Справа № 2а-2375/10
Суддя: Бишевська Н.А.
Дата ухвалення: 2017-03-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

"03" березня 2017 р.справа № 2а-2375/10

Суддя Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду Бишевська Н.А. , ознайомившись з матеріалами апеляційної скарги Управління Пенсійного фонду України в Амур-Нижньодніпровському районі м.Дніпропетровська

на постанову: Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 01 грудня 2010 р. у справі № 2а-2375/10

за позовом: ОСОБА_1

до: Управління Пенсійного фонду України в Амур-Нижньодніпровському районі м.Дніпропетровська

про: визнання дій неправомірними та стягнення недоплаченої щомісячної державної пенсії за віком,

ВСТАНОВИВ:

02.03.2017 року до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду надійшла справа №2а-2375/10 за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Амур-Нижньодніпровському районі м. Дніпропетровська про визнання дій неправомірними та стягнення недоплаченої щомісячної державної пенсії за віком.

Дослідивши обставини справи в хронології виникнення подій, судом апеляційної інстанції встановлено наступне. Так, у жовтні 2010 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом, у якому просив: визнати протиправними дії управління ПФУ, зобов'язати відповідача перерахувати пенсію позивачу відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" із застосуванням показника середньої заробітної плати працівників у середньому на одну застраховану особу в цілому по Україні, з якої сплачено страхові внески та яка враховується для обчислення пенсії, за 2009 рік та виплатити різницю недоотриманої суми пенсії з 1 серпня 2010 року.

Постановою Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпропетровська від 1 грудня 2010 року ОСОБА_1 задоволено поданий позов, зобов'язано управління у місячний строк перерахувати та виплатити недоотримані суми пенсії. Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд ухвалою від 11 квітня 2011 року з посиланням на частину четверту статті 186 і частину третю статті 189 КАС повернув апеляційну скаргу заявника, у зв'язку з пропуском строку апеляційного провадження.

11.04.2011 року зазначене судове рішення набрало законної сили. На його виконання 01.06.2011 року судом видано виконавчий лист. З 01.08.2011 року на виконання судового рішення, Управлінням ПФУ здійснено перерахунок пенсії ОСОБА_1 та збільшено розмір пенсії останнього.

15.08.2011 року відповідачем подано апеляційну скаргу на постанову Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпропетровська від 1 грудня 2010 року разом з клопотанням про поновлення строку апеляційного провадження.

Ухвалою від 26.01.2012 року Дніпропетровським апеляційним адміністративним судом поновлено строк на апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції. Ухвалою від 27.01.2012 року відкрито апеляційне провадження у справі.

Постановою від 13 червня 2012 року Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд скасував постанову Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпропетровська від 1 грудня 2010 року і ухвалив нову - про відмову в задоволенні позову.

Рішенням Європейського суду з прав людини від 29 січня 2016 року у справі "ОСОБА_1 проти України", суд за наслідками звернення заявника дійшов висновку, що "... національні суди, вирішивши поновити пропущений строк оскарження остаточної постанови у справі заявника без наведення відповідних причин та скасувавши в подальшому постанову суду, порушили принцип правової визначеності та право заявника на справедливий судовий розгляд за пунктом 1 статті 6 Конвенції".

За результатами перегляду судового рішення в порядку ст..235 КАС України, постановою Верховного Суду України від 30.01.2017 року, частково задоволено заяву ОСОБА_1 та скасовано ухвали Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 26 січня і 27 січня 2012 року та постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 13 червня 2012 року, а справу направлено до суду апеляційної інстанції для вирішення питання про прийняття апеляційної скарги.

Отримавши апеляційну скаргу, згідно до приписів ст. 189 КАС України, суддя доповідач перевіряє її на відповідність вимогам ст. 187 КАС України. Також вирішується питання дотримання скаржником строків апеляційного оскарження передбачених ст. 186 КАС України.

У статті 186 КАС передбачено, що апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі якщо суд вирішує підготувати повний текст постанови після оголошення лише її резолютивної частини, або якщо постанова ухвалюється у порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання особою, яка подає апеляційну скаргу, копії такої постанови.

За частиною третьою статті 189 цього Кодексу (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) суддя-доповідач повинен повернути скаргу, подану з порушенням строку оскарження, якщо особа, яка її подала, не заявила клопотання про поновлення такого строку.

Згідно зі статтею 254 КАС рішення суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Порядок виконання рішення Суду, яке набуло статусу остаточного, визначається Законом України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" іншими нормативно-правовими актами.

За абзацом дев'ятим частини першої статті 1 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" виконання рішення Суду включає в себе: а) виплату стягувачеві відшкодування та вжиття додаткових заходів індивідуального характеру; б) вжиття заходів загального характеру.

Згідно зі статтею 10 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" з метою забезпечення відновлення порушених прав стягувача, крім виплати відшкодування, вживаються додаткові заходи індивідуального характеру: а) відновлення настільки, наскільки це можливо, попереднього юридичного стану, який стягувач мав до порушення Конвенції і протоколів до неї (restitutio in integrum); б) інші заходи, передбачені у рішенні Суду.

Відновлення попереднього юридичного стану стягувача здійснюється, зокрема, шляхом: а) повторного розгляду справи судом, включаючи відновлення провадження у справі; б) повторного розгляду справи адміністративним органом.

Під час перегляду судових рішень за заявою ОСОБА_1, Верховний Суд України дійшов висновку, що в даній конкретній справі, з врахуванням хронології виникнення подій, судом апеляційної інстанції під час поновлення строків апеляційного оскарження не враховано принципів верховенства права та законності, обов'язковість дотримання яких визначена ст.ст. 8 т а 9 КАС України, а також не враховано принципу юридичної визначеності, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов'язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення.

З огляду на викладене, та враховуючи рішення Європейського Суду з прав людини, Верховним Судом України здійснено висновок про протиправність рішень суду апеляційної інстанції.

Приписами ч.1 ст. 72 КАС України визначено, що обставини встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Відповідно до ч. 5 ст. 124, п. 9 ч. З ст. 129 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

Згідно до приписів ст. 244-2 КАС України рішення Верховного Суду України, прийняте за результатами розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначені норми права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність з рішенням Верховного Суду України.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції не вважає за можливе задовольнити клопотання Управління Пенсійного фонду України про поновлення строку на апеляційне оскарження судового рішення. Відповідно правові підстави для прийняття апеляційної скарги до провадження та відкриття апеляційного провадження у справі відсутні.

Наведене вище відповідно до приписів абз.2 ч.4 ст. 189 Кодексу адміністративного судочинства України є підставою для відмови у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою Управління Пенсійного фонду України в Амур-Нижньодніпровському районі м. Дніпропетровська постанову Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 01 грудня 2010 року у справі № 2а-2375/10.

Керуючись ст. ст. 186, 189 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

Відмовити Управлінню Пенсійного фонду України в Амур-Нижньодніпровському районі м.Дніпропетровська у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою на постанову Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 01 грудня 2010 р. у справі № 2а-2375/10.

Ухвала набирає законної сили з моменту постановлення та може бути оскаржена протягом місяця з дня її отримання шляхом подання касаційної скарги до Вищого адміністративного суду України.

Суддя Н.А. Бишевська