Справа № 348/2303/16-а
Суддя: Мужик І.І.
Дата ухвалення: 2017-03-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа № 348/2303/16-а

22 березня 2017 року м. Надвірна

Надвірнянський районний суд Івано-Франківської області

в складі головуючого судді: Мужика І.І.

секретаря: Дмитрук С.І.

з участю позивача: ОСОБА_1

представника позивача: ОСОБА_2

представників відповідача: Михайлюк М.І., Михайлюка М.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Надвірна справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Пасічнянської сільської ради Надвірнянського району Івано-Франківської області про визнання протиправною бездіяльності субєкта владних повноважень та зобов"язання вчинити певні дії,-

Встановив:

ОСОБА_1 звернулася в суд із адміністративним позовом до Пасічнянської сільської ради Надвірнянського району Івано-Франківської області про визнання протиправною бездіяльності субєкта владних повноважень та зобов"язання вчинити певні дії.

Позивач по справі ОСОБА_1 в судовому засіданні позов підтримала з мотивів викладених в позовній заяві, яку просить задоволити та визнати дії Пасічнянської сільської ради Надвірнянського району Івано-Франківської області протиправними та зобов'язати вчинити певні дії.

Представники відповідача по справі-Пасічнянської сільської ради Надвірнянського району Івано-Франківської області Михайлюк М.І. та Пасічнянський сільський голова Надвірнянського району Івано-Франківської області Михайлюк В.В. позов не визнали і просять в його задоволенні відмовити, оскільки він безпідставний.

Суд, вислухавши пояснення сторін по справі, дослідивши письмові докази, представлені сторонами на виконання вимог ст.71 КАС України і які сторони вважають достатніми для обгрунтування і заперечення позовних вимог та з'ясувавши фактичні обставини справи,перевіривши матеріали справи приходить до висновку про задоволення позову виходячи з наступних підстав:

Відповідно до ст.2 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому зазначеним кодексом, звернутися до суду для оскарження будь-яких рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень.

Відповідно до ч.1 ст. 2 КАС України основним завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень.

Згідно із п.3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення.

Відповідно до статті 6 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в адміністративному суді, до підсудності якого вона віднесена цим Кодексом.

Згідно п. 1 ч. 1 статті 18 КАС України, місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні адміністративні справи, у яких однією зі сторін є орган чи посадова особа місцевого самоврядування, посадова чи службова особа органу місцевого самоврядування, крім тих, які підсудні окружним адміністративним судам.

Зі змісту ст.71 КАС України випливає, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на яких грунтуються її вимоги та заперечення, а в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності його рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

На підставі ст.104 КАС України особа, що має право звернутися до суду, якщо вважає, що рішенням, дією або бездіяльністю державного органу, юридичної чи службової особи під час здійснення ними управлінських функцій порушено його право чи свободи.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст.2 Земельного Кодексу України земельні відносини-це суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження землею.

Суб'єктами земельних відносин є громадяни, юридичні особи, органи місцевого самоврядування та органи державної влади.

Відповідно до ч.1 ст.3 Земельного Кодексу України земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими до них нормативно-правовими актами.

Статтею 116 Земельного кодексу України встановлено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, або за результатами аукціону.

Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі:

а) приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян;

б) одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій;

в) одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації.

Передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, визначених цим Кодексом, провадиться один раз по кожному виду використання.

Земельні ділянки, які перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб, передаються у власність чи користування за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи користування ними в порядку, визначеному законом.

Судом встановлено, що відповідно до будівельного паспорту на забудову земельної ділянки, виділеної індивідуальному забудівнику на підставі рішення виконкому Надвірнянської районної ради народних депутатів від 14.12.1983 року №249 ОСОБА_6, покійному чоловікові позивача по справі, згідно якого було дозволено будівництво житлового будинку з погосподарськими спорудами на земельній ділянці в АДРЕСА_1(ас.7-11).

Даний будинок був побудований наприкінці 80-х років, однак права власності на землю, на якій був розташований цей будинок ОСОБА_6 не мав.

У зв'язку з цим він звернувся із відповідною заявою та долученими документами до Пасічнянської сільської ради Надвірнянського району Івано-Франківської області для оформлення такого права. Рішенням Пасічнянської сільської ради Надвірнянського району Івано-Франківської області від 01.03.2010 року №8 було затверджено технічну документацію із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельні ділянки та передано у власність земельну ділянку площею 0,2500 га землі по АДРЕСА_1 покійному ОСОБА_6(ас.12).

Даний факт ствердили сторони по справі.

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер чоловік позивача по справі ОСОБА_1-ОСОБА_6, що стверджується свідоцтвом про смерть останнього, не отримавши документа на право власності на вищевказану земельну ділянку, тобто процес приватизації не був завершений(ас.13).

Даний факт не заперечили сторони по справі.

У зв'язку з цим 17.08.2016 року позивач по справі звернулася із заявою та з долученням відповідних документів з цього приводу до Пасічнянської сільської ради Надвірнянського району Івано-Франківської області про надання дозволу на розробку проекту землеустрою на земельну ділянку площею 0,2500 га землі для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд(ас.31).

Наприкінці жовтня місяця 2016 року позивач отримала листа з Пасічнянської сільської ради Надвірнянського району Івано-Франківської області з приводу того, що її заява буде розглянута тільки тоді, коли до поданої нею заяви на геодезичній зйомці буде вказана дорога.

Згідно цього листа її заява(клопотання), як вважає позивач не була розглянута, відповідно до законодавства, уповноваженим на це органом місцевого самоврядування, а саме не було винесено на розгляд чергової сесії Пасічнянської сільської ради Надвірнянського району Івано-Франківської області та відповідно щодо цього не було прийнято рішення. Крім того, за змістом цього листа від неї вимагалося подати додаткові документи(ас.18).

У зв'язку з цим 06.12.2016 року позивач звернулася з позовом до суду.

Частиною 6 статті 118 ЗК України визначено порядок отримання земельних ділянок державної та комунальної власності у власність громадян в межах безоплатної приватизації.

Громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 Земельного кодексу України. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 ЗК України, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні.

При цьому ч.7 ст.118 ЗК України визначено вичерпний перелік підстав для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, а саме:підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Отже, кожен громадянин України має установлене ЗК України право на одноразове безоплатне одержання у приватну власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, особистого селянського господарства та садівництва в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

Для реалізації цього права громадянин подає до уповноваженого на розпорядження земельною ділянкою органу клопотання, в якому зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри, а також графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки.

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні, яка повинна базуватись на вичерпному переліку підстав для такої відмови, який визначений ч.7 ст.118 ЗК України.

Як видно з наданих позивачем доказів, що заява позивача про надання безкоштовно у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства повністю відповідала вимогам ЗК України, в тому числі до неї було додано всі необхідні додатки.

Відповідно до статті 121 ЗК України громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності в таких розмірах:

а)для ведення фермерського господарства-в розмірі земельної частки (паю), визначеної для членів сільськогосподарських підприємств, розташованих на території сільської, селищної, міської ради, де знаходиться фермерське господарство. Якщо на території сільської, селищної, міської ради розташовано декілька сільськогосподарських підприємств, розмір земельної частки (паю) визначається як середній по цих підприємствах. У разі відсутності сільськогосподарських підприємств на території відповідної ради розмір земельної частки (паю) визначається як середній по району;

б)для ведення особистого селянського господарства - не більше 2,00 гектара;

в)для ведення садівництва - не більше 0,12 гектара;

г)для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) у селах - не більше 0,25 гектара, в селищах - не більше 0,15 гектара, в містах - не більше 0,10 гектара;

ґ')для індивідуального дачного будівництва - не більше 0,10 гектара;

д)для будівництва індивідуальних гаражів - не більше 0,01 гектара.

Розмір земельних ділянок, що передаються безоплатно громадянину для ведення особистого селянського господарства, може бути збільшено у разі отримання в натурі (на місцевості) земельної частки (паю).

Розмір земельної ділянки, що передається безоплатно громадянину у власність у зв'язку з набуттям ним права власності на жилий будинок, не може бути меншим, ніж максимальний розмір земельної ділянки відповідного цільового призначення, встановлений частиною першою цієї статті (крім випадків, якщо розмір земельної ділянки, на якій розташований будинок, є меншим).

Відповідно до пунктів а та б ст.12 ЗК України визначені повноваження сільських , селищних та міських рад у галузі земельних відносин, до яких належить такі функції- розпорядження землями територіальної громади та передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу.

Згідно із ст.140 Конституції України місцеве самоврядування є правом територіальної громади-жителів села чи добровільного об'єднання у сільську громаду жителів кількох сіл,селища та міста - самостійно вирішувати питання місцевого значення в межах Конституції і законів України.

Місцеве самоврядування здійснюється територіальною громадою в порядку, встановленому законом, як безпосередньо, так і через органи місцевого самоврядування: сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи.

Органами місцевого самоврядування, що представляють спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ, та міст, є районні та обласні ради.

Сільські, селищні, міські ради можуть дозволяти за ініціативою жителів створювати будинкові, вуличні, квартальні та інші органи самоорганізації населення і наділяти їх частиною власної компетенції, фінансів, майна.

Відповідно до ст.ст. 6, 7 Конституції України державна влада в Україні здійснюється на засадах її поділу на законодавчу, виконавчу та судову. Органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України. В Україні визнається і гарантується місцеве самоврядування.

Згідно з п. п. 1, 5 ст.12 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» сільський, селищний, міський голова є головною посадовою особою територіальної громади відповідно села (добровільного об'єднання в одну територіальну громаду жителів кількох сіл), селища, міста.

Пунктом 34 ч. І ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» встановлено, що виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради відповідно до закону вирішуються питання регулювання земельних відносин.

У відповідності до ст. 53 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» основною формою роботи виконавчого комітету сільської, селищної, міської, районної у місті (у разі її створення) ради є його засідання. Засідання виконавчого комітету скликаються відповідно сільським, селищним, міським головою (головою районної у місті ради), а в разі його відсутності чи неможливості здійснення ним цієї функції - заступником сільського, селищного, міського голови з питань діяльності виконавчих органів ради (районної у місті ради - заступником голови ради) в міру необхідності, але не рідше одного разу на місяць, і є правомочними, якщо в них бере участь більше половини від загального складу виконавчого комітету.

Органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов'язковими до виконання на відповідній території (ст. 144 Конституції України).

Статтею 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» передбачено, що рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень (ч. 1).

Рішення ради нормативно-правового характеру набирають чинності з дня їх офіційного оприлюднення, якщо радою не встановлено більш пізній строк введення цих рішень у дію (ч.5 ст. 59 Закону).

Пунктом 6 ст.59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» унормовано, що основною формою роботи виконавчого комітету сільської, селищної, міської, районної у місті (у разі її створення) ради є його засідання. Виконавчий комітет сільської, селищної, міської, районної у місті (у разі її створення) ради в межах своїх повноважень приймає рішення.

На час виникнення спірних відносин та розгляду судом спору по суті положення вимог ЗК України є чинними, у судовому порядку не скасовані та врегульовують саме правильну процедуру отримання земельних ділянок у власність або користування земельних ділянок.

Враховуючи наведене, суд вважає безпідставними доводи представників відповідача про невинесення на розгляд на сесії Пасічнянської сільської ради Надвірнянського району Івано-Франківської області питання щодо розгляду заяви(клопотання) ОСОБА_1 про надання дозволу на розробку проекту землеустрою на земельну ділянку - безпосередньо не передбачена ст.118 ЗК України.

Суд, оцінюючи в сукупності здобуті докази по справі вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі, оскільки відповідач всупереч приписам ст.71 КАС України не довів належними і допустимими доказами правомірність своїх рішень і дій, які оскаржуються позивачем.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

На підставі ст.ст.18, 124 Конституції України, ст.ст.116, 118, 121,122 ЗК України, ст. ст.12,59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», керуючись ст.ст. 163, 167, 186, 254 КАС України, суд,-

Постановив:

Позов ОСОБА_1 - задоволити.

Визнати протиправною бездіяльність Пасічнянської сільської ради Надвірнянського району Івано-Франківської області щодо невинесення на розгляд на пленарне засідання ради заяви ОСОБА_1 від 03.10.2016 року про надання дозволу на розробку проекту землеустрою на земельну ділянку площею 0,25 га для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд в АДРЕСА_1.

Зобов'язати Пасічнянську сільську раду Надвірнянського району Івано-Франківської області винести на розгляд пленарного засідання чергової (найближчої) сесії та розглянути заяву ОСОБА_1 про надання дозволу на розробку проекту землеустрою на земельну ділянку площею 0,25 га для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд в АДРЕСА_1 з метою передачі вказаної земельної ділянки у власність для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд.

Стягнути з Пасічнянської сільської ради Надвірнянського району Івано-Франківської області в користь ОСОБА_1 1102,40 грн. судового збору по справі.

Апеляційна скарга на постанову може бути подана до Львівського апеляційного адміністративного суду в порядку, визначеному ст. 186 КАС України через Надвірнянський районний суд Івано-Франківської області.

Суддя Мужик І.І.

Повний текст постанови виготовлено 27.03.2017 року.