Справа № 821/363/17
Суддя: Василяка Д.К.
Дата ухвалення: 2017-03-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ХЕРСОНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 березня 2017 р.м. ХерсонСправа № 821/363/17

Херсонський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Василяки Д.К.,

при секретарі: Собчук Є.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Апеляційного суду Херсонської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Державна судова адміністрація України про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити певні дії,

встановив:

ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач) звернулась до суду з адміністративним позовом до Апеляційного суду Херсонської області (далі по тексту - відповідач), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Державна судова адміністрація України про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити певні дії.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що ОСОБА_1 працювала з червня 1982 р. на посаді судді, зокрема з лютого 2002 р. на посаді судді Апеляційного суду Херсонської області. Постановою Верховної ради України від 05 вересня 2016 року позивача звільнено з посади у відставку, а наказом 15 вересня 2016 року виключено із складу суддів Апеляційного суду Херсонської області. На день звільнення позивачу не було виплачено вихідну допомогу у розмірі 10 місячних заробітних плат за посадою. Вказану бездіяльність вважає протиправною, оскільки статтею 136 Закону України "Про судоустрій та статус суддів", судді, який вийшов у відставку виплачувалась вихідна неоподатковувана допомога у розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою. Позивач зазначила, що станом на червень 2002 року та на отримання при виході у відставку вихідної допомоги.

Позивач просила справу розглядати без її участі.

Відповідач надав до суду заперечення, які обґрунтовано тим, що питання щодо звільнення позивача було розглянуто Верховною Радою України 08 вересня 2016 року. На час прийняття відповідної постанови стаття 136, що регламентувала виплату судді, який вийшов у відставку, вихідної неоподаткованої допомоги у розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою, втратила свою чинність згідно із Законом України "Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання України". Таким чином, на час прийняття рішення про звільнення позивача підстави для нарахування та виплати вихідної допомоги були відсутні.

Відповідач просив справу розглядати без його участі.

Третя особа до суду не з'явилася.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні докази у їх сукупності, розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне: ОСОБА_1 з 01 лютого 2002 року працювала на посаді судді Апеляційного суду Херсонської області.

Постановою Верховної Ради України від 08 вересня 2016 року № 1515-VІІІ ОСОБА_1 звільнено з посади у зв'язку з поданням заяви про відставку, відповідно до п. 9 ч. 5 ст. 126 Конституції України.

Наказом № 96-ос від 15 вересня 2016 року позивача виключено зі складу суддів Апеляційного суду Херсонської області у зв'язку з відставкою.

При звільненні позивачу не було виплачено вихідну допомогу у розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам суд виходить з наступного: пунктом 9 частини 5 статті 126 Конституції України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) встановлено, що суддя звільняється з посади органом, що його обрав або призначив, у разі подання суддею заяви про відставку або про звільнення з посади за власним бажанням.

Закон України "Про судоустрій та статус суддів" від 02.06.2016 № 1402-VIII (далі по тексту - Закон України № 1402-VIII) (по тексту - в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин) визначає організацію судової влади та здійснення правосуддя в Україні, що функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів і забезпечує право кожного на справедливий суд.

Статтею 136 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" (в редакції чинній до 27 березня 2014 року) було передбачено, що судді, який вийшов у відставку, виплачується вихідна допомога у розмірі 10 місячних заробітних плат, за останньою посадою.

При цьому, суд зазначає, що законом України "Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні" від 27 березня 2014 року №1166, який набрав чинності 1 квітня 2014 року, виключено статтю 136 Закону України "Про судоустрій і статус суддів".

Таким чином, як на час прийняття Верховною Радою України Постанови про відставку позивача та на час відрахування зі штату Апеляційного суду Херсонської області, діяли норми Закону України "Про судоустрій і статус суддів" в редакції від 06 червня 2016 року, згідно яких виплата судді, який вийшов у відставку, вихідної допомоги у розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою не була передбачена.

Конституційний суд України у своєму рішенні №10-рп/2013 від 19.11.2013р зазначив, що за своєю правовою природою вихідна допомога є разовою формою матеріальної винагороди при виході судді у відставку. Вона виплачується з метою забезпечення йому належних соціально-побутових умов, а також для стимулювання осіб, які перебувають на посаді судді, до довгострокового виконання ними професійних обов'язків. Вихідна допомога не належить до таких конституційних гарантій незалежності суддів, як суддівська винагорода чи довічне грошове утримання, оскільки не є основним джерелом матеріального забезпечення суддів, не має постійного характеру та не покриває соціальних ризиків, пов'язаних, зокрема, із хворобою, інвалідністю, старістю. У зв'язку з цим парламент повноважний встановлювати вихідну допомогу та визначати її розмір.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 9 лютого 1999 року №1-рп/99 за загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Отже, в даному випадку, до спірних правовідносин слід застосовувати положення нормативно-правових актів, які діяли на час прийняття Верховною Радою України постанови про звільнення позивача. Станом на 08 вересня 2016 року діяв Закон України "Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні", пунктом 28 розділу ІІ якого виключено у Законі України "Про судоустрій і статус суддів" статтю 136. Рішення щодо неконституційності Закону України "Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні" в цій частині Конституційним Судом України не приймалося.

Виходячи з викладеного, суд вважає, що відповідач не допустив порушення прав ОСОБА_1, оскільки виплата такої допомоги не передбачена законодавством, чинним на час звільнення.

Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Серед критеріїв оцінювання судом рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень, які одночасно є принципами адміністративної процедури, є принцип законності, що закріплений у ч.2 ст.19 Конституції України, відповідно до якого органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони, зокрема, на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема, з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно ст. 86 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Зважаючи на викладене, суд приходить до висновку, що відповідачем доведено правомірність своїх дій.

Суд вважає, що в даному випадку позовні вимоги ОСОБА_1 до Апеляційного суду Херсонської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Державна судова адміністрація України про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити певні дії не підлягають задоволенню.

Керуючись ст. ст. 2, 12, 17, 18, 19, 158-163, 167 КАС України, суд -

постановив:

В задоволенні адміністративного позову відмовити в повному обсязі.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Одеського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до ст. 160 КАС України чи прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Повний текст постанови виготовлений та підписаний 28 березня 2017 р.

Суддя Василяка Д.К.

кат. 11.1