Справа № 205/8761/16-а
Суддя: Басова Н. В.
Дата ухвалення: 2017-03-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

22.03.2017 Єдиний унікальний номер 205/8761/16-а
Справа № 2а/205/84/17
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 березня 2017 року м. Дніпро

Ленінський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючої судді Басової Н.В.,

при секретарі Сахончик Я.О.,

розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Правобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Дніпрі про визнання дій протиправними, розпорядження щодо визначення стажу роботи та розміру щомісячного грошового утримання, суд -

ВСТАНОВИВ:

Позивач 23 листопада 2016 року звернувся до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з адміністративним позовом до Правобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Дніпрі про визнання дій протиправними, розпорядження щодо визначення стажу роботи та розміру щомісячного грошового утримання.

В позові позивач зазначив, що він працював з 29.10.1992 року по 09.09.1997 року на посадах слідчого відділу внутрішніх справ м. Вільногірська Дніпропетровської області та старшого слідчого СУ УМВС України в Дніпропетровській області, з 10.09.1997 року по 09.08.2002 року суддею П'ятихатського районного суду Дніпропетровської області, з 09.08.2002 року по 06.10.2011 року суддею Вільногірського міського суду Дніпропетровської області, з 07.10.2011 року по 15.09.2016 року суддею апеляційного суду Дніпропетровської області. З 15.09.2016 року суддя у відставці. 16.09.2016 року позивач звернувся до відповідача з заявою про призначення йому щомісячного довічного грошового утримання. Розпорядженням відповідача від 18.10.2016 року позивачу призначено щомісячне довічне грошове утримання у розмірі 80% від суддівської винагороди починаючи з 16.09.2016 року. Разом з тим, ухвалюючи рішення про відправлення ОСОБА_1 у відставку Вища Рада Юстиції 20.07.2016 року, з яким і погодилася Верховна Рада України визначила, що останній як суддя набув достатній для відставки стаж роботи, а саме, 23 роки 08 місяців, протягом дії Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

У своїй заяві від 02.03.2017 року позивач просив розглядати справу за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

15.03.2017 року до суду надійшли заперечення відповідача, згідно яких позовну заяву не визнали та просили відмовити в задоволенні позову. В обґрунтування заперечень зазначили, що ОСОБА_1 з 16.09.2016 року перебуває на обліку в Управлінні та отримує довічне грошове утримання відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів». Загальний стаж роботи склав 26 років 1 місяць 2 дні, з них робота в суді 18 років 10 місяців 23 дні, на посаді слідчого - 4 роки 10 місяців 11 днів. Оклад враховано за період з 01.08.2016 року по 31.08.2016 року та становить 27115,00 грн. Загальний процент розрахунку утримання від заробітку - 80%. Загальний розмір пенсії станом на 16.09.2016 року становить 21692,00 грн. (27115,00х80%). Даний розрахунок проведений згідно рішення Конституційного суду України № 4-рп/2016 від 08.06.2016 року. Враховуючи те, що стаж роботи позивача на посаді судді становить 18 років 10 місяців 23 дні, то розмір грошового утримання складає 80 відсотків.

У своїй заяві від 22.03.2017 року представник відповідача просив розглядати справу за її відсутності, в задоволенні позову просить відмовити в повному обсязі.

Суд, з'ясувавши обставини по справі, перевіривши їх наданими доказами, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню за наступних підстав.

Згідно зі ст. 55 Конституції України, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 6 КАС України, кожному гарантується право на захист його прав, свобод та інтересів незалежним та неупередженим судом.

Частиною 2 ст. 71 КАС України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 69 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з ч. 3 ст. 72 КАС України, обставини, які визнаються сторонами, можуть не доказуватися перед судом, якщо проти цього не заперечують сторони і в суду не виникає сумніву щодо достовірності цих обставин та добровільності їх визнання.

З матеріалів справи вбачається, що 16.09.2016 року ОСОБА_1 звернувся до Правобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Дніпропетровську із заявою про призначення йому щомісячного довічного грошового утримання.

Розпорядженням Правобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Дніпропетровську від 18.10.2016 року позивачу призначено щомісячне довічне грошове утримання у розмірі 80% від суддівської винагороди, починаючи з 16.09.2016 року.

ОСОБА_1 з 16.09.2016 року перебуває на обліку в Правобережному об'єднаному управлінні Пенсійного фонду України в м. Дніпропетровську та отримує призначене довічне грошове утримання відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

Частиною першої статті 120 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» в редакції діючий на час правовідносин визначено, що суддя, який має стаж роботи на посаді судді не менше двадцяти років, що визначається згідно зі статтею 135 цього Закону, має право подати заяву про відставку.

Згідно з пунктом 11 розділу ХІІІ «Перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у редакції, чинній до 28 березня 2015 року, судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день набрання чинності цим Законом. Водночас частиною четвертою статті 43 Закону України «Про статус суддів» зі змінами, внесеними Законом України від 24 лютого 1994 року № 4015-XІI, було встановлено: до стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, крім роботи на посадах суддів судів України, державних арбітрів, арбітрів відомчих арбітражів України, зараховується також час роботи на посадах суддів і арбітрів у судах та державному і відомчому арбітражі колишнього СРСР та республік, що раніше входили до складу СРСР, час роботи на посадах, безпосередньо пов'язаних з керівництвом та контролем за діяльністю судів у Верховному Суді України, в обласних судах, Київському і Севастопольському міських судах, Міністерстві юстиції України та підвідомчих йому органах на місцях, за діяльністю арбітражів у Державному арбітражі України, Вищому арбітражному суді України, а також на посадах прокурорів і слідчих за умови наявності у всіх зазначених осіб стажу роботи на посаді судді не менше 10 років.

Пунктом 3-1 постанови Кабінету Міністрів України «Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів» від 3 вересня 2005 року № 865 встановлено, що до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів та календарний період проходження строкової військової служби.

Відповідно до п. 1.1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої Наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України 29.07.93 № 58, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 17 серпня 1993 р. за N 110 трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

З трудової книжки ОСОБА_1 вбачається, що він працював з 29.10.1992 року по 09.09.1997 року на посадах слідчого відділу внутрішніх справ м. Вільногірська Дніпропетровської області та старшого слідчого СУ УМВС України в Дніпропетровській області, з 10.09.1997 року по 09.08.2002 року суддею П'ятихатського районного суду Дніпропетровської області, з 09.08.2002 року по 06.10.2011 року суддею Вільногірського міського суду Дніпропетровської області, з 07.10.2011 року по 15.09.2016 року суддею апеляційного суду Дніпропетровської області. З 15.09.2016 року на підставі постанови ВР України є суддею у відставці.

Таким чином, підтверджений трудовою книжкою загальний стаж роботи ОСОБА_1 становить 26 років 6 місяців, з яких стаж роботи на посаді судді - 18 років 10 місяців 23 дні.

Статтею 126 Конституції України встановлено, що незалежність і недоторканність суддів гарантується Конституцією і законами України.

У рішенні Конституційного суду України від 1 грудня 2004 року № 19-рп/2004 зазначено: «Незалежність суддів є невід'ємною складовою їхнього статусу. Вона є конституційним принципом організації та функціонування судів, а також професійної діяльності суддів, які при здійсненні правосуддя підкоряються лише закону. Незалежність суддів забезпечується насамперед особливим порядком їх обрання або призначення на посаду та звільнення з посади;забороною будь-якого впливу на суддів; захистом їх професійних інтересів; особливим порядком притягнення суддів до дисциплінарної відповідальності; забезпечення державою особистої безпеки суддів та їхніх сімей гарантуванням фінансування та належних умов для функціонування судів і діяльності суддів, їх правового і соціального захисту… Не допускається зниження рівня гарантій незалежності і недоторканності суддів у разі прийняття нових законів або внесення змін до чинних законів».

Висновок про те, що зменшення обсягу гарантій незалежності суддів суперечить Конституції України також покладено в основу рішень Конституційного Суду України від 11 жовтня 2005 року № 8-рп/2005, від 18 червня 2007 року № 4-рп/2007, від 22 травня 2008 року № 10-рп/2008, від 3 червня 2013 року № 3-рп/2013.

Відповідно до частини першої статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Незважаючи на те, що чинна редакція Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (в редакції Закону України «Про забезпечення права на справедливий суд») не передбачає врахування іншої діяльності при визначенні права судді на відставку, ОСОБА_1 набув таке право до моменту набрання чинності Законом України «Про забезпечення права на справедливий суд», який не передбачає позбавлення права на відставку суддів, які набули його до набрання цим Законом чинності.

У рішення Європейського суду в справі "PineValleyDevelopmentsLtd та інші проти Ірландії" (№ 12742/87, рішення від 29 листопада 1991 року) Європейський суд з прав людини наголошує на дотриманні принципу законних очікувань під час прийняття рішень суб'єктами владних повноважень, згідно з яким рішення органів державної влади не повинні йти всупереч очікуванням, на які покладаються громадяни у зв'язку з їх прийняттям.

У рішенні Конституційного суду України в справі про гарантії незалежності суддів від 18.06.2007 р. №4-рп/2007, а також у низці його попередніх рішень, зокрема, від 24.06.1999 р. №6-рп/99 (справа про фінансування суддів), від 20.03.2002 р. №5-рп/2002 (справа щодо пільг, компенсацій і гарантій), від 01.12.2004 р. №19-рп/2004 (справа про незалежність суддів як складову їхнього статусу), від 01.12.2004 р. №20-рп/2004 (справа про зупинення дії або обмеження пільг, компенсацій і гарантій), від 11.10.2005 р. №8-рп/2005 (справа про рівень пенсії і щомісячного грошового утримання), Конституційний Суд України наголошував, що частина 3 статті 22 Конституції України встановила, що при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів, не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод, зокрема зменшення розміру довічного щомісячного грошового утримання суддів, що пов'язано із особливістю правового статусу суддів, як конституційних гарантій їх незалежності.

За правовою позицією Європейського Суду з прав людини, викладеної у рішенні по справі «Суханов та Ільченко проти України» (SukhanovandIlchenko v. Ukraine) від 26.09.2014 року, за певних обставин «законне сподівання» на отримання «активу» також може захищатися статтею 1 Першого протоколу. Так, якщо суть вимоги особи пов'язана з майновим правом, особа, якій воно надане, може вважатися такою, що має «законне сподівання», якщо для такого права у національному законодавстві існує достатнє підґрунтя - наприклад, коли є усталена практика національних Судів, якою підтверджується його існування.

За правовою позицією, викладеною у постанові Верховного суду України у справі № 21-6664а15 від 6 липня 2016 року, суддя, який має стаж роботи на посаді судді не менше двадцяти років, що визначається статтею 131 цього Закону, має право подати заяву про відставку. До стажу роботи на посаді судді зараховується робота на посаді: судді судів України, водночас відповідно до пункту 11 Перехідних положень Закону № 2453-VI судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день набрання чинності цим Законом. До набрання чинності Законом № 2453-VI зазначені правовідносини регулювались Законом України від 15 грудня 1992 року № 2862-ХІІ «Про статус суддів» (далі - Закон № 2862-ХІІ), який визначає, що до стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, крім роботи на посадах суддів судів України, зараховується також час роботи на посадах прокурорів і слідчих за умови наявності у всіх зазначених осіб стажу роботи на посаді судді не менше 10 років. А також згідно з пунктом 3.1 постанови Кабінету Міністрів України від 3 вересня 2005 року № 865 «Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів» до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років, зараховується, половина строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах та календарний період проходження строкової військової служби.

Відповідно до п. 8 ч. 4, ч. 6 ст. 47 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», незалежність судді забезпечується належним матеріальним і соціальним забезпеченням судді. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних не допускається звуження змісту та обсягу визначених Конституцією гарантій незалежності судді.

Суддя у відставці, який не досяг віку, встановленого частиною першою цієї статті, отримує щомісячне довічне грошове утримання. При досягненні таким суддею віку, встановленого частиною першою цієї статті, за ним зберігається право на одержання щомісячного довічного грошового утримання або, за його вибором, призначається пенсія на умовах, передбачених статтею 37 Закону України «Про державну службу».

Частиною 3 статті 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (зі змінами, внесеними Законом України «Про забезпечення права на справедливий суд» від 12.02.2015 року) встановлено, що щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не може бути більшим ніж 90 відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання.

Рішенням Конституційного Суду України від 08.06.2016 р. № 4-рп/2016 в справі № 1-8/2016 визначено, що частина третя статті 141 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 7 липня 2010 року № 2453-VI у редакції Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 2 березня 2015 року № 213-VIII, яка суперечить Конституції України, не підлягає застосуванню як така, що втратила чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього рішення. Натомість застосуванню підлягає частина третя статті 141 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 7 липня 2010 року № 2453-VI до внесення змін Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 2 березня 2015 року № 213-VIII, тобто у редакції Закону України "Про забезпечення права на справедливий суд" від 12 лютого 2015 року № 192-VIII, а саме: "Щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не може бути більшим ніж 90 відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання. У разі зміни грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання".

За правовою позицією Верховного Суду України, визначеній в постанові від 01.07.2014 р. в справі № 21-244а14, правовідносини щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсія призначається за спеціальними законами, виникають не в момент звернення за призначенням пенсії, а в момент виникнення права на її призначення.

Отже, ОСОБА_1 має стаж, що дає право на відставку та довічне грошове утримання, що дає йому право на 86 % відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 87 Кодексу адміністративного судочинства, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать витрати на правову допомогу.

При подачі адміністративного позову до суду ОСОБА_1 сплатив судові витрати при розгляді справи, а саме: судовий збір у сумі 551,20 грн., а тому зазначені витрати підлягають стягненню на користь позивача по справі.

Керуючись ст. ст. 8, 19, 22, 55, 95, 64, 124, 152 Конституції України, Законом України «Про державну службу», Законом України «Про судоустрій і статус суддів», ст. ст. 2, 6-14, 17, 21, 69-71, 74, 86, 94, 158-163, 167 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Правобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Дніпропетровську про визнання дій протиправними, розпорядження щодо визначення стажу роботи та розміру щомісячного грошового утримання - задовольнити.

Визнати протиправними дії та розпорядження Правобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Дніпропетровську викладене у протоколі № 5013 від 18.10.2016 року про визначення ОСОБА_1 розміру щомісячного довічного грошового утримання - 80% від суддівської винагороди виходячи зі стажу роботи на посаді судді 20 років.

Зобов'язати Правобережне об'єднане управління Пенсійного фонду України в м. Дніпропетровську,Ф починаючи з 16.09.2016 року призначити та виплатити ОСОБА_1 щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці в розмірі 86% грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді на час здійснення нарахування, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання.

Стягнути з Правобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Дніпропетровську на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 551,20 грн. (п'ятсот п'ятдесят одна гривня двадцять копійок).

Постанова може бути оскаржена до Дніпропетровського адміністративного апеляційного суду через Ленінський районний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії цієї постанови.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Н.В. Басова