 жовтня 2009 року по 11 червня 2016 року залишено без розгляду у зв'язку з пропуском позивачем строку на звернення до суду з адміністративним позовом.

Постановою Подільського районного суду м.Києва від 14 листопада 2016 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, представник позивача подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

Заслухавши суддю-доповідача, осіб, що з'явилися в судове засідання, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_2 народився ІНФОРМАЦІЯ_1, є громадянином України, перебуває на консульському обліку в США м. Чікаго, термін дії паспорту громадянина України подовжено до 06 липня 2019 року (а.с117).

13 серпня 1987 року позивачу було призначено пенсію відповідно до Списку №1. Факт виходу позивача на пенсію підтверджується дослідженою судом апеляційної інстанції копією пенсійного посвідчення НОМЕР_1, виданого відділом соціального забезпечення Шевченківського району м. Києва. З 01.01.1991 року пенсію продовжено за віком пожиттєво (а.с.60).

У подальшому ОСОБА_2 виїхав з України на постійне місце проживання до Сполучених Штатів Америки, у зв'язку з чим йому було припинено виплату пенсії на підставі ст. 51 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

21 квітня 2016 року представник позивача звернувся до Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України в місті Києві із заявою про поновлення виплати пенсії позивачу з посиланням на те, що згідно рішення Конституційного суду України положення статті 51 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», якою передбачалося припинення виплати пенсії у зв'язку з виїздом за кордон на постійне місце проживання, визнано неконституційним.

Проте, листом від 24 травня 2016 року №5248105 Центральне об'єднане управління Пенсійного фонду України в місті Києві повідомило представника позивача про те, що пенсійна справа ОСОБА_2 в архівних книгах не значиться (а.с. 13).

Вважаючи дії відповідача протиправними, відмову необґрунтованою, а свої законні права порушеними позивач звернувся з даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку обставинам справи слід зазначити наступне.

Згідно із ч. 1 ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Передбачене Конституцією України право громадян на соціальний захист конкретизоване у Законі України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» та Законі України «Про пенсійне забезпечення», якими встановлено порядок нарахування та виплати пенсії.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про пенсійне забезпечення» громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв'язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом. Іноземні громадяни та особи без громадянства, які проживають в Україні, мають право на пенсію на рівні з громадянами України на умовах, передбачених законодавством або міжнародними угодами.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 8 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають: громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані інвалідами в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж.

Позивач є громадянином України і у відповідності до ч. 1 ст. 26 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» за наявності відповідного страхового стажу набув право на отримання пенсії за віком.

У відповідності з ч. З ст. 2 Протоколу № 4 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожна людина має право на вільне пересування і свободу вибору місця проживання. Кожна людина має право залишати будь-яку країну, включаючи свою власну.

Згідно ч. 2 ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не може бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставами для їх обмеження.

Відповідно до положень ст. 2 Закону України «Про громадянство України» якщо громадянин України набув громадянство (підданство) іншої держави або держав, то у правових відносинах з Україною він визнається лише громадянином України.

Як встановлено ст. 24 Конституції України, громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Виходячи із правової та соціальної природи пенсії право громадянина на призначення йому пенсії не може пов'язуватися з такою умовою, як постійне проживання в Україні.

Таким чином, безумовним правом позивачки є його право на соціальний захист, а саме на призначення та виплату пенсії за віком, а відповідно обов'язком України є, зокрема, соціальний захист своїх громадян, які перебувають за її межами, у тому числі й на призначення та виплату пенсії, а тому суд першої інстанції, задовольняючи позов, прийшов до правильного висновку, що позивач має право на поновлення йому пенсії за віком.

Частиною 1 ст. 44 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» передбачено, що заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ник органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.

Також і в п. 1.1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" (далі - Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій), затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України № 22-1 від 25.11.2005 р. та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 року за № 1566/11846 (у редакції постанови Правління Пенсійного фонду України від 07.07.2014 р. № 13-1) зазначено, що заява про призначення пенсії непрацюючим особам, а також членам сім'ї у зв'язку з втратою годувальника подається заявником особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально, безпосередньо до управління Пенсійного фонду України у районі, місті, районі у місті, а також у місті та районі.

Як вбачається з матеріалів справи, 21.04.2016 року через представника позивач звернувся до Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві з проханням поновити виплату призначеної йому пенсії у зв'язку з ухваленням рішення Конституційного Суду України №25рп/2009 від 07.10.2009 р., а також позивач просив провести необхідні індексацію та перерахунок пенсії на підставі ст..42 Закону України «про загальнообов»язкове державне пенсійне страхування».

Конституційний Суд України в рішенні від 07.10.2009 року № 25-рп/2009, справа № 1-32/2009 визнав такими, що не відповідають Конституції України (неконституційними), положення пункту 2 частини 1 статті 49, другого речення статті 51 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» щодо припинення виплати пенсії пенсіонерам на час постійного проживання (перебування) за кордоном у разі, якщо Україна не уклала з відповідною державою міжнародний договір.

Зокрема, в пункті 3.3 цього рішення зазначено, що оспорюваними нормами Закону конституційне право на соціальний захист поставлене в залежність від факту укладення Україною з відповідною державою міжнародного договору з питань пенсійного забезпечення. Таким чином держава, всупереч конституційним гарантіям соціального захисту для всіх осіб, що мають право на отримання пенсії у старості, на законодавчому рівні позбавила цього права пенсіонерів у тих випадках, коли вони обрали постійним місцем проживання країну, з якою не укладено відповідного договору. Виходячи із правової, соціальної природи пенсій право громадянина на одержання призначеної йому пенсії не може пов'язуватися з такою умовою, як постійне проживання в Україні; держава відповідно до конституційних принципів зобов'язана гарантувати це право незалежно від того, де проживає особа, якій призначена пенсія, - в Україні чи за її межами.

При цьому Конституційний Суд України звернув увагу Верховної Ради України на необхідність приведення у відповідність до Конституції України положень інших законів, які регламентують виплату пенсій пенсіонерам, які постійно проживають у державах, з якими Україною не укладено відповідного договору.

З огляду на зазначене, положення пункту 2 частини 1 статті 49 та другого речення статті 51 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» втратили чинність з 07.10.2009 року, тобто від дати прийняття рішення Конституційним Судом України № 25-рп/2009.

Статтею 24 Конституції України встановлено, що громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального положення, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Таким чином, колегія суддів вважає, що з прийняттям вищевказаного рішення Конституційного суду України від 07.10.2009 року виключена така підстава для припинення пенсійних виплат, як проживання особи за кордоном, що є підставою для поновлення конституційного права ОСОБА_2 на виплату пенсії незалежно від місця його постійного проживання.

Разом з тим, вирішуючи питання про межі судового захисту прав позивача, колегія суддів зазначає, що дійсно з дати прийняття рішення Конституційним Судом України № 25-рп/2009, тобто з 07.10.2009 року, у відповідача виникли підстави для поновлення виплат пенсії громадянам України, які проживають за її межами.

В постанові № 21-180а15 від 12.05.2015 року Верховний Суд України дійшов висновку, що з дня набрання чинності Рішенням № 25-рп/2009 щодо неконституційності положень пункту 2 частини першої статті 49, другого речення статті 51 Закону № 1058-ІV виникли підстави для поновлення конституційного права особи на виплату пенсії, виплата якої була зупинена на підставі положень зазначеного Закону. З цього часу управління ПФУ має відновити виплату пенсії громадянам України, які виїхали на постійне місце проживання за кордон."

Частиною 2 ст. 49 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" поновлення виплати пенсії здійснюється за рішенням територіального органу Пенсійного фонду протягом 10 днів після з'ясування обставин та наявності умов для відновлення її виплати. Виплата пенсії поновлюється в порядку, передбаченому частиною третьою статті 35 та статтею 46 цього Закону.

В той же час, згідно з ч.2ст. 99 КАС України, для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Статтею 100 КАС України встановлено, що адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, про що постановляється ухвала.

Частина 2 цієї статті передбачає, що позовна заява може бути залишена без розгляду як на стадії вирішення питання про відкриття провадження в адміністративній справі без проведення судового засідання, так і в ході підготовчого провадження чи судового розгляду справ.

Аналогічна позиція викладена в постановах Верховного Суду України від 08 грудня 2015 року (справи №№ 21-5440а15, 21-5653а15).

Відповідно до ухвали судді Подільського районного суду м. Києва від.21 червня 2016 року позовні вимоги за період з 07 жовтня 2009 року по 11 червня 2016 року залишено без розгляду.

Зазначена ухвала суду набрала законної сили, а отже обов»язкова для виконання.

Зважаючи на те, що позовну заяву в частині вимог було залишено без розгляду, підлягають задоволенню вимоги позивача за період з 12 червня 2016 року.

Крім того, колегія судді зазначає наступне.

Згідно з п.2.8 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", затвердженого Постановою Правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 року №22-1 у редакції від 07.07.2014 року №13-1, поновлення виплати пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший здійснюються за документами, що є в пенсійній справі та відповідають вимогам законодавства, що діяло на дату призначення пенсії.

У випадку поновлення виплати пенсії особі, якій не було проведено перерахунок відповідно до статті 43 Закону, заробітна плата (дохід) для обчислення пенсії визначається відповідно до статті 40 Закону із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески та яка відповідно до цього Закону враховується для обчислення пенсій, призначених до 2004 року.

Для дослідження в судовому засіданні пенсійної справи позивача судом було направлено відповідні запити до органів, які займалися питанням призначення пенсій громадянам України, зокрема жителям м. Києва.

Із матеріалів справи вбачається, що пенсія позивачу була призначена Шевченківським районним відділом соціального забезпечення м. Києва, оскільки на час призначення позивач мешкав у АДРЕСА_1, що територіально відносилось до Шевченківського району м. Києва.

Відповідно до листа Управління праці та соціального захисту населення Шевченківської районної у м. Києві державної адміністрації від 10.03.2017 року, пенсійна справа ОСОБА_2 в архівних книгах управління не значиться (а.с.113).

Оскільки у 2000-роках АДРЕСА_1 у зв'язку з реорганізацією районів було віднесено територіально до Подільського району м. Києва, судом направлено запит до Управління праці та соціального захисту населення Подільської районної у м. Києві державної адміністрації.

Листом Управління праці та соціального захисту Подільського району м. Києва від 06.02.2017 року повідомлено, що відповідно до ст. 685, 695 наказу Головного архівного управління при КМ України від 20 липня 1998 року №41 «Про затвердження переліку типових документів, що утворюються в діяльності органів державної влади та місцевого самоврядування, інших підприємств. Установ та організацій із зазначенням строків зберігання документів» пенсійні справи зберігалися 5 років після закінчення виплат.

На підставі пункту 57 акту «Про вилучення для знищення документів, не внесених до Національного архівного фонду» від 22.04.2011 року, пенсійні справи пенсіонерів за 1960-1997 роки були знищені (а.с.87, 89-94).

Кабінетом Міністрів України була прийнята постанова від 16.12.2015 року № 1055 «Деякі питання функціонування територіальних органів Пенсійного фонду України». Відповідно до цієї постанови реорганізовано деякі територіальні органи Пенсійного фонду України шляхом їх злиття та/або перейменування.

Десять районних управлінь Пенсійного фонду України в м. Києві реорганізовано в три об'єднаних управління:

-Правобережне об'єднане управління Пенсійного фонду України в м. Києві утворене шляхом злиття трьох управлінь: в Голосіївському, Святошинському та Солом'янському районах м. Києва

-Лівобережне об'єднане управління Пенсійного фонду України в м. Києві утворене з трьох управлінь: в Дарницькому, Деснянському та Дніпровському районах м. Києва;

-Центральне об'єднане управління Пенсійного фонду України в м. Києві утворене з чотирьох управлінь: в Оболонському, Печерському, Подільському та Шевченківському районах м. Києва.

Таким чином, оскільки на даний час створено Центральне об'єднання управління Пенсійного фонду України в м. Києві, колегія суддів вважає, що саме даний орган є повноважним для вирішення питання поновлення виплату раніше призначеної пенсії

Також колегія суддів враховує, що позивач в особі його представника із відповідною заявою від 21 квітня 2016 року про поновлення виплати пенсії звертався саме до Центрального об'єднаного управління та останнє прийняло протиправну відмову у поновленні з посиланням на ту обставину, що пенсійна справа в архівних книгах не значиться. Тобто відповідач фактично, розглянувши заяву позивача, відмовив у поновлення пенсії у зв'язку з відсутністю пенсійної справи.

Проте, колегія суддів вважає, що відсутність в архіві пенсійної справи ніяким чином не впливає на право позивача на поновлення раніше призначеної пенсії, виплата якої була припинена, а отже дана обставина не може бути підставою для відмови позивачу в поновленні пенсії.

Щодо відсутності самої пенсійної справи на ім'я позивача, то остання має бути відновлена у відповідності до вимог чинного законодавства України у зв'язку з її втратою чи знищенням.

Таким чином, колегія суддів вважає, що оскільки відповідачем було протиправно відмовлено позивачу за поданою ним заявою поновити раніше призначену відповідно до чинного законодавства пенсію, виплата якої була припинена, є всі правові підстави для прийняття рішення про зобов'язання Центральне об'єднане управління Пенсійного фонду України у м. Києві поновити виплату раніше призначеної пенсії, починаючи з 12 червня 2016 року.

Згідно зі ст. 159 КАС України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 198 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати її та прийняти нову постанову суду.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст.202 КАС України, підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання, а так само розгляд і вирішення справи неповноважним судом.

Враховуючи викладене, колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що порушення норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясуванням обставин, що мають значення для справи призвели до неправильного вирішення даного адміністративного позову, а тому постанова Подільського районного суду м.Києва від 14 листопада 2016 року підлягає скасуванню з подальшим ухваленням апеляційним судом нової постанови про часткове задоволення адміністративного позову.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 196, 198, 202, 205, 207, 212, 254 КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 задовольнити частково.

Постанову Подільського районного суду м.Києва від 14 листопада 2016 року скасувати та ухвалити у справі нову постанову наступного змісту.

Визнати протиправною відмову Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м.Києві поновити ОСОБА_2 раніше призначену пенсію.

Зобов'язати Центральне об'єднане управління Пенсійного фонду України в м.Києві поновити ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, виплату раніше призначеної пенсії, починаючи з 12 червня 2016 року.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України в порядок і строки, визначені ст. 212 КАС України.

Головуючий суддя: Бужак Н.П.

Судді: Костюк Л.О.

Межевич М.В.

Повний текст виготовлено: 29 березня 2017 року.

Головуючий суддя Бужак Н.П.

Судді: Межевич М.В.

Костюк Л.О.