Справа № 359/9844/16-а
Суддя: Степанюк А.Г.
Дата ухвалення: 2017-03-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 359/9844/16-а Головуючий у 1-й інстанції: Вознюк С.М. Суддя-доповідач: Степанюк А.Г.
У Х В А Л А

Іменем України

28 березня 2017 року м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Степанюка А.Г.,

суддів - Кузьменка В.В., Шурка О.І.,

при секретарі - Ліневській В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Бориспільського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області на постанову Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 07 лютого 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Бориспільського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області про визнання протиправною відмови та зобов'язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИЛА:

У грудні 2016 року ОСОБА_2 (далі - Позивач, ОСОБА_2) звернувся до Бориспільського міськрайонного суду Київської області з позовом до Бориспільського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області (далі - Відповідач, Управління) в якому, з урахуванням уточнених позовних вимог, просив:

- визнати протиправною відмову Управління щодо призначення пенсії на пільгових умовах на підставі п. «а» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» з урахуванням стажу роботи з 12.04.2001 року по 06.03.2002 року на посаді слюсаря-ремонтника у ВАТ «Донецький металургійний завод», з 19.11.2004 року по 26.07.2006 року на посаді збірника боєприпасів в Донецькому казенному заводі хімічних виробів, з 04.08.2006 року по 01.02.2007 року на посаді слюсаря-ремонтника у ЗАТ «Донецьксталь-металургійний завод», з 01.02.2007 року по 25.09.2007 року на посаді слюсаря-ремонтника в філіалі «Металургійний комплекс» ЗАТ «Донецьксталь-металургійний завод», з 12.11.2009 року по 26.04.2013 року на посаді слюсаря-сантехніка в Донецькому казенному заводі хімічних виробів, з 24.09.2013 року по 31.10.2014 року на посаді слюсаря-ремонтника у ПАТ «Донецький електрометалургійний завод», з 04.07.2016 року;

- зобов'язати Відповідача призначити Позивачу пенсію на пільгових умовах за п. «а» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» з урахуванням стажу роботи з 12.04.2001 року по 06.03.2002 року на посаді слюсаря-ремонтника у ВАТ «Донецький металургійний завод», з 19.11.2004 року по 26.07.2006 року на посаді збірника боєприпасів в Донецькому казенному заводі хімічних виробів, з 04.08.2006 року по 01.02.2007 року на посаді слюсаря-ремонтника у ЗАТ «Донецьксталь-металургійний завод», з 01.02.2007 року по 25.09.2007 року на посаді слюсаря-ремонтника в філіалі «Металургійний комплекс» ЗАТ «Донецьксталь-металургійний завод», з 12.11.2009 року по 26.04.2013 року на посаді слюсаря-сантехніка в Донецькому казенному заводі хімічних виробів, з 24.09.2013 року по 31.10.2014 року на посаді слюсаря-ремонтника у ПАТ «Донецький електрометалургійний завод», з 04.07.2016 року.

Постановою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 07.02.2017 року позов задоволено повністю. При цьому суд першої інстанції виходив з того, що право Позивача на призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1 підтверджується наявними у матеріалах справи доказами.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, Відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану постанову та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити повністю. При цьому посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права. Наголошує на тому, що суд не взяв до уваги неможливість врахування довідок, виданих підприємствами, які розташовані в районах проведення Антитерористичної операції, а також закріплений законодавством порядок підтвердження пільгового стажу за неможливості витребування документів із зони АТО.

У судовому засіданні Позивач та його представник заперечували проти задоволення апеляційної скарги у повному обсязі з підстав її необґрунтованості, наголошуючи на відповідності рішення суду першої інстанції нормам матеріального та процесуального права.

Відповідач, будучи належним чином повідомлений про дату, час та місце судового розгляду справи, у судове засідання не прибув.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення позивача та його представника, повно та всебічно дослідивши обставини справи, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції - без змін, виходячи з такого.

Як зазначає Позивач та вбачається з матеріалів справи, останній 04.07.2016 року звернувся до Управління із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до п. «а» ч. 1 ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Листом від 26.09.2016 року №34/А-04 (а.с. 12-13) Відповідач повідомив Позивача про відсутність підстав для призначення пенсії, оскільки в силу вимог ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» будь-який акт, виданий органами, їх посадовими та службовими особами на тимчасово окупованій територій, які створені, обрані або призначені у порядку, не передбаченому законом, є недійсним та не створює правових наслідків. Водночас, згідно індивідуальний відомостей про застраховану особу пільговий стаж Позивача становить 1 рік 9 місяців 25 днів, якого недостатньо для призначення пенсії за віком на пільгових умовах.

На підставі встановлених вище обставин, виходячи з системного аналізу приписів ст. ст. 13, 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення», Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах та організаціях, затвердженого наказом Мінпраці, Мін'юсту та Мінсоцзахисту від 29.07.1993 року №58, Порядку застосування Списків №1 і №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого наказом Мінпраці від 18.11.2005 року №383, Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою КМ України від 12.08.1993 року №637 та Порядку проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженого постановою КМ України від 01.08.1992 року №442, суд першої інстанції дійшов висновку про неправомірність відмови Відповідача у призначенні Позивачу пенсії за віком на пільгових умовах, оскільки таке право підтверджується належними документами.

З таким висновком суду першої інстанції не можна не погодитися з огляду на таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до п. «а» ч. 1 ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.

Працівникам, які не мають стажу роботи з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, передбаченого абзацом першим цього пункту, але мають не менше половини стажу на зазначених роботах, за наявності передбаченого загального стажу роботи пенсії за віком на пільгових умовах призначаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого абзацом першим частини першої статті 26 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування»: чоловікам - на 1 рік за кожний повний рік такої роботи.

Згідно п. 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року №637 (далі - Порядок №637) основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Згідно абзаців 1, 2, 4 п. 20 Порядку №637 у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток № 5). У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, куди включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.

У разі коли підприємства, установи, організації або їх правонаступники розміщуються на тимчасово окупованій території України або в районах проведення антитерористичної операції, спеціальний трудовий стаж може підтверджуватися за даними, наявними в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Тобто, виключно у випадку непідтвердження записами трудової книжки пільгового стажу особи виникає необхідність подання додаткових документів, та/або, у випадку необхідності пошуку свідків чи звернення до даних Державного реєстру загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Водночас, як було встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, зокрема, зі змісту копії трудової книжки від 07.08.1978 року серії НОМЕР_1 (а.с. 17-23), ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, 12.04.2001 року прийнятий до цеху по виробництву ремонтів ВАТ «Донецький металургійний завод» слюсарем-ремонтником, постійно зайнятим на ремонті металургійного обладнання 5 розряду. З даної посади був звільнений 06.03.2002 року за власним бажанням.

19.11.2004 року прийнятий на роботу до цеху Донецького казенного заводу хімічних виборів збірником боєприпасів, з якого був звільнений 26.07.2006 року за власним бажанням. При цьому, як зазначено в трудовій книжці, пільговий стаж склав 1 рік 6 місяців 6 днів при повному робочому дні.

04.08.2006 року Позивача прийнятий на роботу до цеху виробництва ремонтів ЗАТ «Донецьксталь - металургійний завод» слюсарем-ремонтником, постійно зайнятим на ремонті металургійного обладнання 6 розряду, звільнений з якої був 25.09.2007 року.

12.11.2009 року прийнятий на роботу до цеху №1 Донецького казенного заводу хімічних виборів слюсарем-сантехніком, з якого був звільнений 26.04.2011 року за власним бажанням. При цьому, як зазначено в трудовій книжці, пільговий стаж склав 1 рік 3 місяці 9 днів при повному робочому дні.

24.09.2013 року Позивач прийнятий на роботу до ВАТ «Донецький електрометалургійний завод» слюсарем-ремонтником 5 розряду електросталеплавильного цеху, з якої був звільнений за власним бажанням 31.10.2014 року.

При цьому, періоди роботи у Донецькому казенному заводі хімічних виробів підтверджується наявною у матеріалах справи копією довідки від 22.06.2016 року №70 (а.с. 24), періоди роботи у ЗАТ «Донецьксталь - металургійний завод», у філіалі «Металургійний комплекс» ЗАТ «Донецьксталь - металургійний завод» - довідкою від 21.06.2016 року №08/31-241 (а.с. 25), періоди роботи у ВАТ «Донецькому металургійному заводі» - довідкою від 21.06.2016 року №08-31-228 (а.с. 27).

Посилання Апелянта на те, що наведені довідки не можуть бути враховані при призначенні Позивачу пенсію на пільгових умовах, оскільки видані підприємствами, розташованими на території проведення АТО, судова колегія оцінює критично з огляду на таке.

Зі змісту преамбули Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» (далі - Закон) вбачаться, що Україна згідно з Конституцією України є суверенною і незалежною державою. Суверенітет України поширюється на всю її територію, яка в межах існуючого кордону є цілісною і недоторканною. Перебування на території України підрозділів збройних сил інших держав з порушенням процедури, визначеної Конституцією та законами України, Гаазькими конвенціями 1907 року, IV Женевською конвенцією 1049 року, а також всупереч Меморандуму про гарантії безпеки у зв'язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї 1994 року, Договору про дружбу, співробітництво і партнерство між Україною і Російською Федерацією 1997 року та іншим міжнародно-правовим актам є окупацією частини території суверенної держави Україна та міжнародним протиправним діянням з усіма наслідками, передбаченими міжнародним правом.

Основою гуманітарної, соціальної та економічної політики держави Україна стосовно населення тимчасово окупованої території України є захист і повноцінна реалізація національно-культурних, соціальних та політичних прав громадян України, у тому числі корінних народів та національних меншин.

Тобто, одним з основних напрямків політики держави України стосовно населення тимчасово окупованої території України є захист та повноцінна реалізація, зокрема, соціальних прав громадян України.

Положеннями ч. ч. 1-3 ст. 9 Закону визначено, що державні органи та органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до Конституції та законів України, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території діють лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом.

Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків.

Тобто, Апелянт обґрунтовано наголошує на тому, що будь-які акти (рішення, документи), видані органами та/або особами, які створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом, є недійсними і не створюють правових наслідків.

Як вбачається з матеріалів справи та було вірно встановлено судом першої інстанції, вказані довідки видані юридичними особами, зареєстрованими у м. Донецьку Донецької області, тобто у зоні проведення Антитерористичної операції, що тимчасово непідконтрольна Українському Уряду.

Водночас, Управлінням не було враховано, що інформація, яка міститься у вказаних довідках, випливає зі змісту документів, які були складені до початку проведення АТО. При цьому доказів щодо їх недостовірності Відповідачем як суб'єктом владних повноважень, який заперечує проти адміністративного позову, не надано.

З урахуванням наведеного судова колегія вважає за необхідне підкреслити, що відповідно до ч. 1 ст. 18 Закону громадянам України гарантується дотримання у повному обсязі їхніх прав і свобод, передбачених Конституцією України, у тому числі соціальних, трудових, виборчих прав та права на освіту, після залишення ними тимчасово окупованої території.

Згідно правової позиції Європейського суду з прав людини, викладеної у п. 23 рішення «Кечко проти України» від 08.11.2005 року, якщо чинне правове положення передбачає виплату певних надбавок, і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах доки відповідні положення є чинними.

Таким чином, зважаючи на гарантоване ст. 46 Конституції України право громадян на соціальний захист, колегія суддів вважає, що в Управління наявні правові підстави для врахування довідок від 22.06.2016 року №70, від 21.06.2016 року №08/31-241 та від 21.06.2016 року №08-31-228 при вирішенні питання про призначення пільгової пенсії Позивачу.

З урахуванням наведеного колегія суддів вважає за необхідне зазначити таке.

Як було зазначено раніше, в силу приписів п. «а» ч. 1 ст. 13 Закону пенсія на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи призначається працівникам за наявності трьох обов'язкових умов у сукупності:

- зайняття повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України;

- атестація робочих місць;

- досягнення чоловіками 50 років і при стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 10 років 6 місяців на зазначених роботах; досягнення жінками 50 років і при стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах, а працівникам, які не мають стажу роботи з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, передбаченого абзацом першим цього пункту, але мають не менше половини стажу на зазначених роботах, за наявності передбаченого загального стажу роботи пенсії за віком на пільгових умовах призначаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого абзацом першим частини першої статті 26 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування»: чоловікам - на 1 рік за кожний повний рік такої роботи.

Так, відповідно до пункту 3 затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18.11.2005 року №383 Порядку застосування Списків № 1 і № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах (далі - Порядок №383) при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи. До пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати їх внесення до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21.08.92 та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21.08.92.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, згідно п. 1030200а-1753а п. «а» підрозділу 2 розділу ІІІ Списку №1 списків виробництв, робіт, професій, посад і показників, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.1994 року №162 робітники ремонтних служб, зайняті ремонтом обладнання в місцях його установки на ділянках (робочих місцях) діючих виробництв, де основні робітники, які ведуть технологічний процес, користуються правом на пільгове пенсійне забезпечення за Списком № 1: слюсарі-ремонтники, електрогазозварники, електрозварники ручного зварювання, електромонтери по ремонту та обслуговуванню електрообладнання.

Крім того, згідно пп. 3.2а-3 п. «а» підрозділу 2 розділу ІІІ Списку №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16.01.2003 року №36, робітники ремонтних служб, зайняті ремонтом устаткування в місцях його встановлення на дільницях (робочих місцях) діючих виробництв, основні робітники яких користуються правом на пільгове пенсійне забезпечення за Списком № 1 - слюсарі-ремонтники.

Крім іншого, згідно пп. пп. 9.2-1, 9.3-1, 9.7-3а, 9.7-3б розділу ІX Списку №1, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16.01.2003 року №36, до його включаються працівники, зайняті у технологічному процесі, а також ремонтом під час відпрацювання нових вибухових речовин і виробництва всіх видів вибухових речовин; працівники, зайняті у технологічному процесі, а також ремонтом під час відпрацювання та виробництва зазначених продуктів (за винятком працівників, зайнятих виготовленням металевих оболонок для запальників); працівники, зайняті у технологічному процесі, а також ремонтом у зазначених виробництвах та під час відпрацювання нових технологій цих виробництв; працівники, зайняті утилізацією і знищенням ракет, боєприпасів та елементів, споряджених різними видами твердого палива, пороху, вибухових речовин і піротехнічних сумішей.

Зі змісту наведеного вбачається, що робота, яку виконував Позивач у період з 12.04.2001 року по 06.03.2002 року, з 19.11.2004 року по 26.07.2006 року, з 04.08.2006 року по 01.02.2007 року, з 01.02.2007 року по 25.09.2007 року, з 12.11.2009 року по 26.04.2011 року, з 24.09.2013 року по 31.10.2014 року, була включена до Списку №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах. При цьому вказані обставини Відповідачем не спростовуються.

Крім того, як було зазначено вище, однією з обов'язкових умов призначення пенсії за п. «а» ч. 1 ст. 13 Закону є атестація робочих місць.

Атестація робочих місць здійснюється на підприємствах, в організаціях та установах незалежно від форм власності та господарювання згідно з Порядком проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01.08.1992 року №442 (далі - Порядок №442), та розробленими на виконання постанови № 442 Методичними рекомендаціями для проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженими постановою Міністерства праці України (далі - Мінпраці) від 01.09.1992 року № 41 (далі - Методичні рекомендації).

Відповідно до зазначених нормативних актів основна мета атестації полягає у регулюванні відносин між власником або уповноваженим ним органом і працівниками у галузі реалізації права на здорові й безпечні умови праці, пільгове забезпечення, пільги та компенсації за роботу у несприятливих умовах.

Атестація робочих місць відповідно до Порядку №442 та Методичних рекомендацій передбачає: установлення факторів і причин виникнення несприятливих умов праці; санітарно-гігієнічне дослідження факторів виробничого середовища, важкості й напруженості трудового процесу на робочому місці; комплексну оцінку факторів виробничого середовища і характеру праці на відповідність їхніх характеристик стандартам безпеки праці, будівельним та санітарним нормам і правилам; установлення ступеня шкідливості й небезпечності праці та її характеру за гігієнічною класифікацією; обґрунтування віднесення робочого місця до категорії зі шкідливими (особливо шкідливими), важкими (особливо важкими) умовами праці; визначення (підтвердження) права працівників на пільгове пенсійне забезпечення за роботу у несприятливих умовах; складання переліку робочих місць, виробництв, професій та посад із пільговим пенсійним забезпеченням працівників; аналіз реалізації технічних і організаційних заходів, спрямованих на оптимізацію рівня гігієни, характеру і безпеки праці.

Відповідно до положень Порядку №442 відомості про результати атестації робочих місць заносяться до карти умов праці, форма якої затверджується Мінпраці разом з Міністерством охорони здоров'я України. Перелік робочих місць, виробництв, професій і посад з пільговим пенсійним забезпеченням працівників, який складається за результатами проведеної атестації робочих місць, після погодження з профспілковим комітетом затверджується наказом по підприємству, організації і зберігається протягом 50 років. Витяги з наказу додаються до трудової книжки працівників, професії та посади яких внесено до переліку.

Отже, системний аналіз норм Закону та Порядку №442 дає підстави для висновку, що необхідною умовою для виникнення у особи права на пенсійне забезпечення на пільгових умовах відповідно до пункту «а» ч. 1 ст. 13 Закону є поряд з іншим документальне підтвердження зайнятості працівника за відповідною професією за результатами атестації умов праці, яке полягає у наявності результатів атестації відповідного робочого місця за умовами праці. Документами, які підтверджують результати атестації робочого місця за умовами праці, можуть бути: карта умов праці, наказ по підприємству про затвердження переліку робочих місць, виробництв, професій і посад з пільговим пенсійним забезпеченням працівників; трудова книжка із записом про витяг із зазначеного наказу або з додатком такого витягу.

Відсутність підтвердження вищезгаданих обставин не породжує виникнення права на зарахування пільгового стажу, що помилково не врахував суд першої інстанції.

Аналогічний висновок щодо застосування норм матеріального права міститься, зокрема, у постановах Верховного Суду України від 10.09.2013 року у справі №21-183а13, від 25.11.2014 року у справі № 21-519а14, від 17.11.2015 року у справі № 21-585а14, від 12.04.2016 року у справі № 477/2598/14-а.

Відповідно до п. 4.2 Порядку №383 результати атестації (як вперше проведеної, так і чергової) застосовуються при обчисленні стажу, який дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, впродовж 5 років після затвердження її результатів, за умови, якщо впродовж цього часу на даному підприємстві не змінювались докорінно умов і характер праці (виробництво, робота, робоче місце), що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах. У разі докорінної зміни умови і характеру праці для підтвердження права на пенсію за віком на пільгових умовах має бути проведена позачергова атестація.

Згідно п. 4.4 Порядку №383 якщо атестація була вперше проведена після 21.08.97, у разі підтвердження права на пенсію за віком на пільгових умовах, до пільгового стажу зараховується весь період роботи до 21.08.92, 5-річний період роботи на даному підприємстві, що передує даті видання наказу про її результати, та період роботи впродовж наступних 5 років з урахуванням пункту 4.2 цього Порядку.

Як вбачається з матеріалів справи, атестація робочих місць у Донецькому казенному заводі хімічних виробів проводилася згідно наказів від 04.09.2001 року №370, від 22.08.2006 року №343 та від 27.07.2011 року №242 (а.с. 29-48), у ЗАТ «Донецьксталь - металургійний завод» - згідно наказів від 31.12.2004 року №263 та 22.12.2009 року №396 (а.с. 78-84), у ЗАТ «Донецький металургійний завод» - згідно наказів від 25.01.1995 року №30 та від 04.01.2000 року №2.

Отже, колегія суддів приходить до висновку, що наявними у матеріалах справи доказами підтверджується період роботи Позивача на посаді, що дає право на призначення пенсії на пільгових умовах, з 12.04.2001 року по 06.03.2002 року складає 11 місяців 24 дні, у період з 19.11.2004 року по 26.07.2006 року - 1 рік 8 місяців 7 днів, з 04.08.2006 року по 25.09.2007 року - 1 рік 1 місяць 21 день, з 12.11.2009 року по 26.04.2011 року - 1 рік 4 місяці 14 днів, що складає більше 5 років, необхідність яких передбачена Законом.

Період з 24.09.2013 року по 31.10.2014 року до пільгового стажу зарахований бути не може, оскільки атестації робочих місць у ПАТ «Донецький металургійний завод» проведено не було. Однак, наведене, на переконання судової колегії, не впливає на встановлене вище право Позивача на призначення пенсії на пільгових умовах.

Таким чином, зважаючи на викладене, судова колегія приходить до висновку про обґрунтованість твердження Бориспільського міськрайонного суду Київської області про наявність у Позивача необхідного та достатнього основного стажу та пільгового для призначення пенсії на пільгових умовах за п. «а» ч. 1 ст. 13 Закону, у той час Відповідачем як суб'єктом владних повноважень не доведено безпідставність заявлених ОСОБА_2 позовних вимог.

Крім того, судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов'язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов'язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Відповідно до ст. 198 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право, зокрема, залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін.

У відповідності до ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасовано правильне по суті рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Колегія суддів із наведеними висновками суду першої інстанції погодилась, оскільки вони знайшли своє підтвердження в ході апеляційного розгляду справи. Судом було вірно встановлено фактичні обставини справи, надано належну оцінку дослідженим доказам, прийнято законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права. У зв'язку з цим колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу - залишити без задоволення, а постанову суду - без змін.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 198, 200, 205, 206, 211, 212, 254 КАС України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Бориспільського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області - залишити без задоволення, а постанову Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 07 лютого 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Бориспільського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області про визнання протиправною відмови та зобов'язання вчинити дії - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення. Касаційна скарга на судові рішення подається у порядку та строки, визначені ст.ст. 211, 212 КАС України.

Головуючий суддя А.Г. Степанюк

Судді В.В. Кузьменко

О.І. Шурко

Головуючий суддя Степанюк А.Г.

Судді: Кузьменко В. В.

Шурко О.І.