Справа № 802/319/17-а
Суддя: Дмитришена Руслана Миколаївна
Дата ухвалення: 2017-03-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

21 березня 2017 р. Справа № 802/319/17-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Дмитришеної Руслани Миколаївни,

за участю:

секретаря судового засідання: Могиль Тетяни Олександрівни

представника позивача: Олексієнко О.І.

відповідача: ОСОБА_2

свідка: ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом: Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області

до: ОСОБА_2

про: стягнення надмірно виплаченої пенсії

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду звернулось Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області ( далі - позивача, ГУ ПФУ у Вінницькій області ) з адміністративним позовом до ОСОБА_2 ( далі - відповідач, ОСОБА_2 ) про стягнення надмірно виплаченої пенсії.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилався на те, що відповідачем порушено вимоги Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», у зв'язку з чим відповідач повинен повернути кошти в розмірі 17 070грн.

В судовому засіданні представник позивача заявлені позовні вимог підтримала у повному обсязі та просила їх задовольнити, виходячи із доводів позовної заяви та усних пояснень наданих в судовому засіданні.

Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги не визнав з підстав наведених у письмових запереченнях, додаткових письмових та усних поясненнях, наданих під час розгляду справи. Просив суд відмовити в задоволенні адміністративного позову.

Також, в ході розгляду справи судом викликано та допитано в якості свідка працівника ГУ ПФУ у Вінницькій області ОСОБА_4. Зокрема, свідком повідомлено, що працівником ГУ ПФУ у Вінницькій області на початку 2016 року дійсно було прийнято заяву пенсіонера ОСОБА_2 про поновлення виплати пенсії, а також підтверджено, що в автоматизованій базі даних пенсійного фонду, на час звернення відповідача з вищезазначеною заявою від 28.01.2016, не містились відомості про перебування останнього на службі в органах місцевого самоврядування.

Заслухавши пояснення представника позивача, доводи відповідача, покази свідка, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані сторонами докази, суд встановив наступне.

ОСОБА_2 є ветераном військової служби, що підтверджується посвідченням "Ветеран військової служби" Серії НОМЕР_1 від 11.11.2004 року ( а.с. 4 ), перебуває на обліку в управлінні пенсійного забезпечення військовослужбовців та деяких інших категорій громадян ГУ ПФУ у Вінницькій області.

ОСОБА_2 в період з 2007 по 2015 рік отримував пенсію згідно Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

У зв'язку з набранням чинності Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» №213-VIII від 02.03.2015 року, відповідачу як пенсіонеру, який працює, з 01.04.2015 року призупинено виплату пенсії.

В подальшому, 28 січня 2016 року відповідач звернувся до ГУ ПФУ у Вінницькій області із заявою за вх.626 про поновлення виплати пенсії, призначеної відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», як ветерану військової служби, до якої долучив копію посвідчення ветерана військової служби.

За наслідком розгляду вищезазначеної заяви та на підставі поданих документів ОСОБА_2 з 01.01.2016 року ГУ ПФУ у Вінницькій області було поновлено виплату пенсії, що підтверджується індивідуальними відомостями про застраховану особу (файлом персоніфікованого обліку Форми ОК-5) (а.с. 6-9).

Однак, листом від 01.06.2016 року за №1274/06-36/02 ГУ ПФУ у Вінницькій області повідомило відповідача, що з 01.06.2016 року йому було припинено виплату пенсії у відповідності до вимог ст. 21 Закону України "Про службу в органах місцевого самоврядування" (в редакції законів №213 від 02.03.2015 року та №911 від 24.12.2015 року). Втім, після його звільнення з органів місцевого самоврядування виплату пенсії відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» буде поновлено.

При цьому, з огляду на те, що відповідач не повідомив Головне управління про те, що він працює на посаді в органах місцевого самоврядування, позивач вважає, що своїми діями відповідач завдав суттєвої шкоди бюджету держави, в зв'язку з чим звернувся до суду з даним позовом в якому просить стягнути з ОСОБА_2 надміру виплачену за період з 01.01.2016 по 31.05.2016 року пенсію в розмірі 17070,35 грн.

Звертаючись із даним позовом до адміністративного суду, Головне управління керується положеннями ст. 60 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб".

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходив з наступних мотивів.

Згідно зі частиною третьою статті 46 Конституції України, пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

У преамбулі Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" від 09.04.1992 року № 2262-XII (зі змінами та доповненнями) закріплено, що держава гарантує гідне пенсійне забезпечення осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, шляхом встановлення їм пенсій не нижче прожиткового мінімуму, визначеного законом, перерахунок призначених пенсій у зв'язку із збільшенням рівня грошового забезпечення, надання передбачених законодавством державних соціальних гарантій, вжиття на державному рівні заходів, спрямованих на їх соціальний захист.

Відповідно до абз. 2 ст. 1-1 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" законодавство про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, базується на Конституції України і складається з цього Закону, Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" та інших нормативно-правових актів України, прийнятих відповідно до цих законів.

Так, з 1 квітня 2015 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02 березня 2015 року №213 -VIII відповідно до якого у період роботи на посадах, які дають право на призначення пенсії або щомісячного довічного грошового утримання у порядку та на умовах, передбачених законами України «Про статус народного депутата України», «Про державну службу», «Про прокуратуру", «Про судоустрій і статус суддів", призначені пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначені відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» не виплачуються.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» №911-VIII від 24.12.2015 року внесено зміни до статті 54 Закону України Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

У відповідності до ч. 1 ст. 54 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», в редакції Закону №911-VIII, тимчасово, у період з 01 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року, особам (крім інвалідів І та II груп, інвалідів війни III групи, ветеранів військової служби та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту"), які працюють на посадах та на умовах, передбачених законами України "Про державну службу", «Про прокуратуру", «Про судоустрій і статус суддів", призначені пенсії/щомісячне довічне грошове утримання не виплачуються. Після звільнення з роботи виплата пенсії відповідно до цього Закону поновлюється.

Крім того, Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24.12.2015 року N 911-VIII (вступив в силу з 01.01.2016 року) внесені зміни до Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування», а саме частину 7 статті 21 Закону викладено в наступній редакції: «Тимчасово, у період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року, посадовим особам місцевого самоврядування (крім інвалідів І та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту"), у період служби в органах місцевого самоврядування, пенсії, призначені відповідно до законодавства України, не виплачуються».

З аналізу вказаної статті вбачається застереження щодо виплати будь-якого виду пенсії у період служби в органах місцевого самоврядування.

Як вже було встановлено вище в зв'язку з внесеними змінами до законодавства ОСОБА_2 починаючи з 01.04.2015 року було припинено виплату пенсії, призначеної за Законом України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб".

Разом з тим, 28.01.2016 відповідач звернувся до ГУ УПФ України з заявою про поновлення виплати пенсії з 01.01.2016 року.

При цьому, в ході судового розгляду даної справи було встановлено, що відповідне звернення відповідача до ГУ ПФУ України з заявою про поновлення виплати пенсії було зумовлене отриманою від працівника органу пенсійного фонду інформації про можливість подати таку заяву.

За результатами розгляду поданої заяви від 28.01.2016 року та доданих до неї документів, позивачем було поновлено виплату ОСОБА_2 пенсії, призначеної за Законом України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб".

Поряд з тим, представник позивача зазначає, що при зверненні до пенсійного фонду відповідач не вказав, що працевлаштований в органах місцевого самоврядування, а тому після виявлення даної обставини, відповідно до приписів ст. 21 «Про службу в органах місцевого самоврядування» виплата пенсії ОСОБА_2 починаючи з 01.06.2016 була припинена.

При цьому, обґрунтовуючи підстави звернення до суду з даним позовом позивач зазначає, що відповідач при зверненні з заявою про поновлення виплати пенсії від 28.01.2016 року умисно приховав відомості про перебування на службі в органах місцевого самоврядування, а тому керуючись положеннями ст. 60 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" звернувся до суду з даним позовом.

Проте, суд з такими висновками ГУ ПФУ у Вінницькій області не погоджується з огляду на наступне.

Так, статтею 60 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" визначено обов'язок пенсіонерів повідомляти органам пенсійного забезпечення про обставини, що спричиняють зміну розміру пенсії або припинення її виплати.

В разі невиконання цього обов'язку і одержання у зв'язку з цим зайвих сум пенсії пенсіонери повинні відшкодувати органу пенсійного забезпечення заподіяну шкоду.

Суми пенсій, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера (подання документів із свідомо неправдивими відомостями, неподання відомостей про зміни у складі його сім'ї тощо), можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень органу, який призначає пенсію, чи суду.

З аналізу вищенаведеної норми Закону слідує, що право пенсійного фонду на стягнення з особи сум надміру виплачених пенсій законодавець пов'язує саме із встановленням факту зловживань з боку пенсіонера (подання документів із свідомо неправдивими відомостями, неподання відомостей про зміни у складі його сім'ї тощо), які призвели до заподіяння шкоди органу пенсійного забезпечення.

Як вбачається з граматичного тлумачення даною нормою чітко та однозначно розмежовано дві умови, а саме: зловживання з боку пенсіонера та подання недостовірних даних.

Суд зауважує, що в даному випадку з боку відповідача мало місце звернення до органу пенсійного фонду з заявою про поновлення виплати раніше призначеної пенсії, порядок розгляду якої врегульовано Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 30.01.2007 № 3-1 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 15 лютого 2007 за № 135/13402 (далі - Порядок).

Абзацом другим пункту 4 Порядку визначено, що заява про припинення виплати пенсії у зв'язку з виїздом за кордон, поновлення виплати раніше призначеної пенсії, про виплату частини пенсії на непрацездатних членів сім'ї особи, яка перебуває на повному державному утриманні тощо, подається пенсіонером, або його законним представником особисто до органу, що призначає пенсію, за місцем проживання.

Орган, що призначає пенсії, розглядає питання про призначення пенсії або про відновлення виплати раніше призначеної пенсії, а також про переведення з одного виду пенсії на інший при зверненні особи з відповідною заявою.

Заяви про переведення з одного виду пенсії на інший і поновлення виплати раніше призначеної пенсії приймаються органом, що призначає пенсії, при поданні заявником всіх необхідних документів (п. 14 Порядку).

При цьому, відповідно до п. 17 Порядку, не пізніше 10 днів після надходження заяви з необхідними для призначення, переведення з одного виду пенсії на інший та відновлення раніше призначеної пенсії документами орган, що призначає пенсію, розглядає подані документи та приймає рішення щодо призначення, переведення з одного виду пенсії на інший та відновлення раніше призначеної пенсії або про відмову в призначенні, переведенні з одного виду пенсії на інший та відновленні раніше призначеної пенсії.

Здійснивши системний аналіз вищенаведених правових норм суд констатує, що законодавцем визначено прямий обов'язок органу пенсійного фонду провести належний розгляд поданої пенсіонером заяви про відновлення раніше призначеної пенсії та доданих до неї документів, та прийняти рішення про поновлення виплати раніше призначеної пенсії, або про відмову у її поновленні.

Як вже зазначалось раніше, виплата відповідачу пенсійних виплат була припинена з 01.04.2015 року з підстав його перебування на державній службі. Згідно матеріалів пенсійної справи відповідача убачається, що у розпорядженні позивача містяться відомості, що пенсіонер ОСОБА_2 є працюючим. Відповідно до копії розрахунку пенсії за пенсійною справою №59913, оригінал якої оглянуто в судовому засіданні, убається відмітка працівника Головного управління про припинення виплати пенсії з 01.04.2015 (спеціальна посада).

Одночасно суд звертає увагу, що зі змісту поданої відповідачем заяви про поновлення раніше призначеної пенсії та доданих до неї документів не вбачається надання пенсіонером органу пенсійного фонду недостовірних відомостей, які б могли призвести до заподіяння шкоди органу пенсійного забезпечення. Натомість відповідач лише скористався наданим йому правом на звернення до органів пенсійного фонду з відповідною заявою, звернення з якою не заборонено нормами чинного законодавства.

Слід також зауважити, що відомості про перебування відповідача на службі (спеціальна посада) були в розпорядженні ГУ ПФУ у Вінницькій області ще з 2015 року. Виплата пенсії пенсіонеру Міністерства оборони України ОСОБА_2 була припинена з 01.04.2015, оскільки позивач перебував на державній службі. Такі обставини були установлені позивачем згідно списків, наданих Центральним рівнем, про що вказано у самому змісті адміністративного позову. Тобто, індивідуальні відомості про застраховану особу сформовану відносно ОСОБА_2 відомі позивачу ще з 2015. Крім того, суд бере до уваги, що відповідач працевлаштований в органі місцевого самоврядування ще з 2004.

З огляду на встановлені обставини справи та надані усні пояснення сторін, суд доходить до переконання про відсутність з боку відповідача зловживань (подання документів із свідомо неправдивими відомостями, неподання відомостей про зміни у складі його сім'ї тощо), оскільки матеріалами справи, а також отриманими в судовому засіданні поясненнями свідка, підтверджується обізнаність позивача про працевлаштування ОСОБА_2

Поряд з цим, в силу приписів пункту 1 частини першої статті 1215 Цивільного кодексу України, окрім іншого, не підлягає поверненню безпідставно набута пенсія, надана фізичній особі як засіб до існування, якщо її виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача.

Таким чином, наведеними положеннями Цивільного кодексу України передбачено неможливість повернення безпідставно набутої пенсії у разі відсутності недобросовісності з боку пенсіонера.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статей 11, 86, 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

З огляду на встановлені обставини справи та вищезазначені положення чинного законодавства України, суд вважає, що оскільки під час розгляду справи позивачем, як суб'єктом владних повноважень не доведено існування будь-якого зловживання з боку ОСОБА_2 при звернення до органу пенсійного фонду з заявою про поновлення виплати пенсії від 28.01.2016 року, відтак відсутні підстави, передбачені положеннями статті 60 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", для стягнення з відповідача зайво виплаченої за період з 01.01.2016 року по 31.05.2016 року пенсії.

З урахуванням наведеного в задоволенні адміністративного позову необхідно відмовити.

Підстави для присудження судових витрат у справі відповідно до положень ст. 94 КАС України відсутні.

Керуючись ст.ст. 70, 71, 79, 86, 94, 128, 158, 162, 163, 167, 255, 257 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні адміністративного позову - відмовити.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 254 КАС України.

Відповідно до ст. 186 КАС України, апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя./підпис/. Дмитришена Руслана Миколаївна

Копія вірна.

Суддя:

Секретар: