Справа № 539/3981/16-а
Суддя: Дюкарєва С.В.
Дата ухвалення: 2017-03-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 березня 2017 р.Справа № 539/3981/16-а
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Дюкарєвої С.В.

Суддів: Жигилія С.П., Перцової Т.С.

за участю: секретаря судового засідання - Мороз Є.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Лубенського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області на постанову Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 07.02.2017р. по справі № 539/3981/16-а

за позовом ОСОБА_1

до Лубенського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області

про визнання дій неправомірними та зобов'язання провести перерахунок пенсії,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач - ОСОБА_1, звернувся до Лубенського міськрайонного суду Полтавської області з адміністративним позовом до Лубенського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області, в якому просив суд: визнати неправомірним та скасувати рішення відповідача № 434 від 01.11.2016 року про відмову в призначенні дострокової пенсії за віком відповідно до абз. 6 п. 3 Розділу ХV "Прикінцевих положень" Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" неправомірним та скасувати його; зобов'язати відповідача призначити йому дострокову пенсію за віком на пільгових умовах абз. 6 п. 3 Розділу ХV "Прикінцевих положень" Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування".

Постановою Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 07.02.2017 року адміністративний позов ОСОБА_1 - задоволено.

Визнано протиправним та скасовано рішення Лубенського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області № 434 від 01.11.2016 року про відмову в призначенні ОСОБА_1 дострокової пенсії за віком.

Зобов'язано Лубенське об'єднане управління Пенсійного фонду України Полтавської області призначити ОСОБА_1 дострокову пенсію за віком на умовах абз.6 п. 3 розділу XV «Прикінцевих положень» Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, відповідачем подано апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі, посилаючись на порушення судом першої інстанції, при прийнятті оскаржуваної постанови, норм матеріального та процесуального права, позивач просить постановуЛубенського міськрайонного суду Полтавської області від 07.02.2017 року скасувати та прийняти нове рішення, яким позов відмовити позивачу у задоволенні позову.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач посилається на порушення судом першої інстанції приписів абз. 6 п. 3 Розділу ХV "Прикінцевих положень" Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", п. 11 ч. 1 ст. 6 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту". Вказує, що відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" право на достроковий вихід на пенсію мають не особи зі статусом учасників дій, а тільки військовослужбовці - учасники бойових дій. Оскільки позивач не приймав участі у бойових діях та не мав статусу військовослужбовця в період участі в розмінуванні під час проходження навчальних зборів, управлінням обґрунтовано було прийнято рішення про відмову ОСОБА_1 у призначенні дострокової пенсії за віком згідно п. 3 Прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування".

Сторони в судове засідання суду апеляційної інстанції не з'явились, про дату, час та місце апеляційного розгляду справи повідомлені у встановленому законом порядку.

Відповідно до ч. 4 ст. 196 КАС України, неприбуття в судове засідання сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату, час та місце апеляційного розгляду, не перешкоджає судовому розгляду справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 41 КАС України, суд під час судового розгляду адміністративної справи здійснює повне фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу. У разі неявки у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності осіб, які беруть участь у справі (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо письмових доказів для вирішення справи, а особиста участь сторін в судовому засіданні - не визнана судом обов'язковою, колегія суддів у відповідності до ч. 4 ст. 196 КАС України визнала можливим проводити апеляційний розгляд справи за відсутності сторін, без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши, в межах апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції, що відповідно до довідки Лубенсько-Оржицького об'єднаного міського військового комісаріату Полтавської області від 12.06.2014 року № 462 ОСОБА_1 з 02.11.1977 року по 25.12.1979 року проходив військову службу в ЗС.

Відповідно до довідки Лубенського об'єднаного міського військового комісаріату Полтавської області від 25.08.1996 року № 1/48 ОСОБА_1 приймав участь в розмінуванні в період проходження навчальних зборів в/ч 61511 з 10.09.1995 року по 10.10.1995 року в с.Окіп Лубенського району.

20.05.1996 року позивачу видано посвідчення учасника бойових дій с. НОМЕР_1.

21.10.2016 року позивач звернувся до відповідача із заявою щодо дострокового призначення пенсії відповідно до ст. 16 ЗУ «Про пенсійне забезпечення».

Рішенням відповідача № 434 від 01.11.2016 року в задоволенні заяви відмовлено з тих підстав, що позивач не приймав участь у бойових діях та не мав статусу військовослужбовця в період участі в розмінуванні під час проходження навчальних зборів.

Не погодившись з таким рішенням відповідача, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки позивач в період проходження зборів, що прирівнюється до проходження військової служби, приймав участь в розмінуванні внаслідок чого в установленому законом порядку визнаний учасником бойових дій, має трудовий стаж понад 25 років та досяг 55 річного віку, відмова відповідача в призначенні пенсії є незаконною.

Колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції з таких підстав.

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів ПФУ визначено Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Пунктом 3 Перехідних положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» передбачено, що тимчасово, до прийняття відповідного закону, військовослужбовці, особи начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, які брали участь у бойових діях, а також ті, що стали інвалідами внаслідок поранення, контузії, каліцтва, отриманих при захисті Батьківщини або при виконанні інших обов'язків військової служби (службових обов'язків), або внаслідок захворювання, пов'язаного з перебуванням на фронті чи виконанням інтернаціонального обов'язку, дружини (чоловіки), якщо вони не взяли повторний шлюб, і батьки військовослужбовців, осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, які померли (загинули) у період проходження військової служби (виконання службових обов'язків) чи після звільнення із служби, але внаслідок поранення, контузії, каліцтва, отриманих при виконанні обов'язків військової служби (службових обов'язків), захворювання, пов'язаного з перебуванням на фронті, ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи чи виконанням інтернаціонального обов'язку, мають право на призначення дострокової пенсії за віком після досягнення чоловіками 55 років, жінками - 50 років та за наявності страхового стажу не менше 25 років для чоловіків і не менше 20 років для жінок.

Статтею 16 Закону України «Про пенсійне забезпечення» передбачено, що військовослужбовці, особи начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, які брали участь у бойових діях, а також ті, які стали інвалідами внаслідок поранення, контузії, каліцтва, одержаних при захисті Батьківщини або при виконанні інших обов'язків військової служби (службових обов'язків), або внаслідок захворювання, пов'язаного з перебуванням на фронті чи виконанням інтернаціонального обов'язку, а також батьки і дружини (якщо вони не взяли повторний шлюб) військовослужбовців, осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, які померли (загинули) у період проходження військової служби (виконання службових обов'язків) чи після звільнення зі служби, але внаслідок поранення, контузії, каліцтва, одержаних при виконанні обов'язків військової служби (службових обов'язків), захворювання, пов'язаного з перебуванням на фронті, ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи чи виконанням інтернаціонального обов'язку, мають право на пенсію: чоловіки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 25 років; жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв'язку з виконанням ними конституційного обов'язку щодо захисту Вітчизни здійснює Закон України «Про військовий обов'язок і військову службу».

Відповідно до частини дев'ятої статті 1 цього Закону щодо військового обов'язку громадяни України поділяються, зокрема, на такі категорії: військовослужбовці - особи, які проходять військову службу; військовозобов'язані - особи, які перебувають у запасі для комплектування Збройних Сил України та інших військових формувань на особливий період, а також для виконання робіт із забезпечення оборони держави.

Згідно із пунктом 11 статті 6 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», учасниками бойових дій визнаються особи, які були залучені командуванням військових частин, державними і громадськими організаціями до розмінування полів і об'єктів народного господарства, та особи, які на мінних тральщиках брали участь у траленні бойових мін у територіальних і нейтральних водах у воєнний і повоєнний час.

За правилами частини першої статті 16 Закону України «Про Збройні Сили України» держава забезпечує соціальний і правовий захист військовослужбовців, резервістів, які виконують обов'язки служби у військовому резерві, та військовозобов'язаних, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, членів їх сімей, працівників Збройних Сил України, а також членів сімей військовослужбовців, резервістів та військовозобов'язаних, які загинули (померли), пропали безвісти, стали інвалідами під час виконання службових обов'язків або постраждали у полоні в ході бойових дій (війни), в умовах надзвичайного стану чи під час виконання службових обов'язків за межами України в порядку військового співробітництва або у складі національного контингенту чи національного персоналу у міжнародних операціях з підтримання миру і безпеки.

Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», який визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов'язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі, поширюється також на військовозобов'язаних та резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, і членів їх сімей (підпункт 3 пункту 1 статті 3 цього Закону).

Системний аналіз наведених норм дає підстави дійти висновку, що громадяни із числа військовозобов'язаних, які проходять навчальні збори, у цей період вважаються такими, що проходять військову службу та користуються гарантіями держави на рівні із іншими військовослужбовцями.

Аналогічний правовий висновок наведено у постанові Верховного Суду України від 1 березня 2016 року (справа 21-1887а15).

Враховуючи, що позивач в період проходження зборів, що прирівнюється до проходження військової служби, приймав участь в розмінуванні, внаслідок чого в установленому законом порядку визнаний учасником бойових дій, має трудовий стаж понад 25 років та досяг 55 річного віку, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що відповідач незаконно відмовив позивачу в призначенні дострокової пенсії за віком з тих підстав, що він не приймав участі у бойових діях та не мав статусу військовослужбовця.

Отже, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про необхідність скасування оскаржуваного рішення відповідача та зобов'язання Лубенське об'єднане управління Пенсійного фонду України Полтавської області призначити ОСОБА_1 дострокову пенсію за віком на умовах абз.6 п. 3 розділу XV «Прикінцевих положень» Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

У відповідності до ст. 159 КАС України судове рішення повинне бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що постанова суду першої інстанції відповідає вимогам ст. 159 Кодексу адміністративного судочинства України, підстав для задоволення вимог апеляційної скарги колегією суддів не встановлено.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 198 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін.

Відповідно до ч.1 ст. 200 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову чи ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку та прийняв законне і обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст. ст. 41, 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Лубенського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області - залишити без задоволення.

Постанову Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 07.02.2017р. по справі № 539/3981/16-а - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання ухвали у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя (підпис)Дюкарєва С.В.
Судді(підпис) (підпис) Жигилій С.П. Перцова Т.С.
Повний текст ухвали виготовлений 27.03.2017 р.