Справа № 640/16640/16-а
Суддя: Золотарьова Л. І.
Дата ухвалення: 2017-03-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.03.2017 року

Київський районний суд м. Харкова:

головуючий - суддя Золотарьова Л.І.

за участю секретаря - Бломберус С.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Київському районі м. Харкова про визнання дій протиправними, зобовязання здійснити перерахунок та виплату пенсії, відшкодування шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 27.10.2016 року звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просить: визнати протиправними дії управління Пенсійного фонду України в Київському районі м. Харкова по перерахунку пенсії позивача у відповідності до ч. 4 ст. 42 ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування»; зобовязати відповідача нарахувати і виплатити позивачу недоплачену пенсію у відповідності до діючого законодавства згідно з довідкою №241 від 20.07.2006 р. за період роботи з 01.01.1986 р. по 31.12.1990 р., починаючи з 01 жовтня 2009 року; зобовязати відповідача виплатити компенсацію втрати частини пенсії у звязку з порушенням строків її виплати на підставі ч. 2 ст. 46 ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що прийняте рішення відповідача про перерахунок пенсії у відповідності середньомісячних показників за 2007 рік не відповідає вимогам ст. 40 Закону, внаслідок чого значно знизився його рівень пенсійного забезпечення. Відповідач протиправно включив в період роботи з 01.01.1996 року по 31.12.1990 року (тобто 60 місяців), ще період з 01.07.2000 по 31.07.2009 року, про що вказано у відповіді відповідача від 04.02.2014 року. Однак, у вказані 60 місяців відповідач протиправно без його згоди включив період за 2007 рік, що призвело до зменшення коефіцієнту призначеної йому пенсії. Такі дії призвели до порушення його прав, тому відповідач повинен сплатити йому компенсацію у звязку з порушенням строків її виплати на підставі ч. 2 ст. 46 ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав, пояснив, що з 1999 року він отримує пенсію призначену на загальних підставах. Йому незаконно не нарахували пенсію, оскільки згідно зі ст. 40 Закону при визначенні розміру пенсії береться розмір заробітної плати розрахований за останні 60 місяців (з 1986 по 1990рр.), однак відповідачем протиправно зараховано ще 12 місяців за 2007 рік, тобто нараховано за 72 місяці. Йому відповідач не повинен був брати для розрахунку пенсії 12 місяців за 2007 рік, без його згоди, що призвело до зменшення розміру пенсії.

Представник відповідача позовні вимоги не визнала, просила у задоволенні позову відмовити. Пояснила, що 21.10.2015 року постановою суду було відмовлено позивачу у задоволенні позову, яку апеляційним судом від 10.12.2015 року залишено без змін. У тій справі, що вже розглянута, вирішувався спір щодо періоду розміру заробітної плати, на підставі якого визначався розмір пенсії. В 2016 року позивач знову звернувся до пенсійного фонду з приводу непогодження розміру пенсії, яку нібито неправомірно було зменшено через неправильне включення періоду заробітної плати за 2007 рік. При цьому, довідка про заробітна плату №241 від 20.07.2006 року за період роботи з 01.01.1986 р. по 31.12.1990 року, одна і таж сама, тобто позивач просить здійснити перерахунок пенсії на підставі цієї ж довідки про заробітна плату №241 від 20.07.2006 року, однак починаючи з 01.10.2009 року. Вимоги щодо компенсації втрати частини пенсії у звязку з порушенням строків її виплати є безпідставними, тому задоволенню не підлягають.

Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, зазначає наступне.

Судом встановлено, що позивачу було призначено пенсію за віком з 18.05.1999 року відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Постановою Київського районного суду від 21.10.2015 року (справа №640/13157/15-а), залишеною без змін Ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 10.12.2015 року, встановлено, що пенсію ОСОБА_1 було розраховано на підставі довідки про заробітну плату №40 від 17.05.1999 року за період з 01.01.1988 року по 31.12.1992 року, виданої Дослідним господарством "Елітне" в загальних сумах по роках, що повністю відповідало діючому на момент призначення пенсії законодавству. Позивач працював до липня 2009 року. 15.09.2009 року позивач звернувся до відповідача із заявою про перерахунок пенсії у зв'язку із наданням додаткових документів про стаж та заробітну плату. Відповідачем по справі було обчислено згідно з довідкою №241 від 20.07.2006 року заробітну плату позивача за період з 01.01.1986 року по 31.12.1990 року (по довідці про заробітну плату, яку він надавав при попередньому перерахунку) та з 01.07.2000 року по 31.07.2009 року (за даними персоніфікованого обліку), при цьому коефіцієнт заробітку (2,05920) став менший, ніж той який застосовувався для обчислення пенсії для перерахунку, але за рахунок застосування показника середньої заробітної плати в галузі економіки України за 2007 рік розмір пенсії позивача став більший ніж той який він отримував до перерахунку. Про зменшення коефіцієнта заробітної плати при проведенні перерахунку пенсії позивача було попереджено про що свідчить його особистий підпис на заяві (а.с. 19-22)

Вказаними судовими рішеннями, які є чинними, відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про визнання дій відповідача по нарахуванню йому пенсії протиправними; зобов'язання відповідача зробити перерахунок пенсії, починаючи з 15.09.2009 року; нарахування і виплату пенсії проводити згідно довідки про заробітну плату №241 від 20.07.2006 року, за період роботи з 01.01.1986 р. по 31.12.1990 р.

Зокрема, в Ухвалі апеляційного суду від 10.12.2015 року вказано, що на підставі вищевказаного звернення позивачу було проведено перерахунок пенсій від стажу заробітної плати відповідно до ч.1 ст.40 Закону України № 1058-IV, а саме із заробітку, визначеного за 60 календарних місяців страхового стажу підряд до 01.07.2000 року (по довідці про заробітну плату за період роботи з 01.01.1986 року по 31.12.1990 року) та за весь період страхового стажу починаючи з 01.07.2000 року по 31.05.2006 року (за даними персоніфікованого обліку). При перерахунку були застосовувані показники середньої заробітної плати (доходу) у середньому на одну застраховану особу в цілому в Україні, з якої сплачено страхові внески, за 2005 рік, при цьому індивідуальний коефіцієнт для обчислення заробітної плати становив 2,55135. При розрахунку коефіцієнта стажу застосовано величину оцінки одного року страхового стажу, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» (з 01.01.2008 року 1,2; з 01.10.2008 року -1,35). Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що відповідачем по справі було зроблено позивачу перерахунок пенсії на підставі ст..42 Закону України № 1058-ІУ, з урахуванням показника середньої заробітної плати працівників, зайнятих у галузях економіки України, за рік, що передував року звернення за її призначенням, а тому судом першої інстанції було правомірно відмовлено у задоволенні позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 72 КАС України обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Таким чином, вказаними судовими рішеннями було встановлено правомірність нарахуванню позивачу пенсії у вказаному розмірі в 2009 році.

Відповідно до ч. 4 ст. 42 ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 9 липня 2003 року № 1058-IV (в редакції станом на 2009 рік), у разі якщо застрахована особа після призначення пенсії продовжувала працювати, провадиться перерахунок пенсії з урахуванням не менше ніж 24 місяців страхового стажу після призначення (попереднього перерахунку) пенсії незалежно від перерв у роботі. Перерахунок пенсії здійснюється із заробітної плати (доходу), з якої була обчислена пенсія. За бажанням пенсіонера перерахунок пенсії провадиться із заробітної плати за періоди страхового стажу, зазначені в частині першій статті 40 цього Закону, із застосуванням показника середньої заробітної плати працівників в середньому на одну застраховану особу в цілому по Україні, з якої сплачено страхові внески та яка відповідно до цього Закону враховується для обчислення пенсії, за календарний рік, що передує року перерахунку пенсії.

Згідно з ч. 1 ст. 40 ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», для обчислення пенсії враховується заробітна плата (дохід) за будь-які 60 календарних місяців страхового стажу підряд до 1 липня 2000 року, незалежно від перерв, та за весь період страхового стажу починаючи з 1 липня 2000 року. За вибором особи, яка звернулася за пенсією, з періоду, за який враховується заробітна плата (дохід) для обчислення пенсії, виключається період до 60 календарних місяців страхового стажу підряд за умови, що зазначений період становить не більше ніж 10 відсотків тривалості страхового стажу, врахованого в одинарному розмірі.

Такими чином, ч. 4 ст. 42 Закону відсилає до ч. 1 ст. 40 Закону, вимоги якої відповідач дотримався та діяв правомірно, що було встановлено Постановою Київського районного суду від 21.10.2015 року (справа №640/13157/15-а), залишеною без змін Ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 10.12.2015 року, тому ці обставини є встановленими.

Враховуючи, що управлінням Пенсійного фонду України в Київському районі м. Харкова було правомірно зроблено перерахунок пенсії позивача на підставі ст. 42 Закон України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", з урахуванням показника середньої заробітної плати працівників, зайнятих у галузях економіки України, за рік, що передував року звернення за її призначенням, то підстави для визнання протиправними дії управління Пенсійного фонду України в Київському районі м. Харкова по перерахунку пенсії позивача у відповідності до ч. 4 ст. 42 ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» та зобовязання відповідача нарахувати і виплатити позивачу недоплачену пенсію у відповідності до діючого законодавства згідно з довідкою №241 від 20.07.2006 р., починаючи з 01 жовтня 2009 року, - задоволенню не підлягають.

Згідно з ч. 2 ст. 46 ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів. Компенсація втрати частини пенсії у зв'язку з порушенням строків її виплати пенсіонерам здійснюється згідно із законом.

Враховуючи, що відповідач діяв правомірно, то підстави для застосування вимог ч. 2 ст. 46 ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» відсутні, тому позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є субєктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

При зверненні до суду позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 551 грн. 20 коп.

Враховуючи, що у задоволенні позовних вимог позивачу відмовлено, то судовий збір у розмірі 551 грн. 20 коп. стягненню з відповідача на користь позивача не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 6-14, 71, 94, 159-163, 167, 186 Кодексу адміністративного судочинства України, ст.ст. 40, 42, 46 ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Київському районі м. Харкова про визнання дій протиправними, зобовязання здійснити перерахунок та виплату пенсії, відшкодування шкоди відмовити в повному обсязі.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Харківського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції протягом десяти днів з дня отримання проголошення цієї постанови. Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Головуючий -