Справа № 456/3772/16-а
Суддя: Янко Б. Я.
Дата ухвалення: 2017-03-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 456/3772/16-а
Провадження № 2-а/456/49/2017
ПОСТАНОВА

іменем України

20 березня 2017 року Стрийський міськрайонний суд Львівської області у складі:

головуючого-судді Янко Б. Я.

секретаря Стасів О.Я.

розглянувши адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Управління соціального захисту Стрийської райдержадміністрації Львівської області про визнання бездіяльності протиправною та стягнення недоплаченої щорічної разової допомоги як учаснику бойових дій,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовною заявою в якій просить визнати бездіяльність відповідача Управління соціального захисту Стрийської райдержадміністрації Львівської області щодо перерахунку щорічної одноразової грошової допомоги до 05 травня у розмірі, встановленого статтею 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» за 2016 рік протиправною та зобов'язати провести перерахунок, нарахувавши йому та виплатити 4 730, 00 гривень щорічної одноразової грошової допомоги як учаснику бойових дій відповідно до вищенаведеного Закону у розмірі п'яти мінімальних пенсій за віком, входячи із розрахунку мінімальної пенсії за віком, визначеної ч.1 ст. 28 Закону України «Про державний бюджет на 2016 рік» на момент проведення виплат, з урахуванням раніше виплачених сум.

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що він є учасником бойових дій, що підтверджено посвідченням серії НОМЕР_1 від 27.07.2015 року та має право на пільги, встановлені законодавством України, а саме Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» для учасників бойових дій. У 2016 році відповідачем йому було виплачено щорічну разову грошову допомогу в розмірі 920, 00 гривень, яку він отримав. Сам вид щорічної разової допомоги та її розмір було встановлено Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 25.12.1998 року. Для учасників бойових дій її було визначено у розмірі п'яти мінімальних пенсій за віком, а відповідно до ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2016 рік» станом на 01 травня 2016 року розмір мінімальної пенсії за віком становив 1 130, 00 гривень. Вважає, що такими діями відповідач порушив його права та інтереси, гарантовані законодавством України, а тому він змушений був звернутись до суду із даним позовом.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_3 позовні вимоги підтримали з підстав, викладених у позовній заяві, просили суд задовольнити їх у повному обсязі.

Представник Управління соціального захисту Стрийської райдержадміністрації Львівської області Снігур З.Д. в судовому засіданні заперечила щодо задоволення позовних вимог. Пояснила, що згідно постанови Кабінету Міністрів України від 02.03.2016 року № 141 розміри щорічної разової грошової допомоги у 2016 році визначені, виходячи з обсягу бюджетних призначень на цю мету, що є гарантією своєчасної та в повному обсязі виплати цієї допомоги ветеранам війни, в тому числі учасникам бойових дій, а тому виплата у 2016 році щорічної разової грошової допомоги до 05 травня позивачу ОСОБА_1 здійснена відповідно до законодавства у розмірі 920, 00 гривень.

Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи давши належну оцінку доказам в їх сукупності, приходить до переконливого висновку, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити, виходячи з наступного.

Згідно з ч.1 та ч.2 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Статтями 8, 9, 11 КАС України, передбачено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави; суд при вирішенні справи керується принципом законності; розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

В судовому засіданні встановлено, що позивач ОСОБА_1 є учасником бойових дій, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_1 від 27.07.2015 року, копія якого наявна в матеріалах справи.

Позивач ОСОБА_1 29.11.2016 року звертався із заявою до Управління соціального захисту Стрийської райдержадміністрації Львівської області в якій просив нарахувати та виплатити йому невиплачену частину одноразової грошової допомоги до 05 травня як учаснику бойових дій за 2016 рік в сумі 4 730, 00 гривень.

Листом Управління соціального захисту Стрийської райдержадміністрації Львівської області № 08-3046 від 06.12.2016 року позивача ОСОБА_1 повідомлено, що відповідно до ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» щорічно до 05 травня учасникам бойових дій виплачується разова грошова допомога у розмірі, який визначається Кабінетом Міністрів України в межах бюджетних призначень, встановлених законом про Державний бюджет України. Згідно постанови Кабінету Міністрів від 02.03.2016 року № 141 «Деякі питання виплати у 2016 році разової грошової допомоги, переплаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань» у 2016 році ОСОБА_1, виплачено щорічну допомогу у розмірі 920, 00 гривень.

Суд приходить до переконання, що дії відповідача Управління соціального захисту Стрийської райдержадміністрації Львівської області є правомірними, а вимога позивача ОСОБА_1 щодо визнання бездіяльності відповідача та виплати йому разової грошової допомоги як учаснику бойових дій в розмірі 4 730, 00 гривень є безпідставною, виходячи з наступного.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частиною 1 статті 17-1 Закону №3551-XII щорічну виплату разової грошової допомоги до 5 травня в розмірах, передбачених статтями 12-16 цього Закону, здійснює центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, через відділення зв'язку або через установи банків (шляхом перерахування на особовий рахунок отримувача) пенсіонерам - за місцем отримання пенсії, а особам, які не є пенсіонерами, - за місцем їх проживання чи одержання грошового утримання.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Соціальний захист державою осіб, які мають право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом, охоплює комплекс заходів, які здійснює держава в межах її соціально-економічних можливостей.

У відповідності до ч.2 ст. 95 Конституції України виключно законом про Державний бюджет України визначаються будь-які видатки держави на загальносуспільні потреби, розмір і цільове спрямування цих видатків.

Виплата разової щорічної грошової допомоги учасникам бойових дій урегульована статтею 12 Закону № 3551-XII, відповідно до якої щорічно до 5 травня учасникам бойових дій виплачується разова грошова допомога у розмірі п'яти мінімальних пенсій за віком.

Законом України "Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України" частину п'яту статті 12 Закону № 3551-XII викладено в новій редакції, відповідно до якої щорічно до 5 травня учасникам бойових дій виплачується разова грошова допомога у розмірах, які визначаються Кабінетом Міністрів України в межах бюджетних призначень, встановлених законом про Державний бюджет України.

Рішенням Конституційного Суду України від 22 травня 2008 року № 10-рп/2008 наведені зміни були визнані неконституційними.

Таким чином, починаючи з 22 травня 2008 року, відновлено дію частини п'ятої статті 12 Закону № 3551-XII, відповідно до якої розмір грошової допомоги учасникам бойових дій мав становити п'ять мінімальних пенсій за віком.

Разом з тим, згідно із ч. 5 ст. 12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" у редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин, щорічно до 5 травня учасникам бойових дій виплачується разова грошова допомога у розмірі, який визначається Кабінетом Міністрів України в межах бюджетних призначень, встановлених законом про Державний бюджет України.

Так, 01 січня 2015 року набрав чинності Закон України "Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин" від 28 грудня 2014 року № 79-VІІІ пунктом 63 якого розділ VI "Прикінцеві та перехідні положення" Бюджетного кодексу України доповнено пунктом 26 згідно з яким норми і положення статей 12, 13, 14, 15 та 16 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Постановою Кабінету Міністрів України від 02.03.2016 року №141 "Деякі питання виплати у 2016 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" і "Про жертви нацистських переслідувань" з метою забезпечення виплати разової грошової допомоги ветеранам війни, особам, на яких поширюється дія Законів України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" і «Про жертви нацистських переслідувань" встановлено, що у 2016 році виплату разової грошової допомоги до 5 травня, передбаченої Законами України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" і «Про жертви нацистських переслідувань" (далі - грошова допомога), здійснює Міністерство соціальної політики шляхом перерахування коштів на зазначені цілі структурним підрозділам з питань соціального захисту населення обласних, Київської міської державних адміністрацій (далі - органи соціального захисту населення), які через відділення зв'язку або через установи банків перераховують їх на особові рахунки громадян за місцем отримання пенсії (особам, які не є пенсіонерами, - за місцем їх проживання), у таких розмірах: учасникам бойових дій та колишнім неповнолітнім (яким на момент ув'язнення не виповнилося 18 років) в'язням концентраційних таборів, ґетто, інших місць примусового тримання, а також дітям, які народилися у зазначених місцях примусового тримання їх батьків, - 920 гривень (пп.2 п.1 Постанови).

Вказані положення є чинними та не визнані Конституційним судом України не конституційними.

Як встановлено судом та не заперечується сторонами, у 2016 році позивачу щорічна разова грошова допомога як учаснику бойових дій виплачена у передбаченому Постановою № 141 розмірі - 920 гривень.

Слід зазначити, що відповідно до правової позиції Конституційного Суду України, викладеної в Рішенні від 26 грудня 2011 року № 20-рп/2011, розміри соціальних виплат залежать від фінансово-економічних можливостей держави. Згідно висновку Конституційного Суду України, зробленого у своєму рішенні від 25.01.2012 № 3рп/2012, соціальний захист державою осіб, які мають право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом, охоплює комплекс заходів, які здійснює держава в межах її соціально-економічних можливостей.

Закріплений у статті 8 КАС України принцип верховенства права суд застосовує з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, яка відповідно до вимог статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" є джерелом права в Україні.

Так, Європейський суд з прав людини у рішенні від 9 жовтня 1979 року у справі "Ейрі проти Ірландії" констатував, що здійснення соціально-економічних прав людини значною мірою залежить від становища в державах, особливо фінансового. Такі положення поширюються й на питання допустимості зменшення соціальних виплат, про що зазначено в рішенні цього суду у справі "Кйартан Асмундсон проти Ісландії" від 12 жовтня 2004 року.

Отже, одним з визначальних елементів у регулюванні суспільних відносин у соціальній сфері є додержання принципу пропорційності між соціальним захистом громадян та фінансовими можливостями держави, а також гарантування права кожного на достатній життєвий рівень.

Згідно з правової позиції Європейського суду з прав людини, викладеної в ухвалі "Великода проти України" від 03 червня 2014 року, законодавчі норми можуть змінюватися, передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Зміна механізму нарахування певних видів соціальних виплат та допомоги є конституційно допустимою до тих меж, за якими ставиться під сумнів сама сутність змісту права на соціальний захист.

На підставі аналізу вказаних законодавчих положень та обставин справи, суд приходить до висновку, що у 2016 році виплата позивачу ОСОБА_1 щорічної разової грошової допомоги до 5 травня як учаснику бойових дій відповідно до частини 5 статті 12 Закону України "Про статус ветеранів війни та гарантії їх соціального захисту", правомірно здійснена в порядку та розмірах, визначених Кабінетом Міністрів України, а тому позивачу ОСОБА_1 слід відмовити у задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 158-163 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Управління соціального захисту Стрийської райдержадміністрації Львівської області про визнання бездіяльності протиправною та стягнення недоплаченої щорічної разової допомоги як учаснику бойових дій - відмовити.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі складення постанови в повному обсязі відповідно до статті 160 КАС України, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання постанови.

Головуючий-суддя Б. Я. Янко