Справа № 804/8377/16
Суддя: Головчук С.В.
Дата ухвалення: 2017-03-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
УХВАЛА

23 березня 2017 року м. Київ К/800/5478/17

Суддя Вищого адміністративного суду України Головчук С.В., вирішуючи питання про прийняття касаційної скарги ОСОБА_1 на ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 01 грудня 2016 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 02 лютого 2017 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Дніпропетровській області, Управління Державної автомобільної інспекції Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Дніпропетровській області, Головне управління Національної поліції в Дніпропетровській області про скасування наказу про звільнення, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди,

в с т а н о в и в :

У листопаді 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив суд визнати протиправними дії начальника Головного управління МВС України в Дніпропетровській області щодо видання наказу про звільнення позивача; визнати незаконним та скасувати наказ Головного управління МВС України в Дніпропетровській області від 06 листопада 2015 року № 485 о/с в частині звільнення ОСОБА_1 з посади державтоінспектора відділу автомобільно-технічної інспекції управління ДАІ; поновити на займаній посаді, стягнути на середній заробіток за час вимушеного прогулу та відшкодувати 20000,00 грн моральної шкоди.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 01 грудня 2016 року, яку залишено без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 02 лютого 2017 року, позов залишено без розгляду.

У касаційній скарзі позивач просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій, посилаючись на неправильне застосування судами норм процесуального права, зокрема, статей 99, 100 КАС України. Вказує, що суди не дали належної правової оцінки обставинам справи та доводам позивача про те, що у зв'язку із звільненням, він тривалий час перебував у стані сильного душевного хвилювання, мав сімейні проблеми, а тому не мав ні коштів, ні можливості своєчасно оскаржити наказ про звільнення.

Згідно із пунктом 5 частини 5 статті 214 КАС України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені в ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Із змісту оскаржуваних судових рішень видно, що залишаючи без розгляду позов, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, виходив з наступного.

Згідно із статтею 100 КАС України адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, про що постановляється ухвала.

Частиною 1 статті 102 КАС України встановлено, що пропущений з поважних причин процесуальний строк, встановлений законом, може бути поновлений, а процесуальний строк, встановлений судом, - продовжений судом за клопотанням особи, яка бере участь у справі.

Отже, встановлення законом процесуальних строків передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними процесуальних дій, передбачених КАС України.

При цьому, інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов'язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними та після завершення таких строків, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

При цьому, у випадку пропуску строку звернення до суду підставами для його поновлення є лише наявність поважних причин, якими визнаються лише такі обставини, які є об'єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, пов'язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належними доказами.

Як встановлено судами, 10 листопада 2015 року ОСОБА_1 особисто під підпис видано трудову книжку, в якій міститься запис про те, що він звільнений з органів внутрішніх справ.

В листопаді 2015 року позивач звертався до Дніпропетровської обласної профспілкової організації профспілки працівників державних установ України, від якої в грудні 2015 року отримав роз'яcнення щодо законодавства з питань звільнення.

До травня 2016 року ОСОБА_1 вчинялися дії щодо отримання повного розрахунку при звільненні, а в подальшому з вересня по листопад 2016 року позивач здійснював догляд за хворим батьком.

В листопаді 2016 року позивач ознайомився зі змістом спірного наказу про звільнення та звернувся до Дніпропетровського обласного об'єднання профспілок за отриманням безоплатної правової допомоги.

У клопотанні про поновлення строку звернення до суду ОСОБА_1 послався на те, що не мав можливості звернутись до суду раніше, крім того зазначав, що зі спірним наказом ознайомився лише в листопаді 2016 року й відразу звернувся до суду.

Проте, клопотання позивача про поновлення строку звернення до суду не містить жодного пояснення щодо наявності обставин, які унеможливили звернення до суду у період часу між звільненням та зверненням ОСОБА_1 до Ленінського районного суду м. Дніпропетровську в травні 2016 року.

Крім того, суди відхилили доводи позивача щодо дотримання строків звернення до суду з урахуванням дати ознайомлення зі спірним наказом, відповідно до приписів пункту 13 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 06 березня 2008 року №2 «Про практику застосування адміністративними судами окремих положень Кодексу адміністративного судочинства України під час розгляду адміністративних справ», якими передбачено, що у справах про звільнення з публічної служби громадянин може звернутись з заявою про вирішення спору у місячний строк із дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

Отже, ОСОБА_1 не зазначив об'єктивно непереборних обставин, які б не залежали від його волевиявлення або пов'язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами, що позбавили позивача можливості звернутися до адміністративного суду з даним позовом у встановлений процесуальним законодавством строк.

Крім того, з огляду на те, що предметом спору по суті є правомірність звільнення позивача та можливість поновлення на службі, то визначальним є час ознайомлення особи з самим фактом звільнення.

Враховуючи те, що про звільнення позивач дізнався 10 листопада 2015 року, а до суду з позовом про захист порушеного права звернувся 29 листопада 2016 року і доказів щодо поважності причин пропуску строку звернення до суду, а також неможливості звернення до суду у встановлений законодавством строк не надав, суди дійшли висновку про позов слід залишити без розгляду.

У касаційній скарзі відсутнє належне обґрунтування підстав для скасування чи зміни судових рішень, а викладені в ній доводи перевірені судом і не викликають необхідності перевірки матеріалів справи, оскільки заявник не наводить підстав, які б дозволили вважати, що суд неправильно застосував норми процесуального права.

Наведене є підставою для відмови у відкритті касаційного провадження у справі.

Керуючись статтями 211, 214 Кодексу адміністративного судочинства України,

у х в а л и в :

Відмовити у відкритті касаційного провадження за скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 01 грудня 2016 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 02 лютого 2017 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя С.В. Головчук