Справа № 826/10327/16
Суддя: Вівдиченко Т.Р.
Дата ухвалення: 2017-03-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А
28 березня 2017 року м. Київ
Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
Головуючого судді Суддів За участю секретаряВівдиченко Т.Р. Собківа Я.М. Сорочко Є.О. Кондратенко Я.І.
розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 17 лютого 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дій, -
Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 в якому просила зобов`язати відповідача визнати факт проходження військової служби у Військовому інституті Київського національного університету ім. Т.Г. Шевченка з 24.07.2006р. по 30.07.2010р. і зарахувати вказаний період як стаж військової служби, з відповідним перерахуванням грошового забезпечення, згідно Закону України «Про соціальний захист військовослужбовців та членів їх сімей».
Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 17 лютого 2017 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено.
Не погодившись з постановою суду, позивач ОСОБА_1 звернулася з апеляційною скаргою, просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.
Заслухавши у відкритому судовому засіданні суддю-доповідача, пояснення представника позивача, який з`явився в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з наступних підстав.
Відповідно до частини 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 з 24.07.2006р. була зарахована на навчання до Військового інституту Київського національного університету ім. Т.Г. Шевченка.
17.06.2011р. позивач закінчила Військовий інститут Київського національного університету ім. Т.Г. Шевченка та здобула кваліфікацію спеціаліста, за спеціальністю «Військова психологія».
18.06.2011р. наказом Міністра оборони України № 584 позивачу було присвоєно військове звання «лейтенант» та призначено офіцером Центру телекомунікацій головного інформаційно-телекомунікаційного вузла Генерального штабу Збройних Сил України.
Наказом командира військової частини № НОМЕР_1 від 20.07.2011р. позивач була зарахована до особового складу військової частини.
Відповідно до довідки від 18.12.2015р. № 508, капітан ОСОБА_1 перебуває на військовій службі у Військовій частині № НОМЕР_1 . Однак, у зазначеній вище довідці, на думку позивача, при розрахунку вислуги років військової служби їй частково не врахували період навчання у Військовому інституті Київського національного університету ім. Т.Г. Шевченка з 24.07.2006р. по 30.07.2010р.
У зв`язку з вищевикладеним, представником позивача було скеровано адвокатський запит до Військової частини НОМЕР_1 , у відповідь на який, отримано листа від 30.03.2016р. № 1171, в якому зазначено, що зарахування інших періодів, ніж зазначені у особовій справі до строку проходження військової служби не належить до компетенції Військової частини НОМЕР_1 .
Вважаючи відмову відповідача у неврахуванні навчання позивача у Військовому інституті Київського національного університету ім. Т.Г. Шевченка з 24.07.2006р. по 30.07.2010р. при розрахунку вислуги років військової служби протиправною, позивач звернулася до суду з вищевказаним позовом.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів зазначає наступне.
Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до частини 1 статті 2 Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992р. № 2232-ХІІ (далі - Закон № 2232-ХІІ), військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
Статтею 2 Закону № 2232-ХІІ встановлено вичерпний перелік видів військової служби, до яких відноситься: строкова військова служба; військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період; військова служба за контрактом осіб рядового складу; військова служба за контрактом осіб сержантського і старшинського складу; військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів, а також вищих навчальних закладів, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки (далі - вищі військові навчальні заклади та військові навчальні підрозділи вищих навчальних закладів); військова служба за контрактом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб офіцерського складу.
Перелік видів військової служби, визначений у вказаній нормі, на час виникнення спірних правовідносин був вичерпним.
Згідно п. 3 ч. 1 ст. 24 Закону (в редакції чинній в момент навчання позивача), початком проходження військової служби вважається, зокрема, день призначення на посаду курсанта (слухача) вищого військового навчального закладу, військового навчального підрозділу вищого навчального закладу - для громадян, які не проходили військову службу, та військовозобов`язаних.
Отже, день зарахування на навчання студентом вищого військового навчального закладу не є, в розумінні приписів ст. 24 Закону, початком проходження військової служби.
Постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.1992р. № 393 затверджено Порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським та членам їхніх сімей (далі - Порядок № 393).
Згідно положень п. 2 вказаного Порядку, до вислуги років особам офіцерського складу Збройних Сил, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Цивільної оборони України та інших військових формувань, створених Верховною Радою України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, а також особам середнього, старшого і вищого начальницького складу органів внутрішніх справ, поліцейським, особам, зазначеним у пункті «ж» статті 1-2 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, Державної інспекції техногенної безпеки та Державної кримінально-виконавчої служби України при призначенні пенсій згідно з пунктом «а» статті 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» додатково зараховується час їхнього навчання (у тому числі заочно) у цивільних вищих навчальних закладах, а також у інших навчальних закладах, після закінчення яких присвоюється офіцерське звання, до вступу на військову службу або призначення на відповідну посаду в межах до п`яти років із розрахунку - один рік за шість місяців.
Як вбачається з матеріалів справи, згідно витягу з наказу першого заступника начальника Генерального штабу Збройних Сил України від 30.11.2011р. № 435, відповідно до пункту 82 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України нижчепойменованих осіб офіцерського складу увільнити від займаних посад і призначити капітана ОСОБА_1 , офіцера-психолога центру телекомунікацій Головного інформаційно-телекомунікаційного вузла Генерального штабу Збройних Сил України, офіцером відділення по роботі з особливим складом Головного інформаційно-телекомунікаційного вузла Генерального штабу Збройних Сил України, ВОС 3400023 (а.с.19).
Проте, як зазначеному в даному наказі, ОСОБА_1 у Збройних Силах України із 07.2010 року.
Крім цього, у Військовій частині НОМЕР_1 вислуга років капітану ОСОБА_1 обчислюється із даних особової справи, відповідно до якої, позивач призвана на військову службу 31.07.2010р. Печерсько-Голосіївським військовим комісаріатом міста Києва (а.с.21).
Разом з тим, як вірно зазначено судом першої інстанції, Військова частина НОМЕР_1 у межах наданих повноважень не вирішує питання при розрахунку вислуги років військової служби позивача чи враховувати навчання у Військовому інституті Київського національного університету ім. Т.Г. Шевченка з 24.07.2006р. по 30.07.2010р., оскільки керується нормами чинного законодавства, відповідно до якого, здійснює обчислення вислуги років згідно матеріалів особової справи.
Таким чином, з огляду на те, що ОСОБА_1 у Збройних Силах України саме із 07.2010 року, в наданих відповіді та довідці Військова частина НОМЕР_1 надала відомості, відповідно до вимог чинного законодавства, оскільки до повноважень відповідача не віднесено можливості редагування дати прийняття на військову службу чи постановлення на військовий облік.
Доводи апелянта стосовно порушення її прав колегія суддів вважає безпідставними, оскільки, як вбачається з матеріалів справи, відповідачем жодним чином не порушено законних прав та інтересів позивача, з огляду на те, що до його компетенції не віднесено врахування навчання у Військовому інституті Київського національного університету ім. Т.Г. Шевченка з 24.07.2006р. по 30.07.2010р.
Аналізуючи обставини справи та норми чинного законодавства, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про необґрунтованість позовних вимог ОСОБА_1 та відсутність правових підстав для їх задоволення.
Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову (ч. 2 ст. 71 КАС України).
При цьому, доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.
Відповідно до ст. 159 КАС України, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин у адміністративній справі, підтверджених такими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
З підстав вищенаведеного, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку та прийняв рішення, з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування не вбачається.
Відповідно до ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. ст. 160, 167, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд, -
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 17 лютого 2017 року залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання в повному обсязі, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя Судді Вівдиченко Т.Р. Собків Я.М. Сорочко Є.О.
Повний текст ухвали виготовлено 30.03.2017 року
Головуючий суддя Вівдиченко Т.Р.

Судді: Сорочко Є.О.

Собків Я.М.