Справа № 810/1361/14
Суддя: Приходько І.В.
Дата ухвалення: 2017-03-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 березня 2017 року м. Київ К/800/29019/15

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в складі:

головуючого Приходько І.В.

суддів Бухтіярової І.О.

Веденяпіна О.А.

розглянувши у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу

Броварської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Київській області

на постанову Київського окружного адміністративного суду від 05 червня 2014 року

та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 02 червня 2015 року

у справі № 810/1361/14

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ГАЛіД»

до Броварської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Київській області

про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

ВСТАНОВИЛА:

У лютому 2014 року Товариством з обмеженою відповідальністю «ГАЛіД» (далі - позивач, ТОВ «ГАЛіД») подано до суду позов до Броварської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Київській області (далі - відповідач, Броварська ОДПІ), з урахуванням поданих уточнень позовних вимог, про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 18.02.2014 р. № та № .

Постановою Київського окружного адміністративного суду від 05.06.2014 р., залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 02.06.2015 р., позов задоволено частково. Визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення від 18.02.2014 р. № в частині визначення суми грошового зобов'язання з податку на прибуток у розмірі 451 438,50 грн., з яких: 435 341,50 грн. - за основним платежем, 16 097 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями, та № в частині визначення суми грошового зобов'язання з податку на додану вартість у розмірі 474 931 грн., з яких: 379 081 грн. за основним платежем, 95 850 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

У справі відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою відповідача, у якій ставиться питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвали апеляційної інстанції в частині задоволення позовних вимог, та прийняття нового рішення про відмову в позові повністю, з підстав невірного застосування норм матеріального та процесуального права.

Позивач своїм процесуальним правом не скористався, заперечень на касаційну скаргу не надав, що не перешкоджає розгляду її по суті.

Перевіривши під час попереднього судового засідання повноту встановлення обставин справи та правильність їх юридичної оцінки в судових рішеннях, в межах доводів касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з такого.

Відповідачем проведена документальна виїзна позапланова перевірка з питань дотримання позивачем вимог податкового законодавства при здійсненні фінансово-господарських операцій з ТОВ «Техноком-АТ», ТОВ «Хаятбуд», ПП «Сервітекс», ТОВ «Тегіла Компані», ТОВ «VIP-Капітал», ТОВ «Бізнес Промоушен Технолоджи», ПП «Інтенція» та ТОВ «Кепіталіндастрістайл» за період з 01.12.2010 р. по 30.06.2012 р., за результатами якої складено акт від 04.02.2014 р. № 83/22-02/31256790.

За висновками акта перевірки позивачем під час декларування податкових зобов'язань за господарськими операціями з купівлі у ТОВ «Техноком-АТ», ТОВ «Хаятбуд», ПП «Сервітекс», ТОВ «Тегіла Компані», ТОВ «VIP-Капітал», ТОВ «Бізнес Промоушен Технолоджи», ПП «Інтенція», ТОВ «Кепіталіндастрістайл» товарно-матеріальних цінностей та послуг не дотримано вимог підпункту 5.3.9 пункту 5.3, підпункту 5.2.1 пункту 5.2 статті 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» від 28.12.1994 р. № 334/94-ВР, підпунктів 7.2.1, 7.2.3, 7.2.6 пункту 7.2, підпунктів 7.4.4, 7.4.5 пункту 7.4 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість» від 03.04.1997 р. № 168/97-ВР, підпункту 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 та пунктів 198.2, 198.3, 198.6 статті 198 Податкового кодексу України, що призвело до завищення податкового кредиту за грудень 2010 року, січень - грудень 2011 року, січень - квітень 2012 року на загальну суму 524 353 грн., валових витрат за VІ квартал 2010 року - І квартал 2011 року та витрат, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування податком на прибуток підприємств, за ІІ - VІ квартали 2011 року та І - ІІ квартали 2012 року на загальну суму 2 621 768 грн.

Висновки відповідача засновані на відомостях, отриманих від інших податкових органів про господарську діяльність контрагентів позивача - ТОВ «Техноком-АТ», ТОВ «Хаятбуд», ПП «Сервітекс», ТОВ «Тегіла Компані», ТОВ «VIP-Капітал», ТОВ «Бізнес Промоушен Технолоджи», ПП «Інтенція», ТОВ «Кепіталіндастрістайл» та про характер взаємовідносин ТОВ «VIP-Капітал» та ТОВ «Кепіталіндастрістайл» з іншими суб'єктами господарювання по ланцюгу постачання, внаслідок чого зроблено висновок що контрагенти позивача є юридичними особами з ознаками фіктивності, їх правочини з іншими суб'єктами господарювання, у тому числі і з позивачем, не спричинили жодних правових наслідків.

На підставі акта перевірки податковим органом прийняті податкові повідомлення-рішення від 18.02.2014 р. № та № , якими відповідно до приписів підпункту 54.3.2 пункту 54.3 статті 54, пункту 123.1 статті 123 та пункту 7 підрозділу 10 розділу ХХ «Перехідні положення» Податкового кодексу України позивачу визначено суму податкового зобов'язання з податку на додану вартість у розмірі 539 818 грн., з яких: 443 967 грн. - за основним платежем, 95 851 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями, та з податку на прибуток підприємств у розмірі 532 547 грн., з яких: 516 449 грн. - за основним платежем, 16 098 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями.

Суд першої інстанції, з доводами якого погодився суд апеляційної інстанції, частково скасовуючи прийняті відповідачем податкові повідомлення-рішення, обґрунтовував своє рішення тим, що податковим органом, всупереч вимогам ч.2 ст.71 КАС України, не надано достатніх доказів на підтвердження правомірності прийнятих рішень в цій частині. В частині висновків податкового органу про неправомірне формування позивачем витрат за 1 квартал 2011 р. у сумі 324 430 грн. та податкового кредиту за січень-лютий 2011 р. у сумі 64 886 грн. суди попередніх інстанцій дійшли висновку про їх обґрунтованість та в цій частині судові рішення не оскаржуються.

Відповідно до ст.220 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції здійснює перегляд рішень суду першої та апеляційної інстанції в межах доводів касаційної скарги.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що позивачем укладено з ТОВ «Техноком-АТ» договір від 12.07.2011 р. № 1207, відповідно до умов якого контрагент позивача взяв на себе зобов'язання виконати за дорученням замовника, своїми силами і зі своїх матеріалів роботи по встановленню обладнання в приміщеннях об'єктів охорони Товариства з обмеженою відповідальністю «ГАЛіД», а позивач зобов'язався прийняти вказані роботи та оплатити їх вартість.

Виконання договору підтверджується підписаним між сторонами актом здачі-прийняття робіт від 29.07.2011 р. № 1, відповідно до якого позивач прийняв виконані ТОВ «Техноком-АТ» роботи по встановленню обладнання охоронної сигналізації, та матеріали (обладнання), що були використані під час виконання зазначених робіт, на загальну суму 37 099,04 грн., у тому числі ПДВ - 6 183,17 грн, податковою накладною від 29.07.2011 р. № 30 на загальну суму 37 099,04 грн., у тому числі ПДВ - 6 183,17 грн., копією платіжного доручення згідно якого, кошти за виконані ТОВ «Техноком-АТ» роботи у загальному розмірі 37 099,04 грн. перераховано позивачем на рахунок ТОВ «Томкет Груп», яке на підставі договору про переведення боргу від 29.07.2011 р. зайняло місце первісного кредитора у господарських зобов'язаннях з позивачем за договором від 12.07.2011 р. № 1207.

У травні-червні 2011 року позивачем укладено з ПП «Сервітекс» договір купівлі-продажу від 10.05.2011 р. № 10.05 та договір виконання робіт від 14.06.2011 р. № 14.06, відповідно до умов яких контрагент позивача прийняв на себе зобов'язання поставити позивачу товар за асортиментом, кількістю та ціною, визначеними у додатку до договору, що є його невід'ємною частиною, та виконати доручені позивачем роботи по встановленню та заміні обладнання у приміщеннях об'єктів охорони Товариства з обмеженою відповідальністю «ГАЛіД» з використанням власних матеріалів (обладнання), а позивач зобов'язався прийняти вказані товари і роботи та оплатити їх вартість.

Виконання договорів підтверджується видатковою накладною від 20.05.2011 р.№ РН-0000152 на загальну суму 127 560 грн., у тому числі ПДВ - 21 260 грн., актом виконаних робіт від 23.06.2011 р. № 123 на загальну суму 16 920 грн., у тому числі ПДВ - 2 820 грн, податковими накладними від 20.05.2011 р. № 152 на загальну суму 127 560 грн., у тому числі ПДВ - 21 260 грн. та 23.06.2011 р. № 123 на загальну суму 16 920 грн., у тому числі ПДВ - 2 820 грн. Оплата за виконані ПП «Сервітекс» роботи та поставлені товари у загальному розмірі 144 480 грн. проведена у безготівковій формі про що свідчать наявні в матеріалах справи копії платіжних доручень.

У березні 2011 року позивачем укладено з ТОВ «Тегіла Компані» договір оренди обладнання від 01.03.2011 р. № 5 та договір суборенди приміщення від 01.03.2011 р. № 4с, відповідно до умов яких контрагент позивача прийняв на себе зобов'язання передати у тимчасове користування обладнання системи контролю несення служби, перелік якого визначено у додатку до договору, який є його невід'ємною частиною, та у строкове платне користування приміщення, яке знаходиться у його володінні, а позивач зобов'язався прийняти вказані обладнання і приміщення, забезпечити їх збереження та оплатити вартість оренди відповідно до досягнутих домовленостей.

Виконання умов наведених вище договорів між сторонами підтверджується актами здачі-прийняття робіт від 29.04.2011 р. № ОУ-0000097 та 29.04.2011 р. № ОУ-0000098 на загальну суму 194 658 грн., у тому числі ПДВ - 32 443 грн., податковими накладними від 29.04.2011 р. № 147 на загальну суму 150 000 грн., у тому числі ПДВ - 25 000 грн. та від 29.04.2011 р. № 148 на загальну суму 44 658 грн., у тому числі ПДВ - 7 443 грн., оплату за надані послуги у загальному розмірі 194 658 грн. здійснена позивачем у безготівковій формі про що свідчать наявні в матеріалах справи копії платіжних доручень.

У вересні 2010 року позивачем укладено з ТОВ «VIP-Капітал» договір оренди обладнання від 29.09.2010 р. № 01.10, відповідно до умов якого контрагент позивача взяв на себе зобов'язання передати у тимчасове володіння та користування обладнання системи відеоспостереження та системи озвучування, а позивач зобов'язався прийняти вказане обладнання, забезпечити його використання за цільовим призначенням та оплатити вартість оренди.

Виконання договору підтверджується актами здачі-прийняття робіт від 31.01.2011 р. № ОУ-0000001, від 28.02.2011 р. № ОУ-0000002 та від 31.03.2011 р. № ОУ-0000003, відповідно до яких позивач прийняв надані ТОВ «VIP-Капітал» послуги оренди на загальну суму 331 860 грн., у тому числі ПДВ - 55 310,01 грн., податковими накладними від 31.01.2011 р. № 66, від 28.02.2011 р. № 69 та від 31.03.2011 р. № 16 на загальну суму 331 860 грн., у тому числі ПДВ - 55 310,01 грн. Оплата за надані ТОВ «VIP-Капітал» орендні послуги у загальному розмірі 331 860 грн. проведена у безготівковій формі про що свідчать наявні в матеріалах справи копії платіжних доручень.

У червні 2011 року позивачем укладено з ПП «Інтенція» договір оренди обладнання від 01.06.2011 р. № 6.О, відповідно до умов якого контрагент позивача взяв на себе зобов'язання передати у тимчасове користування обладнання системи контролю несення служби, а позивач зобов'язався прийняти вказане обладнання, забезпечити його використання за цільовим призначенням та оплатити вартість оренди.

Виконання договору на загальну суму 300 000 грн., у тому числі ПДВ - 50 000 грн. підтверджується актами виконаних робіт від 30.06.2011 р. № 600 та від 29.07.2011 р. № 1127, податковими накладними від 30.06.2011 р. № 600 на загальну суму 150 000 грн., у тому числі ПДВ - 25 000 грн. та від 29.07.2011 р. № 1127 на загальну суму 150 000 грн., у тому числі ПДВ - 25 000 грн. Оплата за надані ПП «Інтенція» послуги оренди у загальному розмірі 300 000 грн. проведена позивачем у безготівковій формі про що свідчать наявні в матеріалах справи копії платіжних доручень.

У травні 2011 року - квітні 2012 року позивачем укладено з ТОВ «Кепіталіндастрістайл» договори купівлі-продажу від 11.05.2011 р. № 11.05, від 15.06.2011 р. № 15.06, від 11.07.2011 р. № 11.07, від 10.08.2011 р. № 10.08, від 09.09.2011 р. № 9.9, від 06.10.2011 р. № 6.10, від 09.11.2011 р. № 9.11, від 12.12.2011 р. № 12.12, від 10.01.2012 р.№ 1, від 09.02.2012 р. № 2, від 13.02.2012 р. № Т.2, від 14.03.2012 р. № 3 та від 16.04.2012 р. № 4, відповідно до умов яких контрагент позивача прийняв на себе зобов'язання поставити позивачу товар - блоки живлення, кабелі, контролери-передавачі, датчики комбіновані, антени, резистори, кріплення, акумуляторні батареї, клавіатури, ключі тощо, а позивач зобов'язався прийняти вказані товарно-матеріальні цінності та оплатити їх вартість.

Виконання договорів підтверджується видатковими накладними від 20.05.2011 р. № РН-0525 на загальну суму 92 400 грн., у тому числі ПДВ - 15 400 грн., від 20.06.2011 р. № РН-0651 на загальну суму 115 500 грн., у тому числі ПДВ - 19 250 грн., від 19.07.2011 р. № РН-0747 на загальну суму 95 400 грн., у тому числі ПДВ - 15 900 грн., від 18.08.2011 р. № РН-0835 на загальну суму 105 936 грн., у тому числі ПДВ - 17 656 грн., від 19.09.2011 р. № РН-0964 на загальну суму 135 645 грн., у тому числі ПДВ - 22 607,50 грн., від 20.10.2011 р. № РН-1058 на загальну суму 100 551 грн., у тому числі ПДВ - 16 758,50 грн., від 21.11.2011 р. № РН-1183 на загальну суму 113 343 грн., у тому числі ПДВ - 18 890,50 грн., від 19.12.2011 р. №РН-1289 на загальну суму 139 527,12 грн., у тому числі ПДВ - 23 254,50 грн., від 26.01.2012 р. № РН-0125 на загальну суму 88 986 грн., у тому числі ПДВ - 14 831 грн., від 16.02.2012 р. № РН-0227 на загальну суму 124 488 грн., у тому числі ПДВ - 20 748 грн., від 20.02.2012 р. № РН-0231 на загальну суму 8 556 грн., у тому числі ПДВ - 1 426 грн., від 30.03.2012 р. № РН-0350 на загальну суму 64 152 грн., у тому числі ПДВ - 10 692 грн., від 25.04.2012 р. № РН-0434 на загальну суму 81 732 грн., у тому числі ПДВ - 13 622 грн., податковими накладними від 20.05.2011 р. № 25, від 20.06.2011 р. № 51, від 19.07.2011 р. № 47, від 18.08.2011 р. № 35, від 19.09.2011 р. № 64, від 20.10.2011 р. № 58, від 21.11.2011 р. № 83, від 19.12.2011 р. № 89, від 26.01.2012 р. № 25, від 16.02.2012 р. № 27, від 20.02.2012 р. № 31, від 30.03.2012 р. № 50, від 25.04.2012 р. № 34 на загальну суму 1 266 216,12 грн., у тому числі ПДВ - 211 036,02 грн. На момент проведення контролюючого заходу кредиторська заборгованість позивача перед ТОВ «Кепіталіндастрістайл» за отримані товарно-матеріальні цінності відсутня.

Витрати, понесені позивачем на придбання товарів та послуг, наданих ТОВ «Техноком-АТ», ПП «Сервітекс», ТОВ «Тегіла Компані», ТОВ «VIP-Капітал», ПП «Інтенція», ТОВ «Кепіталіндастрістайл» та податок на додану вартість, сплачений у складі їх ціни, включені позивачем до валових витрат за І квартал 2011 року, витрат, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування податком на прибуток підприємств, за ІІ-IV квартали 2011 року, І-ІІ квартали 2012 року та до податкового кредиту за січень - грудень 2011 року та січень - квітень 2012 року.

Законодавче регулювання оподаткування податком на прибуток підприємств за операціями, що були проведені та задекларовані позивачем у I кварталі 2011 року, відбувалось відповідно до Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» від 28.12.1994 р. № 334/94-ВР (далі - Закон України № 334/94-ВР), який діяв до 01.04.2011.

Так, в силу приписів пункту 3.1 статті 3 Закону України № 334/94-ВР об'єктом оподаткування є прибуток, який визначається шляхом зменшення суми скоригованого валового доходу звітного періоду, визначеного згідно з пунктом 4.3 цього Закону на: суму валових витрат платника податку, визначених статтею 5 цього Закону; суму амортизаційних відрахувань, нарахованих згідно із статтями 8 і 9 цього Закону.

Пунктом 5.1 статті 5 Закону України № 334/94-ВР встановлено, що валові витрати виробництва та обігу (далі - валові витрати) - це сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних як компенсація вартості товарів (робіт, послуг), які придбаваються (виготовляються) таким платником податку для їх подальшого використання у власній господарській діяльності.

Відповідно до підпункту 5.2.1 пункту 5.2 статті 5 зазначеного Закону до складу валових витрат включаються: суми будь-яких витрат, сплачених (нарахованих) протягом звітного періоду у зв'язку з підготовкою, організацією, веденням виробництва, продажем продукції (робіт, послуг) і охороною праці, у тому числі витрати з придбання електричної енергії (включаючи реактивну), з урахуванням обмежень, установлених пунктами 5.3-5.7 цієї статті.

Згідно з приписами підпункту 5.3.9 пункту 5.3 статті 5 зазначеного Закону, не належать до складу валових витрат будь-які витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення податкового обліку.

Порядок адміністрування податком на прибуток підприємств визначено розділом III Податкового кодексу України, положення якого в силу приписів пункту 1 підрозділу 4 розділу ХХ «Перехідні положення» цього Кодексу застосовуються під час розрахунків з бюджетом починаючи з доходів і витрат, що отримані і проведені з 1 квітня 2011 року, якщо інше не встановлено цим підрозділом.

Згідно пункту 138.1 статті 138 Податкового кодексу України витрати, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, складаються із: витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 - 138.9, підпунктами 138.10.2 - 138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї статті: інших витрат, визначених згідно з пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу; крім витрат, визначених у пунктах 138.3 цієї статті та у статті 139 цього Кодексу.

Відповідно до підпункту 138.1.1 пункту 138.1 статті 138 Податкового кодексу України витрати операційної діяльності включають собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та інші витрати, які беруться для визначення об'єкта оподаткування з урахуванням пунктів 138.2, 138.11 цієї статті, пунктів 140.2 - 140.5 статті 140, статей 142 і 143 та інших статей цього Кодексу, які прямо визначають особливості формування витрат платника податку.

Згідно з абзацом першим пункту 138.2 статті 138 Податкового кодексу України витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Відповідно до підпункту 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 Податкового кодексу України не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Відповідно до пункту 198.1 статті 198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Згідно з пунктом 198.2 статті 198 Податкового кодексу України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше; дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Пунктом 198.3 статті 198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Відповідно до пункту 198.6 статті 198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

У разі коли на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

Згідно з пунктом 201.10 статті 201 Податкового кодексу України податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

З правового аналізу наведених нормативних приписів вбачається, що витрати для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток та податкового кредиту мають бути підтверджені належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарських операцій, які є підставою для формування податкового обліку платника податків.

Для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Водночас статтею 1 Закону України від 16.07.1999 р. № 996-ХІV «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» визначено, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення. Отже, будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції

Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством.

З урахуванням викладеного, для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.

Згідно зі статтею 1 Закону України від 16.07.1999 р. № 996-ХІV «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» господарською операцією є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства.

Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що позивачем, на підтвердження фактичного виконання господарських зобов'язань було надано належним чином оформлені документи, які є первинними в розумінні ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та були оцінені судом з дотриманням вимог ст.86 КАС України, та доведено, що укладені договори відповідають економічному змісту та діловій меті, а здійснені господарські операції спричинили зміни в структурі активів позивача.

Зокрема, наведені вище товарно-матеріальні цінності та послуги замовлялись позивачем з метою виконання власних господарських зобов'язань за договорами, укладеними ним з іншими суб'єктами господарювання - ТОВ «Костал Україна», ТОВ «Авантаж 7», ТОВ «РЕЛІН», ТОВ «Мережа аптек Турбота», ТОВ «Техенерготрейд», ТОВ «УСПОТ ЛТД», ТОВ «Нова пошта», Споживчим товариством «Придеснянське», ЗВПП «Регіон-2001», ПТ «Ломбард» УМКВ і Компанія», ТОВ «Росомаха», ТОВ «КІК АВТО», ФОП ОСОБА_2, ДВ «Преса України» ДУС, ТОВ «Рабен Україна», ДП «ФМ Ложістік Дніпро», ТОВ «Сучасні екологічні системи», ФОП ОСОБА_3, КП КОР «Броварське міжміське БТІ», ТОВ «Мобільний термінал» при здійсненні статутної діяльності, пов'язаної з обслуговуванням систем безпеки, електромонтажними роботами, діяльністю приватних охоронних служб тощо.

З метою доведеності обставин, що свідчать про отримання товарів та послуг та наявність зв'язку між фактом їх придбання із господарською діяльністю позивача суду надано копії: договорів, предметом яких є надання позивачем контрагентам - покупцям робіт (послуг) з монтажу, пусконалагоджувальних робіт, введення в дію та технічного обслуговування систем контролю доступу на об'єктах та охоронних сигналізацій; специфікацій вартості обладнання та робіт, розрахунків вартості робіт та обладнання, актів здачі-прийняття робіт (надання послуг), що містять інформацію про обсяги витрачених матеріалів та зміст наданих послуг, їх кількісне та їх вартісне вираження.

Відповідно до принципу офіційності податковий орган повинен доводити в суді фіктивність господарської операції як підстави для нарахування платникові податків податкових зобов?язань та правомірності прийняття свого рішення.

Разом з тим, податковий орган в обґрунтування своїх доводів посилається виключно на висновки актів перевірки контрагентів позивача, які не є обов'язковими ані для платника податків, ані для керівника контролюючого органу. Акт перевірки є носієм доказової інформації, яка в подальшому має використовуватися контролюючим органом для прийняття рішення щодо визначення платникові податків грошових зобов'язань. Відповідачем, всупереч вимогам ч.2 ст.71 КАС України, не надано доказів прийняття контролюючими органами рішень на підставі зазначених актів перевірки та зміни показників податкової звітності контрагентів позивача за наслідками проведених з ним господарських операцій.

Судами попередніх інстанцій також досліджувались обставини добросовісності позивача, при вчиненні згаданих господарських операцій, перед укладенням договору з метою запобігання укладенню правочинів з недобросовісними суб'єктами господарювання. На час укладення та виконання договорів контрагенти позивача були зареєстрованими в ЄДРПОУ, тобто були юридичними особами, наділеними цивільною правоздатністю і дієздатністю, та платниками податку на додану вартість.

Крім того, у розумінні ст. 124 Конституції України та ст. 70 Кодексу адміністративного судочинства України належними та допустимими доказами факту вчинення платником податків нікчемного правочину або факту відображення в обліку показників господарських операцій, які в дійсності не відбулись, можуть бути або обвинувальний вирок суду по кримінальній справі (діяння платника податків по протиправному заволодінню майном іншої особи або ухиленню від сплати податків, тобто вчинення нікчемного правочину, є об'єктивною стороною злочинів, передбачених ст. 191 та ст. 212 Кримінального кодексу України), або рішення суду у справі про стягнення одержаного за нікчемним правочином (наслідком вчинення платником податків нікчемного правочину відповідно до ст. ст. 207, 208, 250 Господарського кодексу України є застосування конфіскаційного заходу у вигляді стягнення одержаного за нікчемним правочином), або рішення суду про визнання правочину недійсним (відповідно до ч. 3 ст. 228 Цивільного кодексу України вчинення платником податків правочину, котрий суперечить інтересам держави і суспільства, є підставою для звернення до суду з вимогою про визнання такого правочину недійсним).

Однак, наявності вищезазначених обставин, на підтвердження факту вчинення платником податків нікчемного правочину або факту відображення в обліку показників господарських операцій, які в дійсності не відбулися, судами не встановлено.

У даному випадку спірні господарські операції були належним чином відображені позивачем у податковому обліку, жодних свідчень того, що їх виконання спричинило заниження чи приховування об'єктів оподаткування у відповідних господарських операціях з боку їх учасників, судами не встановлено.

Крім того, за умови реального здійснення господарської операції, яка призвела до об'єктивної зміни складу активів платника податків - покупця, будь-які порушення постачальниками товару правил ведення господарської діяльності не можуть бути підставою для позбавлення покупця права на формування витрат чи податкового кредиту.

Доводи касаційної скарги не спростовують висновків суду першої та апеляційної інстанції, а фактично спрямовані на переоцінку установлених судом обставин, що перебуває поза межами перегляду справи в касаційній інстанції.

З огляду на викладене, судова колегія вважає, що суди першої та апеляційної інстанції, виконавши всі вимоги процесуального законодавства, всебічно перевіривши обставини справи, вирішили справу у відповідності з нормами матеріального права та постановили обґрунтоване рішення, що повно відображає обставини, які мають значення для справи. Висновки судів про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються доказами, дослідженими у судовому засіданні, а тому підстав для їх скасування, з мотивів викладених в касаційній скарзі, не вбачається.

Керуючись ст. ст. 220, 220-1, 223, 224, 230, 231, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів -

УХВАЛИЛА:

Касаційну скаргу Броварської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Київській області - відхилити.

Постанову Київського окружного адміністративного суду від 05 червня 2014 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 02 червня 2015 року- залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі. Заява про перегляд судового рішення в адміністративній справі може бути подана з підстав, в порядку та у строки встановлені ст.ст.236-239№ КАС України безпосередньо до Верховного Суду України.

Головуючий суддя І.В.Приходько

Судді І.О.Бухтіярова

О.А.Веденяпін