Справа № 127/15947/16-а
Суддя: Гонтарук В. М.
Дата ухвалення: 2017-03-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 127/15947/16-а

Головуючий у 1-й інстанції: Овсюк Є.М.

Суддя-доповідач: Гонтарук В. М.

21 березня 2017 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Гонтарука В. М.

суддів: Білої Л.М. Граб Л.С. , :

секретар судового засідання: Івасика,

за участю

представника позивача: ОСОБА_2

представника відповідача: Калачик Наталії Михайлівни

представника третьої особи: Слишинського Ігоря Володимировича

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги ОСОБА_5 та Департаменту адміністративних послуг Вінницької міської ради на постанову Вінницького міського суду Вінницької області від 09 лютого 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_5 до Департаменту адміністративних послуг Вінницької міської ради, Міністерства юстиції України, треті особи без самостійних вимог на стороні відповідача державний реєстратор прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Вінницького міського управління юстиції Вінницької області Журавський Анатолій Туфількович, КП "Вінницьке міське бюро технічної інвентаризації" про скасування рішення,

В С Т А Н О В И В :

в липні 2016 року ОСОБА_5 звернувся до суду з адміністративним позовом до Департаменту адміністративних послуг Вінницької міської ради, Міністерства юстиції України, треті особи без самостійних вимог на стороні відповідача державний реєстратор прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Вінницького міського управління юстиції Вінницької області Журавський Анатолій Туфількович, КП "Вінницьке міське бюро технічної інвентаризації" про скасування рішення.

Постановою Вінницького міського суду Вінницької області від 09 лютого 2017 року адміністративний позов було задоволено частково.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, позивач та Департамент адміністративних послуг Вінницької міської ради подали апеляційні скарги, в яких: ОСОБА_5 просить суд скасувати постанову суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким адміністративний позов задовольнити в повному обсязі, а Департамент адміністративних послуг Вінницької міської ради просить суд скасувати постанову суду першої інстанції та ухвалити нове рішення яким відмовити в задоволенні позовних вимог, посилаючись при цьому на неповне з'ясування обставин, які мають значення для справи та порушення норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення спору.

Представник позивача в судовому засіданні вимоги апеляційної скарги підтримала, просила суд їх задовольнити, щодо вимог апеляційної скарги відповідача заперечувала.

Представники Департаменту адміністративних послуг Вінницької міської ради та КП "Вінницьке міське бюро технічної інвентаризації" підтримали вимоги апеляційної скарги просили суд їх задовольнити, а апеляційну скаргу позивача просили залишити без задоволення.

Міністерство юстиції України та державний реєстратор прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Вінницького міського управління юстиції Вінницької області Журавський Анатолій Туфількович в судове засідання не з'явились. Про час, день та місце розгляду справи повідомлені завчасно та належним чином. Причини неявки суду не відомі.

Відповідно до ч.4 ст.196 КАС України неприбуття у судове засідання сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату, час і місце апеляційного розгляду, не перешкоджає судовому розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, надавши правову оцінку наявним у справі доказам, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до ст.195 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Як встановлено судом першої інстанції та знайшло своє підтвердження в суді апеляційної інстанції, 01 листопада 1986 року ОСОБА_5 уклав договір купівлі-продажу із ОСОБА_7, згідно якого він придбав 1/2 частини житлового будинку, який знаходиться за адресою : АДРЕСА_1..

Рішенням Староміського райвиконкому від 15.07.1987 р. № 200 ОСОБА_5 надано дозвіл на будівництво нового будинку замість старого за адресою : АДРЕСА_1.

31.03.1992 року складено акт про прийняття індивідуального домоволодіння, на підставі якого, новий житловий будинок по АДРЕСА_1, який належить ОСОБА_5 13.05.1992 року прийнято в експлуатацію, про що зроблено відмітку в технічному паспорті на вказаний житловий будинок.

16 січня 2008 року ОСОБА_5 видано Державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,0967 га, розташовану в АДРЕСА_1, з цільовим призначення для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд.

В технічному паспорті новозбудованого житлового будинку залишилась відмітка про спільну часткову власність на будинок який позначений на схематичному плані літерою «А» в якому 1/2 частки належали ОСОБА_8

Згідно рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 29.10.2015 року у справі № 127/20882/15-ц право власності ОСОБА_8 було припинено, а його син ОСОБА_9 після рішення суду прийняв спадщину та зареєстрував своє право власності у Державному реєстрі на успадкований після смерті батька будинок, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_2, частка якого становить 100 % .

13.07.2015 року ОСОБА_5 звернувся за реєстрацією права власності на 100% належного йому будинку до відповідача, але отримав відмову, в зв'язку з чим вимушений був звернутись за захистом до Вінницького окружного адміністративного суду, який своєю постановою від 17.12.2015 року скасував зазначене рішення державного реєстратора № 22927902 від 16.07.2015 року та зобов'язав Вінницьке міське управління юстиції повторно розглянути його заяву про державну реєстрацію прав та обтяжень.

Державний реєстратор повторно розглянувши документи позивача про реєстрацію права власності 29.02.2016 року прийняв рішення № 28502286, яким зареєстровано право власності позивача на 1/2 частку будинку, незважаючи на те, що ОСОБА_5 являється єдиним власником, якому належить 100 % будинку

Вважаючи такі дії відповідача протиправними позивач звернувся до суду за захистом своїх порушених прав.

Постановою Вінницького міського суду Вінницької області від 09 лютого 2017 року адміністративний позов було задоволено частково.

Колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно ч. 1 ст. 72 КАС України обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Спірні правовідносини, пов'язані з державною реєстрацією прав на нерухоме майно та їх обтяжень врегульовані, зокрема, Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" від 01.07.2004 № 1952-IV (далі - Закон № 1952-IV), Порядком державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2013 р. № 868 (далі - Порядок).

Відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Державний реєстр речових прав на нерухоме майно - єдина державна інформаційна система, що містить відомості про права на нерухоме майно, їх обтяження, а також про об'єкти та суб'єктів цих прав.

Згідно із частиною другою статті 9 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державний реєстратор встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема: відповідність обов'язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення (у випадках, встановлених законом); відповідність повноважень особи, яка подає документи на державну реєстрацію прав та їх обтяжень; відповідність відомостей про нерухоме майно, наявних у Державному реєстрі прав та поданих документах; наявність обтяжень прав на нерухоме майно, зареєстрованих відповідно до вимог цього Закону; наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або договір (угода) пов'язує можливість проведення державної реєстрації виникнення, переходу, припинення прав на нерухоме майно або обтяження таких прав.

Статтею 15 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено, що державна реєстрація прав та їх обтяжень проводиться в такому порядку: прийняття і перевірка документів, що подаються для державної реєстрації прав та їх обтяжень, реєстрація заяви; встановлення факту відсутності підстав для відмови в державній реєстрації прав та їх обтяжень, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та/або їх обтяжень; прийняття рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, відмову в ній або зупинення державної реєстрації; внесення записів до Державного реєстру прав; видача свідоцтва про право власності на нерухоме майно у випадках, встановлених статтею 18 цього Закону; надання витягів з Державного реєстру прав про зареєстровані права та/або їх обтяження.

Згідно із частиною четвертою статті 15 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державній реєстрації підлягають виключно заявлені права та їх обтяження за умови їх відповідності законодавству і поданим документам.

Як було встановлено в суді першої інстанції та знайшло своє підтвердження в суді апеляційної інстанції, згідно постанови Вінницького міського суду Вінницької області від 29.10.2015 року у справі № 127/20882/15-ц, яка набула законної сили припинено право власності ОСОБА_8 на 1/2 частину будинку, позначеного літ. «А», загальною площею 89,7 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1, в зв'язку з її знищенням.

Разом з тим, незважаючи на зазначене рішення суду відповідачем 29.02.2016 року за ОСОБА_5 зареєстровано право власності на 1/2 частку будинку, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_2.

Крім того, постановою Вінницького окружного адміністративного суду від 17.12.2015 року у справі № 127/22648/15-а за позовом ОСОБА_5 до Вінницького міського управління юстиції про визнання незаконним та скасування рішення, було зобов`язано відповідача вчинити дії, оскільки згідно з правовстановлюючим документом, який посвідчує набуття право власності ОСОБА_5 на новозбудований житловий будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 є акт про прийняття індивідуального будинковолодіння в експлуатацію від 31.03.1992 року затвердженого рішенням виконкому Староміської ради народних депутатів, а тому державний реєстратор прийнявши рішення від 16.07.2015 року, яким відмовив ОСОБА_5 у державній реєстрації права власності на новозбудований житловий будинок не надав належної оцінки іншим документам, крім технічного паспорту, зокрема акту про прийняття індивідуального домоволодіння в експлуатацію від 31.03.1992 року, а тому прийняв рішення всупереч вимогам законодавства України та без врахування всіх обставин, що мають значення по справі.

Відповідно до п. 4 ч.1 ст. 24 Закону № 1952-IV у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо: подані документи не відповідають вимогам, встановленим цим Законом, або не дають змоги встановити відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують.

Таким чином, судова колегія апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції щодо того, що в даному випадку державним реєстратором було неправомірно здійснено державну реєстрацію права власності ОСОБА_10 на 1/2 частки на об'єкт нерухомого майна, що розташований за адресою: АДРЕСА_2.

Щодо доводів ОСОБА_10 в частині стягнення моральної шкоди, судова колегія вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Згідно з статтею 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав; моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

При цьому, моральною шкодою є втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та духовних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають суттєве значення.

В позовній заяві про відшкодування моральної шкоди повинні бути зазначені обставини того, у чому полягає моральна шкода, якими діями, рішеннями вона завдана та якими доказами вона підтверджена.

Враховуючи наведене, а також що позивачем не надано жодного доказу на підтвердження завдання йому моральної шкоди, суд апеляційної інстанції не вбачає підстав для задоволення вимоги про стягнення моральної шкоди.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Отже, колегія суддів переглянувши рішення суду першої інстанції, вважає, що при його прийнятті суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення обставин справи і вірно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.

Відповідно до статті 159 КАС України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з статтею 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі вищевикладеного колегія суддів дійшла висновку про те, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а відтак постанову Вінницького міського суду від 09 лютого 2017 року слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд

У Х В А Л И В :

апеляційні скарги ОСОБА_5 та Департаменту адміністративних послуг Вінницької міської ради залишити без задоволення, а постанову Вінницького міського суду Вінницької області від 09 лютого 2017 року - без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст. 212 КАС України.

Ухвала суду складена в повному обсязі 28 березня 2017 року.

Головуючий Гонтарук В. М.

Судді Біла Л.М. Граб Л.С.