Справа № П/811/241/17
Суддя: Р.В. Жук
Дата ухвалення: 2017-03-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 березня 2017 року справа № П/811/241/17

Кіровоградський окружний адміністративний суд у складі судді Жука Р.В., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовомОСОБА_1
доГоловного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області
провизнання протиправними дії та зобовязання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась до Кіровоградського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області, в якому просить суд:

- визнати протиправними дії Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області щодо відмови ОСОБА_1 у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки загальною площею до 2,00 га для ведення особистого селянського господарства із земель державної власності сільськогосподарського призначення на території Тарасівської сільської ради Бобринецького району Кіровоградської області, викладеної у листі від 19.08.2016 року №Г-12287/0-7576/0/6-16;

- зобовязати Головне управління Держгеокадастру у Кіровоградській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 5 липня 2016 року щодо надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки загальною площею 2,00 га для ведення особистого селянського господарства із земель державної власності сільськогосподарського призначення на території Тарасівської сільської ради Бобринецького району Кіровоградської області.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідач листом від 19.08.2016 року повідомив про відмову у наданні дозволу на затвердження проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки. Рішення про відмову обґрунтовано тим, що Тарасівська сільська рада Бобринецького району Кіровоградської області заперечила у наданні погодження стосовно дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки позивачу.

Позивач зазначав, що в листі від 19.08.2016 р. №Г-12286/0-7575/0/6-16 не наведено жодної підстави для відмови, визначені ч.7 ст.118 Земельного кодексу України. Позивач, зазначені дії відповідача вважав протиправними та просив суд зобовязати відповідача повторно розглянути заву.

Відповідачем до суду надано письмові заперечення на позов, в яких зазначено, що оскаржувані дії Головного управління Державного агентства земельних ресурсів у Кіровоградській області є законними та обґрунтованими, прийнятими на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені діючим законодавством, просив суд відмовити в задоволенні заявленого позову в повному обсязі.

Представник позивача подала до суду заяву про розгляд справи без її участі. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі відповідно до адміністративного позову (а.с.39).

Відповідач в судове засіданні представника не направив, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином (а.с.30).

Відповідно до ч. 6 ст. 175 Кодексу адміністративного судочинства України, неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає судовому розгляду.

Відповідно до частини 4 статті 122, частини 6 статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України, враховуючи відсутність потреби заслухати свідка чи експерта, а також, неприбуття у судове засідання представника відповідача та клопотання представника позивача, суд перейшов до розгляду справи у порядку письмового провадження.

З огляду на викладене, суд здійснює розгляд справи за наявними в ній матеріалами та доказами, з огляду на встановлені обставини спірних правовідносин.

В процесі розгляду справи встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 05.07.2016 р. ОСОБА_1 звернулася до Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області із заявою про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки загальною площею до 2,00 га для ведення селянського господарства із земель державної власності сільськогосподарського призначення на території Тарасівської сільської ради Бобринецького району Кіровоградської області (а.с.15).

До заяви додано копії паспорта, ідентифікаційного номера, а також схему з бажаним місцем розташування земельної ділянки (а.с.14).

Головне управління Держгеокадастру у Кіровоградській області листом від 19.08.2016 р. №Г-12286/0-7575/0/6-16 повідомило позивача, що згідно ст.12 Земельного кодексу України, доручення віце-премєр-міністра України ОСОБА_2, рішень колегії Держземагенства України, спрямованих на забезпечення прозорості земельних відносин та розширення повноважень місцевих рад, з 15 жовтня 2014 року обовязковим стало врахування позиції органів місцевого самоврядування у питаннях розпорядження землями сільськогосподарського призначення державної власності. Листом від 14.07.2016 р. №333 Тарасівська сільска рада Бобринецького району Кіровоградської області висловила свою позицію про заперечення у наданні погодження стосовно дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення відповідної земельної ділянки державної власності сільськогосподарського призначення у власність для ведення особистого селянського господарства (а.с.10).

Проаналізувавши зміст зазначеного листа відповідача суд дійшов висновку, що за своєю правовою природою та суттю даний лист фактично є рішенням Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області, яким ОСОБА_1 відмовлено у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у розмірі 2,00 га для ведення особистого селянського господарства.

Не погоджуючись із такою відмовою Держгеокадастру у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою, позивач звернулась до суду з даним адміністративним позовом.

Надаючи правову оцінку обґрунтованості позовних вимог, відповідним доводам позивача та відповідачів, враховуючи висновки суду касаційної інстанції, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Так, частинами 1, 2, пунктом "а" частини 3 статті 22 Земельного кодексу України визначено, що землями сільськогосподарського призначення визнаються землі, надані для виробництва сільськогосподарської продукції, здійснення сільськогосподарської науково-дослідної та навчальної діяльності, розміщення відповідної виробничої інфраструктури, у тому числі інфраструктури оптових ринків сільськогосподарської продукції, або призначені для цих цілей.

До земель сільськогосподарського призначення належать: сільськогосподарські угіддя (рілля, багаторічні насадження, сіножаті, пасовища та перелоги); несільськогосподарські угіддя (господарські шляхи і прогони, полезахисні лісові смуги та інші захисні насадження, крім тих, що віднесені до земель лісогосподарського призначення, землі під господарськими будівлями і дворами, землі під інфраструктурою оптових ринків сільськогосподарської продукції, землі тимчасової консервації тощо). Землі сільськогосподарського призначення передаються у власність та надаються у користування громадянам - для ведення особистого селянського господарства, садівництва, городництва, сінокосіння та випасання худоби, ведення товарного сільськогосподарського виробництва, фермерського господарства.

Згідно зі частинами 1, 2 статті 116 Земельного кодексу України, громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Частиною 1 статті 117 Земельного кодексу України передбачено, що передача земельних ділянок державної власності у комунальну власність чи навпаки здійснюється за рішеннями відповідних органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування, які здійснюють розпорядження землями державної чи комунальної власності відповідно до повноважень, визначених цим Кодексом.

Відповідно до частин 6, 7 статті 118 Земельного кодексу України, громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до ОСОБА_3 міністрів Автономної Республіки Крим. ОСОБА_3 Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування обєкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності, зокрема для ведення особистого селянського господарства - не більше 2 гектарів (пункт б частини 1 статті 121 Земельного кодексу України).

Згідно абзацу 1 частини 3 статті 123 Земельного кодексу України, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування в межах їх повноважень у місячний строк розглядає клопотання і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування земельної ділянки вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, а також генеральних планів населених пунктів, іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування території населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Із аналізу вищезазначених положень слідує, що законодавцем передбачено вичерпні підстави для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, а саме невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Разом із тим як вбачається із матеріалів справи, відмова відповідача у наданні позивачу дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 2,00 га у власність для ведення особистого селянського господарства вмотивована тим, що земельний масив, який зображений на картографічному матеріалі, відноситься до земель сільськогогосподарського призначення державної власності, які з метою реалізації ініціативи Держгеокадастру та розпорядження Кабінету Міністрів України №898-р від 19 серпня 2015 року "Питання забезпечення учасників антитерористичної операції та сімей загиблих учасників антитерористичної операції земельними ділянками" зарезервовано наказом Головного управління № 21 від 07 квітня 2016 року "Про призначення земельних ділянок для надання учасникам антитерористичної операції та членам їх сімей" для надання учасникам антитеростичної операції та членам родин загиблих із їх числа.

Вказані обставини, на думку відповідача, свідчать про те, що місце розташування обєкта (земельної ділянки) не відповідає вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно - правових актів, а саме розпорядженню Кабінету Міністрів України № 898-р від 19 серпня 2015 року.

Проте суд звертає увагу, що положеннями Розпорядження Кабінету Міністрів України від 19 серпня 2015 року № 898-р, на яке посилається відповідач у своєму листі від 19.08.2016 року, лише доручено визначити земельні ділянки на території області, призначені для відведення учасникам антитерористичної операції або членам сімей загиблих учасників антитерористичної операції та рекомендовано розглядати в першочерговому порядку звернення даної категорії осіб щодо відведення їм земельних ділянок.

При цьому, відповідачем не надано доказів того, що на час розгляду справи та виникнення спірних правовідносин щодо спірної земельної ділянки розташованої на території Тарасівська сільська рада Бобринецького району Кіровоградської області існує черга, та особи, які мають статус учасника АТО на неї претендують.

До того ж суд враховує, що наразі на законодавчому рівні не визначено існування окремої категорії земель із призначенням для передачі у власність лише громадянам, які мають статус учасника антитерористичної операції.

Таким чином викладена відповідачем у листі від 19.08.2016 р. №Г-12286/0-7575/0/6-16 зазначена обставина, як підстава для відмови не містяться з визначених ч. 7 ст. 118 Земельного кодексу України.

Крім того, відповідач відмовляючи у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою посилався як на підставу позицію Трарасівської сільської ради Бобринецького району Кіровоградської області, викладену в листі від 14.07.2016 р. №333.

Суд враховує, що ст.12 Земельного кодексу України визначено повноваження сільських селищних, міських рад на розпорядження земельними ділянками комунальної власності. Водночас розпорядження земельними ділянками державної власності сільськогосподарського призначення відноситься до повноважень центрального органу виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи, тобто у даному випадку до повноважень Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області.

Разом з цим суд звертає увагу на те, що чинним законодавством не передбачено обовязку розпорядника земельними ділянками державної власності зясовувати та враховувати позицію органу місцевого самоврядування при вирішенні питання про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства.

Дослідивши лист Трарасівської сільської ради Бобринецького району Кіровоградської області від 14.07.2016 р. №333 суд вбачає, що вказано про заперечення стосовно надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність або користування ОСОБА_4, оскільки дана земельна ділянка виділена ОСОБА_5 згідно рішення Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 14.06.2004 р. у справі №2-689 (а.с.35).

З матеріалів справи встановлено, що рішенням Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 14.06.2004 р. у справі №2-689 зобовязано відділ земельних ресурсів Бобринецької районної державної адміністрації виділити ОСОБА_5 земельну частку (пай) із земель резервного фонду Тарасівської сільської ради (а.с36-37).

Водночас Тарасівською сільською радою Бобринецького району Кіровоградської області не надано жодних доказів щодо виконання рішення суду та виділення ОСОБА_5 і оформлення земельної ділянки, присвоєння кадастрового номеру, доказів сплати податків за земельну ділянку щодо якої подана заява ОСОБА_1

Досліджуючи спірні правовідносини судом з листа Відділу Держгеокадастру у Бобринецькому районі від 06.01.2017 р. №29-28-99.3-5/15-17 встановлено, що земельна ділянка №1911 площею 5,5155 га ріллі, яка розташована на території Тарасівської сільської ради Бобринецького району Кіровоградської області, на даний час вільна, але зарезервована для надання у власність для ведення особистого селянського господарства учасникам антитерористичної операції (а.с.12).

Частиною 1 статті 24 Конституції України визначено, що громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом.

Водночас статтею 12 Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту від 22.10.1993 р. №3551-ХІІ встановлені пільги учасникам бойових дій, зокрема, пільги на першочергове відведення земельних ділянок для індивідуального житлового будівництва, садівництва і городництва (п.14 ч.1 ст.12).

При цьому суд враховує, що Земельним кодексом України розрізняються земельні ділянки призначені для ведення особистого селянського господарства, земельні ділянки для індивідуального житлового будівництва, садівництва та городництва, як за цільовим призначенням, так і за нормами їх безоплатної передачі громадянам.

Таким чином, чинним законодавством не встановлено пільг для учасників бойових дій щодо першочергової передачі земельних ділянок для ведення особистого селянського господарства.

Окрім того, суд вважає за необхідне зазначити, що із аналізу статей 118, 122 Земельного кодексу України вбачається, що отримання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не означає прийняття позитивного рішення про надання її у власність, оскільки процес передачі земельної ділянки громадянам у власність є стадійним, зокрема, першою стадією якого є надання уповноваженим органом дозволу на розроблення проекту землеустрою, що свідчить про відсутність у відповідача законних підстав для встановлення будь-яких обмежень у надані дозволу на розробку проекту землеустрою іншій особі при дотриманні нею вимог вказаних статей Земельного кодексу України.

Згідно діючого правового регулювання земельних відносин у державі, право розпорядження землями сільськогосподарського призначення відбувається виключно на підставі норм Земельного кодексу України, а тому за відсутності нормативного врегулювання питання про надання земельних ділянок для учасників АТО, відповідачем було безпідставно відмовлено позивачу у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою.

На підставі ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Таким чином Головне управління Держгеокадастру у Кіровоградській області з непередбачених законом підстав відмовило позивачу.

За таких умов позовні вимоги в частині визнання протиправними дій відповідача щодо відмови ОСОБА_1 у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки загальною площею до 2,00 га для ведення особистого селянського господарства із земель державної власності сільськогосподарського призначення на території Тарасівської сільської ради Бобринецького району Кіровоградської області, викладеної у листі 19.08.2016 р. №Г-12286/0-7575/0/6-16 підлягають задоволенню.

Водночас надаючи оцінку вимогам позивача щодо зобовязання відповідача повторно розглянути її заяву від 05.07.2016 року, суд акцентує на тому, що відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 162 КАС України у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову про зобовязання відповідача вчинити певні дії.

З огляду на наявність у суду права за умови задоволення вимог адміністративного позову прийняти рішення про зобовязання відповідача вчинити певні дії, а також враховуючи протиправність відмови субєкта владних повноважень у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність спірної земельної ділянки, суд доходить висновку, що позивачем обрано вірний спосіб захисту порушених прав, у звязку з чим вказана вимога також підлягає задоволенню.

При цьому суд зазначає, що при прийнятті в подальшому відповідачем рішення, останній не вправі відмовляти позивачу у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою з тих самих підстав, що вказані у листі від 19.08.2016 р. №Г-12286/0-7575/0/6-16 за яких судом визнані протиправними дії відповідача.

У відповідності до ч. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. При цьому в силу ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

За сукупністю наведених обставин суд дійшов висновку, що заявлений адміністративний позов належить задовольнити.

Відповідно до ч.1 ст.94 КАС України, у редакції чинній на час розгляду справи, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є субєктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 86, 159-163, 167 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

1.Адміністративний позов - задовольнити.

2.Визнати протиправними дії Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області щодо відмови ОСОБА_1 у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки загальною площею до 2,00 га для ведення особистого селянського господарства із земель державної власності сільськогосподарського призначення на території Тарасівської сільської ради Бобринецького району Кіровоградської області, викладеної у листі від 19.08.2016 року №Г-12287/0-7576/0/6-16;

3.Зобовязати Головне управління Держгеокадастру у Кіровоградській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 5 липня 2016 року щодо надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки загальною площею 2,00 га для ведення особистого селянського господарства із земель державної власності сільськогосподарського призначення на території Тарасівської сільської ради Бобринецького району Кіровоградської області.

4.Присудити на користь ОСОБА_1 (код - НОМЕР_1) понесені нею витрати по сплаті судового збору у розмірі 1280,00 грн. (однієї тисячі двісті вісімдесят гривень) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області (код - 39767636).

Постанова набирає законної сили відповідно до статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Р.В. Жук