Справа № 806/5724/14
Суддя: Приходько І.В.
Дата ухвалення: 2017-03-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"22" березня 2017 р. м. Київ К/800/31091/15

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в складі:

головуючого Приходько І.В.

суддів Бухтіярової І.О.

Веденяпіна О.А.

розглянувши у порядку письмового провадження касаційну скаргу

Товариства з обмеженою відповідальністю «Житомир Фасад Плюс»

на постанову Житомирського окружного адміністративного суду від 02.03.2015 р.

та ухвалу Житомирського апеляційного адміністративного суду від 17.06.2015 р.

у справі № 806/5724/14

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Житомир Фасад Плюс»

до Житомирської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Житомирській області

про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -

ВСТАНОВИЛА:

У грудні 2014 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Житомир Фасад Плюс» (далі - позивач, ТОВ «Житомир Фасад Плюс») звернулося до суду з адміністративним позовом до Житомирської об?єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Житомирській області (далі - відповідач, Житомирська ОДПІ) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення Житомирської ОДПІ від 12.12.2014 р. №, яким збільшено суму грошового зобов?язання за платежем податок на додану вартість в сумі 146 308 грн., у т.ч. за основним платежем 117 046 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями 29 262 грн.

Постановою Житомирського окружного адміністративного суду від 02.03.2015 р., залишеною без змін ухвалою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 17.06.2015 р., в задоволенні позову відмовлено.

У справі відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою позивача, у якій ставиться питання про скасування рішення суду першої та апеляційної інстанції та направлення справи на новий розгляд до суду першої інстанції, з підстав порушення норм матеріального та процесуального права.

Відповідач своїм процесуальним правом не скористався, заперечень на касаційну скаргу не надав, що не перешкоджає розгляду її по суті.

Перевіривши повноту встановлення обставин справи та правильність їх юридичної оцінки в судових рішеннях, в межах доводів касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з такого.

Відповідачем було проведено документальну позапланову виїзну перевірку ТОВ «Житомир Фасад Плюс» з питання фінансово-господарських взаємовідносин з ПП «Хімінвест» за серпень 2014 року, за результатами якої складено акт від 27.11.2014 р. № 7740/06-25-22-03/38330000.

За висновками акта перевірки позивачем допущено порушення вимог п.п. 198.1, 198.2, 198.3, 198.6 статті 198 Податкового кодексу України внаслідок чого завищено податковий кредит з податку на додану вартість в частині взаємовідносин з ПП «Хімінвест», що призвело до заниження сплати податку на додану вартість до бюджету в сумі 117 046 грн.

Такі висновки податкового органу про порушення податкового законодавства з боку позивача ґрунтуються на твердженні про відсутність поставок товарів від ПП «Хімінвест» у зв'язку із ненаданням на перевірку відповідних первинних документів, оформлених належним чином.

На підставі акта перевірки відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення від 12.12.2014 р. за № , яким збільшено суму грошового зобов'язання за платежем податок на додану вартість в сумі 146 308 грн. (за основним платежем - 117 046 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями - 29 262 грн).

Згідно пп. 14.1.181 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України податковий кредит - це сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного періоду.

Відповідно до п. 198.1, п. 198.3 ст.198 цього Кодексу податковий кредит звітного періоду складається із сум податків, сплачених (нарахованих) платником податку у звітному періоді у зв'язку з придбанням товарів (робіт і послуг), вартість яких відноситься до складу витрат виробництва (обігу). Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари (послуги) та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Згідно п. 198.6 ст.198 Податкового кодексу України, не підлягають включенню до складу податкового кредиту суми сплаченого (нарахованого) податку у зв'язку з придбанням товарів (послуг), не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з п.201.11 ст.201 Кодексу). У разі коли на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим підпунктом документами, платник податку несе відповідальність у вигляді фінансових санкцій, установлених законодавством, нарахованих на суму податкового кредиту, не підтверджену зазначеними цим підпунктом документами.

Відповідно до п.201.10 ст.201 цього Кодексу, податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Таким чином, витрати для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на додану вартість мають бути фактично здійснені і підтверджені належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.

Водночас за відсутності факту придбання товарів чи послуг або в разі, якщо придбані товари чи послуги не призначені для використання у господарській діяльності платника податку, відповідні суми не можуть включатися до складу витрат для цілей оподаткування податком на додану вартість навіть за наявності формально складених, але недостовірних документів або сплати грошових коштів.

Суд першої інстанції, з доводами якого погодився суд апеляційної інстанції, відмовляючи в задоволені позовних вимог, виходив з того, що на підставі наданих сторонами документів та пояснень, судом не встановлено здійснення (реальність) господарських операцій між ТОВ «Житомир Фасад Плюс» та його контрагентом - ПП «Хімінвест».

Зазначені висновки обґрунтовані тим, що укладеним між Приватним підприємством «Хімінвест» (Продавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Житомир Фасад Плюс» (Покупець) договором купівлі-продажу продукції, а саме будівельних матеріалів, передбачено, що Продавець зобов'язаний в день передачі товару видати Покупцю:

- видаткові накладні на продукцію;

- рахунки-фактури на оплату вартості продукції;

- податкові накладні в день здійснення Покупцем оплати за товар або в день передачі Покупцю товару, в залежності від дати першої події, відповідно до вимог Податкового кодексу України.

Покупець оплачує Продавцю товар за ціною, вказаною в рахунках-фактурах та видаткових накладних, які є невід'ємною частиною даного Договору (пп.5.1 п. 5 Договору).

Згідно зі пп. 6.2 п. 6 Договору, прийом товару здійснюється Покупцем при наявності товаросупровідних документів (видаткової накладної, сертифікату відповідності, паспортів на обладнання) у відповідності зі Інструкціями № П-6 від 15.06.1965 р. «Про порядок прийому продукції виробничо-технічного призначення та товарів народного споживання по кількості» та № П-7 від 25.04.1966 р. «Про порядок прийому продукції виробничо-технічного призначення та товарів народного споживання за якістю».

Позивачем на підтвердження виконання умов Договору на перевірку та суду були надані договір купівлі-продажу продукції від 03.02.2014 р.; податкові накладні; видаткові накладні; рахунки-фактури; копія витягу з журналу реєстрації довіреностей за 2012-2014 роки; товарно-транспортні накладні, журнал-ордер та відомість по рахунку 631 «Розрахунки з вітчизняними постачальниками» за серпень 2014 року; журнал-ордер та відомість по рахунку 205 «Будівельні матеріали» за серпень 2014 року; виписка з рахунку в банку; довідка про вартість виконаних будівельних робіт та витрат за серпень 2014 року форми КБ-3; акт приймання виконання будівельних робіт № 1 за серпень 2014 року форми КБ-2в; довідка про вартість виконаних будівельних робіт та витрат за серпень 2014 року форми КБ-3; акт приймання виконаних будівельних робіт за серпень 2014 року № 1 форми КБ-2в; довідка про вартість виконаних будівельних робіт та витрат форми КБ-3 за жовтень 2014 року; акт приймання виконаних будівельних робіт № 2 форми КБ-2в за жовтень 2014 року.

Однак, зазначені документи, за висновками судів не є достатніми доказами для підтвердження реальності господарських операцій з ПП «Хімінвест», оскільки позивачем не надано ні до перевірки, ні суду, належним чином оформлених доказів на підтвердження факту прийняття товару по кількості, якості, асортименту у відповідності до вимог Інструкцій №№ П-6, П-7, що прямо передбачено умовами підпункту 6.2 пункту 6 Договору купівлі-продажу продукції від 03.02.2014 р., а також дефектність товарно-транспортних накладних, наданих на підтвердження факту поставки товару, та невідповідності щодо кількості та вартості поставленого та оприбуткованого товару.

Втім, на думку суду касаційної інстанції, висновок судів про безтоварний характер спірних операцій є передчасним, оскільки цей висновок не відповідає фактам, покладеним в його основу.

Так, законодавцем презюмується реальність оподатковуваних операцій та витрат платника податку, а також достовірність документів податкового обліку, доки податковим органом це не спростовано належними та однозначними доказами.

Викладені обставини та факти не відповідають таким ознакам, позаяк мають характер припущень.

Виявивши суперечливості у поданих платником первинних документах (товарно-транспортних накладних), суди повинні були перевірити факт транспортування товару у процесі виконання спірних операцій шляхом одержання пояснень від залученого перевізника, виклику у судове засідання та допиту як свідків водіїв, які безпосередньо здійснювали перевезення товару; і лише за наслідками цього суди могли зробити категоричний висновок про підтвердженість (або непідтвердженість) перевезення спірного товару.

Відсутність у позивача сертифікатів якості на придбаний товар також не є доказом безтоварності спірних господарських операцій. Адже сертифікаційні документи на товар, які не містять відомостей про учасників та умови господарської операції з поставки, не можуть слугувати підтвердженням або спростуванням реальності господарської операції; сертифікати якості не є документами первинного бухгалтерського або податкового обліку, що фіксують рух активів. А тому їх відсутність не має вирішального значення для встановлення фактичного руху активів у процесі виконання поставок. Порушення окремих умов договору (як-от неподання постачальником сертифікатів якості на товар), які не є істотними для сторін для досягнення цілі правочину (поставка товару), не може впливати на податкові зобов'язання однієї із сторін договору.

Крім того, надаючи оцінку висновкам відповідача, що відомості журнала-ордера та рахунку 205 «Будівельні матеріали» суперечать змісту видаткових та податкових накладних щодо кількості та вартості отриманого позивачем полемочевинного еластомеру, судам слід перевірити доводи позивача про відсутність таких розбіжностей, оскільки на початок періоду, що перевірявся у позивача на балансі було наявне сальдо матеріалів по кількості і по якості, а в бухгалтерському обліку ним застосовується метод вибуття запасів FIFO згідно національному положенню бухгалтерського обліку 9 «Запаси».

Відповідно до частин другої та третьої статті 159 Кодексу адміністративного судочинства України законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскільки передбачені процесуальним законодавством межі перегляду справи в касаційній інстанції не дають їй права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені попередніми судовими інстанціями, судові рішення підлягають скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Під час нового розгляду справи необхідно врахувати викладене, всебічно і повно з'ясувати і перевірити всі фактичні обставини справи, об'єктивно оцінити докази, що мають юридичне значення для її розгляду та вирішення спору по суті і, в залежності від встановленого, правильно визначити норми матеріального права, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин та прийняти обґрунтоване і законне судове рішення.

Керуючись ст. ст. 160, 167, 220, 222, 223, 227, 230, 231, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів -

УХВАЛИЛА:

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Житомир Фасад Плюс» - задовольнити.

Постанову Житомирського окружного адміністративного суду від 02.03.2015 р. та ухвалу Житомирського апеляційного адміністративного суду від 17.06.2015 р. - скасувати.

Справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі та оскарженню не підлягає.

Головуючий І.В.Приходько

Судді І.О.Бухтіярова

О.А.Веденяпін