Справа № 129/1703/16-а
Суддя: Гонтарук В. М.
Дата ухвалення: 2017-03-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 129/1703/16-а

Головуючий у 1-й інстанції: Бондар О.В.

Суддя-доповідач: Гонтарук В. М.

21 березня 2017 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Гонтарука В. М.

суддів: Граб Л.С. Білої Л.М. ,

секретар судового засідання: Шемчук Ю.А.,

за участю:

представника відповідача: Сінгаєвської Ольги Миколаївни

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області на постанову Гайсинського районного суду Вінницької області від 29 грудня 2016 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_3 до відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області про визнання дій протиправними та скасування постанови про закінчення виконавчого провадження,

В С Т А Н О В И В :

В червні 2016 року ОСОБА_3 звернулась до Гайсинського районного суду Вінницької області з позовом до відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області про визнання дій протиправними та скасування постанови про закінчення виконавчого провадження.

Постановою Гайсинського районного суду Вінницької області від 29 грудня 2016 року позов задоволено.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог.

Представник апелянта в судовому засіданні підтримала апеляційну скаргу, просила суд вимоги викладені в ній задовольнити в повному обсязі.

Позивач в судове засідання не з'явилась. Про час, день та місце розгляду справи повідомлено завчасно та належним чином. Причини неявки суду не відомі.

Відповідно до ч.4 ст.196 КАС України неприбуття у судове засідання сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату, час і місце апеляційного розгляду, не перешкоджає судовому розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення апелянта, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції - без змін, виходячи з наступного.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та знайшло своє підтвердження в суді апеляційної інстанції, 18 листопада 2014 року постановою Гайсинського районного суду Вінницької області адміністративний позов ОСОБА_3 було задоволено частково.

25 січня 2015 року постановою Вінницького апеляційного адміністративного суду апеляційні скарги управління праці та соціального захисту населення Гайсинської районної державної адміністрації Вінницької області та ОСОБА_3 задоволено частково. Постанову Гайсинського районного суду Вінницької області від 18 листопада 2014 року - скасовано, ухвалено нову постанову, якою позов задоволено частково.

На виконання вищезазначеного рішення суду Гайсинським районним судом Вінницької області було видано виконавчий лист, на підставі якого 20 квітня 2015 року відкрито виконавче провадження.

Оскільки постанова суду боржником не виконувалась, відповідачем було накладено двічі штраф за її невиконання та 24 червня 2015 року до Гайсинського РВ УМВС України у Вінницькій області направлено повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення посадовими особами боржника.

25.06.2015 року державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області було винесено постанову ВП №47251326 про закінчення виконавчого провадження.

30 листопада 2015 року постановою Гайсинського районного суду Вінницької області позов ОСОБА_3 було задоволено та скасовано постанову від 25.06.2015 року ВП №47251326.

18 лютого 2016 року державним виконавцем було винесено постанову про відновлення виконавчого провадження, копію якої направлено до Гайсинського районного суду з роз'ясненням про обов'язок протягом трьох місяців повернути виконавчий лист до відділу, для подальшого його виконання.

Оскільки, станом на 08 червня 2016 року виконавчий лист до відділу не надходив, відповідачем цього ж дня було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження.

Вважаючи вказану постанову протиправною позивач звернулась до суду за захистом своїх порушених прав.

Постановою Гайсинського районного суду Вінницької області від 29 грудня 2016 року позов задоволено.

Колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції з огляду на наступне.

Частиною 5 статті 124 Конституції України передбачено, що судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

Згідно з частиною 1 статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України постанова або ухвала суду, яка набрала законної сили, є обов'язковою для осіб, які беруть участь у справі, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України.

Відповідно до ст.3 Конституції України права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави.

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Згідно з ч.1 ст.181 КАС України, учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Статтею 1 Закону № 606-XIV передбачено, що виконавче провадження, як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (надалі - рішення).

Згідно з ч. 1 ст. 17 Закону № 606-XIV примусове виконання рішень здійснюється державною виконавчою службою на підставі виконавчих документів, зокрема, виконавчих листів, що видаються судами.

Відповідно до статті 11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний вживати заходів примусового виконання рішень, встановлених цим Законом, неупереджено, своєчасно, повно вчиняти виконавчі дії.

Частиною 2 ст.30 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що державний виконавець зобов'язаний провести виконавчі дії з виконання рішення протягом шести місяців з дня винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, а з виконання рішення немайнового характеру - у двомісячний строк

Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 37 Закону № 606-XIV, яке діяло на момент існування спірних правовідносин, виконавче провадження підлягає закінченню у випадку фактичного повного виконання рішення згідно з виконавчим документом.

Так, частиною 2 ст.30 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що державний виконавець зобов'язаний провести виконавчі дії з виконання рішення протягом шести місяців з дня винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, а з виконання рішення немайнового характеру - у двомісячний строк

Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження», яке діяло на момент існування спірних правовідносин, виконавче провадження підлягає закінченню у випадку фактичного повного виконання рішення згідно з виконавчим документом.

Згідно із ч.1 ст. 41 Закону України «Про виконавче провадження», якщо постанова державного виконавця про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа стягувачу визнана судом незаконною чи скасована начальником або керівником вищестоящого органу державної виконавчої служби, начальником відповідного органу державної виконавчої служби, виконавче провадження підлягає відновленню у 3-денний строк з дня отримання ухвали суду, постанови начальника або керівника вищестоящого органу державної виконавчої служби, начальника відповідного органу державної виконавчої служби.

В пунктах 6, 8 ч.1 ст.49 Закону України «Про виконавче провадження», зазначено, що виконавче провадження підлягає закінченню у разі закінчення строку, передбаченого законом для відповідного виду стягнення; фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом. - п.п.6, 8 ч.1 ст.49 Закону України «Про виконавче провадження», за якою виконавче провадження підлягає закінченню у разі закінчення строку, передбаченого законом для відповідного виду стягнення; фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Статтями 11 та 83 Закону України «Про виконавче провадження», передбачено, що державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Контроль за своєчасністю, правильністю і повнотою виконання рішень державним виконавцем здійснює, зокрема, начальник відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець; начальник відділу, при здійсненні контролю за рішеннями, діями державного виконавця під час виконання рішень має право у разі, якщо вони суперечать вимогам закону, своєю постановою скасувати постанову або інший процесуальний документ (або їх частину), винесені у виконавчому провадженні державним виконавцем, визнати недійсним складений державним виконавцем акт, зобов'язати державного виконавця провести виконавчі дії в порядку, передбаченому цим Законом.

Відповідно до ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод: «Кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов'язків (...) має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом».

Згідно зі статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Суд апеляційної інстанції враховує практику Європейського суду з прав людини з даного приводу, який в рішенні від 15.10.2009 року у справі "Юрій Миколайович Іванов проти України" (заява № 40450/04) зазначив, що від особи, яка домоглася винесення остаточного судового рішення проти держави, взагалі не можна вимагати ініціювання окремого провадження з його примусового виконання. Відповідний державний орган, який було належним чином поінформовано про таке судове рішення, повинен вжити всіх необхідних заходів для його дотримання або передати його іншому компетентному органу для виконання. Заявникові не можна дорікати за неподання до державної виконавчої служби заяви чи виконавчого листа для відкриття виконавчого провадження. Право на суд, захищене статтею 6, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов'язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін. Ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок. Відповідно необґрунтовано тривала затримка у виконанні обов'язкового для виконання судового рішення може становити порушення Конвенції. Саме на державу покладено обов'язок дбати про те, щоб остаточні рішення, винесені проти її органів, установ чи підприємств, які перебувають у державній власності або контролюються державою, виконувалися відповідно до зазначених вище вимог Конвенції. Держава не може виправдовувати нестачею коштів невиконання судових рішень, винесених проти неї або проти установ чи підприємств, які перебувають в державній власності або контролюються державою. Держава несе відповідальність за виконання остаточних рішень, якщо чинники, які затримують чи перешкоджають їх повному й вчасному виконанню, перебувають у межах контролю органів влади.

Колегія суддів також зазначає, що на державного виконавця Законом покладено обов'язок щодо виконання рішень судів, які набули законної сили, та чітко передбачені повноваження, які державний виконавець в праві застосовувати для виконання рішення суду.

Таким чином, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про протиправність та передчасність постанови про закінчення виконавчого провадження так, як ні в суді першої інстанції ні в суді апеляційної інстанції, відповідачем не було підтверджено, яких дій було вжито виконавцем для отримання виконавчого листа від Гайсинського районного суду, та виконання рішення суду, яке набуло законної сили та має бути виконане безумовно.

Враховуючи вищезазначене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області не ґрунтуються на вимогах законодавства та не спростовують висновків суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті рішення суду з одних лише формальних підстав.

Підсумовуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийняв оскаржуване рішення відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, а тому підстави для його скасування або зміни відсутні.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд

У Х В А Л И В :

апеляційну скаргу відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області залишити без задоволення, а постанову Гайсинського районного суду Вінницької області від 29 грудня 2016 року - без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст. 212 КАС України.

Ухвала суду складена в повному обсязі 27 березня 2017 року.

Головуючий Гонтарук В. М.

Судді Граб Л.С. Біла Л.М.