Справа № 821/252/17
Суддя: Войтович І.І.
Дата ухвалення: 2017-03-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ХЕРСОНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 березня 2017 р.м. ХерсонСправа № 821/252/17

Херсонський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Войтовича І.І.,

при секретарі: Бондарчук О.О.,

за участю:

представника позивача - ОСОБА_1,

представника відповідача - Незгода Є.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом ОСОБА_3

до Генічеської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Херсонській області

про визнання нечинним та скасування податкового повідомлення-рішення,

встановив:

До Херсонського окружного адміністративного суду звернулася ОСОБА_3 (далі - позивач) з адміністративним позовом до Генічеської об'єднаної державної податкової інспекції ГУ ДФС у Херсонській області, в якому просить, визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення №18939-13 від 27 жовтня 2016 р., яким позивачу визначено податкове зобов'язання з земельного податку з фізичних осіб в сумі 41 505,40 грн.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав викладених в позовній заяві та зазначив, що рішення про встановлення місцевих податків та зборів офіційно оприлюднюється відповідним органом місцевого самоврядування до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосування встановлюваних місцевих податків та зборів або змін (плановий період). В іншому разі норми відповідних рішень застосовується не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим періодом. А оскільки зміни до рішення від 07.2015 р. №1186 «Про встановлення на території міста Генічеська місцевих податків і зборів на 2016 р.» прийнято 29.01.2016 р., тобто після 15.07.2015 р., у зв'язку з чим винесене контролюючим органом податкове повідомлення - рішення є протиправним та підлягає скасуванню. Просив вимоги задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позову заперечив з підстав викладених в письмових запереченнях на адміністративний позов. Просив відмовити в задоволенні позову.

Розглянувши позовну заяву, вислухавши думку представників сторін та дослідивши письмові докази, суд вважає, що у задоволенні позову слід відмовити, виходячи із наступного.

Судом встановлено, що 27.10.2016 р. контролюючим органом прийнято податкове повідомлення - рішення №18939-13, яким ОСОБА_3 визначено податкове зобов'язання з земельного податку з фізичних осіб в сумі 41 505,40 грн.

Підставою для прийняття зазначеного податкового повідомлення - рішення слугувало те, що за висновками контролюючого органу позивач повинен був сплатити земельний податок за 2016 р. відповідно до п.54.3.3 п.54.3 ст.54, п.287.5 ст. 287, п.288.7 ст.288 Податкового кодексу України, оскільки згідно з договорами купівлі - продажу нерухомого майна від 27.06.2006 року та від 06.03.2014 року фізична особа ОСОБА_3 набула у власність нежитлові приміщення загальною площею 3234 кв. м, за адресою: АДРЕСА_1 для будівництва і обслуговування будівель торгівлі. Підставою для нарахування податку слугували також, відомості з Державного земельного кадастру про земельну ділянку (№ витягу НОМЕР_1) з кадастровим номером НОМЕР_2 із загальними відомостями про земельну ділянку (вх. НОМЕР_3 від 10.10.2016 року), відповідно до якої зазначено місце розташування земельної ділянки - АДРЕСА_1; вид використання земельної ділянки - для будівництва і обслуговування будівель торгівлі: форма власності комунальна власність; площа земельної ділянки - 0,1778 га.

Не погоджуючись із вищенаведеним оскаржуваним рішенням, позивач звернувся до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить із наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, згідно з договорами купівлі - продажу нерухомого майна від 27.06.2006 року та від 06.03.2014 року фізична особа ОСОБА_3 набула у власність нежитлові приміщення загальною площею 3234 кв. м, за адресою: АДРЕСА_1 для будівництва і обслуговування будівель торгівлі.

Відповідно до Витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку (№ НОМЕР_1) з кадастровим номером НОМЕР_2 із загальними відомостями про земельну ділянку (вх. НОМЕР_3 від 10.10.2016 року), місце розташування земельної ділянки - АДРЕСА_1; вид використання земельної ділянки - для будівництва і обслуговування будівель торгівлі: форма власності комунальна власність; площа земельної ділянки - 0,1778 га.

Згідно з вимогами Податкового кодексу України Генічеською ОДПІ ГУ ДФС у Херсонській області визначено ОСОБА_3 суму податкових зобов'язань за платежем земельний податок з фізичних осіб на 2016 рік та надіслано податкове повідомлення - рішення від 27.10.2016 №18939-13 про сплату 41505,40 грн. земельного податку з фізичних осіб.

Основним законодавчим актом, що регулює земельні відносини в Україні, є Земельний кодекс України від 25.10.2001 № 2768-ІІІ (далі - Земельний кодекс), а справляння плати за землю здійснюється відповідно до Податкового кодексу України від 02.12.2010 № 2755-VI, зі змінами та доповненнями (далі - Податковий кодекс).

Статтею 206 Земельного кодексу України передбачено- що використання землі в Україні є платним. Об'єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону.

Земельний податок - обов'язковий платіж, що справляється з власників земельних ділянок та земельних часток (паїв), а також постійних землекористувачів (п.п. 14.1.72 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу).

Відповідно до ст. 269 Податкового кодексу України платниками земельного податку є власники земельних ділянок, земельних часток (паїв), землекористувачі.

Згідно з ст. 270 Податкового кодексу України об'єктами оподаткування земельним податком є земельні ділянки, які перебувають у власності або: користуванні.

Базою оподаткування земельним податком є нормативна грошова оцінка земельних ділянок з урахуванням коефіцієнта індексації, визначеного відповідно до порядку, встановленого цим розділом (п.п. 271.1.1 п. 271.1 ст. 271 Податкового кодексу України).

Згідно з п. 286.1 ст. 286 Податкового кодексу України підставою для нарахування земельного податку є дані державного земельного кадастру. Центральні органи виконавчої влади, що реалізують державну політику у сфері земельних відносин та у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно у сфері будівництва, щомісяця, але не пізніше 10 числа наступного місяця, а також за запитом відповідного контролюючого органу за місцезнаходженням земельної ділянки подають інформацію, необхідну для обчислення і справляння плати за землю, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п. 286.5 ст. 286 Податкового кодексу України нарахування фізичним особам сум податку проводиться контролюючими органами, які видають платникові до 1 липня поточного року податкове повідомлення-рішення про внесення податку за формою, встановленою у порядку визначеному статтею 58 цього Кодексу.

Податок фізичними особами сплачується протягом 60 днів з дня вручення податкового повідомлення-рішення (пункту 287.5 статті 287 Кодексу).

Згідно з п. 287.8 ст. 287 Податкового кодексу України власник нежилого приміщення (його частини) у багатоквартирному жилому будинку сплачує до бюджету податок за площі під такими приміщеннями (їх частинами) з урахуванням пропорційної частки прибудинкової території з дати державної реєстрації права власності на нерухоме майно.

Статтею 116 Земельного кодексу України встановлено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевої самоврядування в межах їх повноважень, або за результатами аукціону. Обов'язок зі сплати земельного податку виникає з моменту набуття права власності або користування відповідною земельною ділянкою.

Фізичні особи, які не оформили відповідно до законодавства право власності або право користування землею, проте набули це право відповідно до рішення органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування або відповідно до цивільно-правових угод повинні сплачувати земельний податок згідно з даними державного земельного кадастру на загальних підставах.

Відповідно до пункту 12.3 статті 12 Податкового кодексу України міські ради в межах своїх повноважень та з урахуванням граничних розмірів ставок встановлюють своїми рішенням місцеві податки і збори, які є обов'язковими до сплати на території відповідних територіальних громад.

Згідно з п. 4.4 рішення сесії Генічеської міської ради від 07.07.2015 №1186 «Про встановлення на території м. Генічеська місцевих податків та зборів на 2016 рік» ставки земельного податку на земельні ділянки несільськогосподарського призначення сільськогосподарських угідь, які знаходяться на території Генічеської міської ради встановлено у розмірі 1% від нормативної грошової оцінки.

Рішенням Генічеської міської ради від 29.01.2016 №45 «Про внесення змін до рішення сесії VI скликання від 07.07.2015 №1186» до п. 4.4 внесено зміни і викладено в слідуючий редакції «встановити ставки земельного податку на земельні ділянки несільськогосподарського призначення і сільськогосподарських угідь, які знаходяться на території Генічеської міської ради у розмірі 2% від нормативної грошової оцінки» (рішення набуває чинності з 01 січня 2016 року).

Згідно витягу від 31.08.2016 р. №1192/86-16 з технічної документації про нормативно грошову оцінку 1 кв.м земельної ділянки під нерухомим майном, які належать громадянці ОСОБА_3, для будівництва і обслуговування будівель торгівлі, за адресою: м. Генічеськ, вул. Свободи, 25 (землі комерційного призначення) становить 1167,19 грн.

Отже, земельний податок на 2016 рік складає 41505,28 грн. (1778 кв.м. х 1167,19 грн. х 2%), що визначено в оскаржуваному позивачем податковому повідомленні - рішенні від 10.2016 №18939-13.

Як на підставу для скасування оскаржуваного податкового повідомлення - рішення позивач посилається на те, що зміні до будь- яких елементів податків та зборів не можуть вноситися пізніш як за шість місяців до початку нового бюджетного періоду, в якому будуть діяти нові правила та ставки. Податки та збори, їх ставки, а також податкові пільги не можуть змінюватися протягом бюджетного року; при цьому опублікування рішення органу місцевого самоврядування про встановлення ставки земельного податку, як місцевого податку, пізніше 15 липня року, є підставою для застосування відповідних норм оподаткування не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим періодом.

Суд не погоджується з таким твердженням представника позивача, враховуючи наступне.

Відповідно до Прикінцевих положень Закону України від 24.12.2015 р. №909-VІІІ «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2016 році» вказано «Установити, що у 2016 р. до прийнятих рішень органів місцевого самоврядування про встановлення місцевих податків і зборів на 2016 р. не застосовуються вимоги, встановлені Законом України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності» та пп.12.3.4 п.12.3 ст.12 Податкового кодексу України", якою зазначено, що рішення про встановлення місцевих податків та зборів офіційно оприлюднюється відповідним органом місцевого самоврядування до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосовування встановлюваних місцевих податків та зборів або змін (плановий період). В іншому разі норми відповідних рішень застосовуються не раніше початку бюджетного періоду, що настає плановим періодом.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає вимоги позивача необґрунтованими, а податкове повідомлення - рішення №18939-13 від 27 жовтня 2016 р., таким що винесене на підставі вимог чинного законодавства.

Згідно ст. 86 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Керуючись статтями 11, 14, 70, 71, 72, 86, 94, 159-163, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

постановив:

В задоволенні позову відмовити.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Одеського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до ст. 160 КАС України чи прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Повний текст постанови виготовлений та підписаний 24 березня 2017 р.

Суддя Войтович І.І.

кат. 8.3.13