Справа № 805/1172/17-а
Суддя: Аляб'єв І.Г.
Дата ухвалення: 2017-03-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 березня 2017 р. Справа №805/1172/17-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов'янськ, вул. Добровольського, 1

час прийняття постанови: 12:30

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Алябєва І.Г., при секретарі судового засідання Филиппенко М.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Ленінського районного Відділу державної виконавчої служби м. Донецька Головного територіального управління юстиції у Донецькій області про скасування арешту рухомого майна,

в с т а н о в и в :

У лютому 2017 року до суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Ленінського районного Відділу державної виконавчої служби м. Донецька Головного територіального управління юстиції у Донецькій області (далі Відділ ДВС), у якому позивач просить скасувати арешт рухомого майна, накладений Відділом ДВС, шляхом вилучення з Єдиного державного реєстру обтяжень рухомого майна запису про обтяження № 13892807, який внесено на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження за ВП № 39568111 від 30 серпня 2013 року.

В обґрунтування позову зазначав, що виконавче провадження № 39568111 закінчено на підставі частини першої статті 49 Закону України «Про виконавче провадження» у звязку з необхідністю направлення виконавчого документа за належністю до іншого відділу ВДВС Куйбишевського РУЮ м. Донецька. Вказав, що у звязку з проведенням на території Донецької області антитерористичної операції всі документи ВП № 39568111 втрачені.

Оскільки відповідно до статті 50 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що у разі закінчення виконавчого провадження арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення. У разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника. Просив суд задовольнити позов.

Відповідач проти позову заперечив, зазначив, що всі документи за ВП № 39568111 втрачені, інформація про сплату позивачем боргу відсутня. Просив відмовити у задоволенні позовних вимог.

Представники сторін до судового засідання не зявилися, про час та місце розгляду повідомлені належним чином. Відповідач просив розглянути справу за відсутності його представника.

Згідно із статтею 41 КАС України суд під час судового розгляду адміністративної справи здійснює повне фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

У разі неявки у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності осіб, які беруть участь у справі (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

За таких обставин суд дійшов висновку про можливість розгляду справи у відкритому судовому засіданні без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Розглянувши матеріали справи, вирішивши питання, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, суд встановив наступне.

07 лютого 2017 року позивач звернувся до Регіонального сервісного центру № НОМЕР_1 у Донецькій області із заявою про перереєстрацію транспортного засобу CHEVROLET TRCKER, держ. номер НОМЕР_2, який належить позивачу на праві власності у звязку із його переобладнанням.

Як вбачається з матеріалів справи, у задоволенні вказаної заяви позивачу відмовлено у звязку з тим, що відповідно до Витягу з Державного реєстру обтяжень від 07 лютого 2017 року на підставі ВП № 39568111 від 30 серпня 2013 року накладено арешт на рухоме майно.

В матеріалах справи наявний лист Відділу ДВС від 14 лютого 2017 року, відповідно до якого на примусовому виконанні в Ленінському РВ ДВС м. Донецька перебувало зведене виконавче провадження, до складу якого входять два виконавчих провадження, зокрема:

- ВП № 40972639, відкрите на підставі судового наказу Ленінського районного суду м. Донецька № 2н-429 від 26 лютого 2010 року про стягнення з ОСОБА_1 коштів у розмірі 1 254,34 гривень;

- ВП № 39568111, відкрите на підставі судового наказу Ленінського районного суду м. Донецька № 2н/0532/3113/2012 від 07 грудня 2012 року про стягнення з ОСОБА_1 коштів у розмірі 3 022,61 гривень.

Також, у вказаному листі зазначено, що 30 серпня 2013 року винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, якою накладено арешт на рухоме майно позивача.

Як встановлено судом та підтверджено відповідачем, на час розгляду справи будь які документи вищевказаних виконавчих проваджень відсутні, у звязку з тим, що вони втрачені на непідконтрольній Україні території.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши наявні у справі докази суд приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову. При цьому суд виходить з такого.

05 жовтня 2016 року набрав чинності Закон України від 02 червня 2016 року № 1404 «Про виконавче провадження» (далі Закон № 1404).

Розділом XIII Прикінцеві та перехідні положення Закону № 1404 передбачено, що цей Закон набирає чинності одночасно з набранням чинності Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів", крім статей 8, 9 та положень, що стосуються діяльності приватних виконавців, які вводяться в дію через три місяці з дня набрання чинності цим Законом.

Спірні правовідносини виникли у серпні 2013 року, а відтак, до спірних правовідносин слід застосовувати норми Закону України «Про виконавче провадження» в редакції Закону від 21 квітня 1999 року № 606-XIV (далі Закон № 606).

Відповідно до статті 1 Закону № 606 виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Статтею 11 Закону № 606 визначено, що державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно із статтями 30 та 31 Закону № 606 державний виконавець провадить виконавчі дії з виконання рішення до завершення виконавчого провадження у встановленому цим Законом порядку, а саме: закінчення виконавчого провадження - згідно із статтею 49 цього Закону; повернення виконавчого документа стягувачу - згідно із статтею 47 цього Закону; повернення виконавчого документа до суду чи іншого органу (посадовій особі), який його видав, - згідно із статтею 48 цього Закону.

Державний виконавець зобов'язаний провести виконавчі дії з виконання рішення протягом шести місяців з дня винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, а з виконання рішення немайнового характеру - у двомісячний строк. Строк здійснення виконавчого провадження не включає час відкладення провадження виконавчих дій або зупинення виконавчого провадження на період проведення експертизи чи оцінки майна, виготовлення технічної документації на майно, реалізації майна боржника, час перебування виконавчого документа на виконанні в адміністрації підприємства, установи чи організації, фізичної особи, фізичної особи - підприємця, які здійснюють відрахування із заробітної плати (заробітку), пенсії та інших доходів боржника. Строк здійснення зведеного виконавчого провадження обчислюється з моменту приєднання до такого провадження останнього виконавчого документа.

Копії постанов державного виконавця та інші документи виконавчого провадження (далі - документи виконавчого провадження), що державний виконавець зобов'язаний довести до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам із супровідними листами простою кореспонденцією, крім постанов про відкриття виконавчого провадження або відмову у відкритті виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу відповідно до статті 47 цього Закону, що надсилаються рекомендованим листом з повідомленням про вручення. Боржник вважається повідомленим про відкриття виконавчого провадження, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

Відповідно до пояснень позивача, позивачем не отримано будь-яких документів з приводу ВП № 39568111, ВП № 40972639, а відповідачем не надано суду доказів тому, що на адресу позивача спрямовувались документи та проводились виконавчі дії.

З матеріалів справи вбачається, що ВП №№ 40972639 та 39568111 закінчені на підставі пункту 10 частини першої Закону № 606 у звязку з направленням виконавчого документа за належністю до іншого відділу державної виконавчої служби, а саме ВДВС Куйбишевського районного управління юстиції м. Донецька.

Відповідно до довідки ВДВС Куйбишевського районного управління юстиції м. Донецька від 16 лютого 2017 року № 3888 виконавчий лист відносно ОСОБА_1 до відділу не надходив та на виконанні не перебуває.

З наведеного вбачається, що Відділом ДВС виконавчі провадження відносно позивача закінчені у звязку з направленням виконавчого документа за належністю до іншого відділу державної виконавчої служби, а ВДВС Куйбишевського районного управління юстиції м. Донецька не отримано та не відкрито виконавчі провадження відносно ОСОБА_1

Статтею 50 Закону № 606 визначено, що у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків не стягнення виконавчого збору або витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв'язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.

Відповідно до частини другої зазначеної статті, у разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника.

Згідно з статтею 60 Закону № 606 особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

У разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Копія постанови про зняття арешту з майна надсилається боржнику та органу (установі), якому була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно боржника.

З аналізу наведеної норми вбачається, що позивач має право звернутись до суду з позовом про зняття арешту майна, а суд має право прийняти рішення про зняття арешту з майна.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що всі документи по ВП № 39568111 та ВП № 40972639 втрачені. В період з 2013 року по день розгляду справи на адресу позивача від Відділу ДВС не надходило будь-яких документів, що свідчить про те, що Відділом ДВС в зазначений період часу не проводилось будь-яких виконавчих дій з примусового виконання наказів суду.

Щодо вимоги позивача скасування арешту шляхом вилучення з Єдиного державного реєстру обтяжень рухомого майна запису про обтяження № 13892807 суд зазначає наступне.

Відповідно до частини пятої статті 60 Закону № 606 арешт з майна чи коштів може бути знятий за рішенням суду.

Згідно з частиною третьою статті 50 Закону України за заявою боржника державний виконавець видає йому додаткові копії постанови, зазначеної в частині другій цієї статті, для їх пред'явлення до органів, що здійснюють реєстрацію майна або ведуть реєстр заборони на його відчуження, для зняття арешту, накладеного на майно.

З аналізу вказаних норм вбачається, що державний виконавець зобовязаний винести постанову про зняття арешту з майна боржника на підставі рішення суду та видати копію такої постанови боржнику за його заявою для пред'явлення її до органів, що здійснюють реєстрацію майна або ведуть реєстр заборони на його відчуження, для зняття арешту, накладеного на майно.

Суд вважає, що скасування постанови Ленінського районного Відділу державної виконавчої служби м. Донецька Головного територіального управління юстиції у Донецькій області від 30 серпня 2013 року ВП № 39568111 «Про арешт рухомого майна боржника та оголошення заборони на його відчуження» є достатнім способом захисту порушених прав позивача.

За таких обставин суд дійшов висновку про відмову у задоволенні вимоги позивача щодо скасування арешту шляхом вилучення з Єдиного державного реєстру обтяжень рухомого майна запису про обтяження № 13892807 та наявності підстав для скасування постанови Відділу ДВС від 30 серпня 2013 року ВП № 39568111 «Про арешт рухомого майна боржника та оголошення заборони на його відчуження».

Таким чином позов підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до частини першої статті 94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 94, 158-163, 167, 181, 185-186, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

п о с т а н о в и в:

Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову Ленінського районного Відділу державної виконавчої служби м. Донецька Головного територіального управління юстиції у Донецькій області від 30 серпня 2013 року ВП № 39568111 «Про арешт рухомого майна боржника та оголошення заборони на його відчуження», якою на рухоме майно ОСОБА_1 накладено арешт скасувати.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Відділу державної виконавчої служби м. Донецька Головного територіального управління юстиції у Донецькій області на користь ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_3) суму судового збору у розмірі 640 (шістсот сорок) гривень 00 копійок.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги, постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили постановою за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови до Донецького апеляційного адміністративного суду через Донецький окружний адміністративний суд.

Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Суддя Аляб'єв І.Г.