Справа № 236/2496/16-а
Суддя: Компанієць Ірина Дмитрівна
Дата ухвалення: 2017-03-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Бєлоусов А. Є.
Суддя-доповідач - Компанієць І.Д.
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 березня 2017 року справа №236/2496/16-а

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Донецький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

судді-доповідача Компанієць І.Д., суддів Блохіна А.А., Ястребової Л.В.,

секретар судового засідання Терзі Д.А.,

за участю позивача ОСОБА_3,

представника відповідача Давиденко В.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на постанову Краснолиманського міського суду Донецької області від 18 січня 2017 року по адміністративній справі №236/2496/16-а за позовом ОСОБА_3 до управління Пенсійного фонду України у м. Красний Лиман Донецької області про визнання дій протиправними, зобов'язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач просив визнати протиправними дії відповідача щодо невиплати йому за судовим рішенням підвищення до пенсії, як «дитині війни»; зобов'язати відповідача нарахувати і виплатити несплачену частину доплат до пенсії, стягнути з відповідача моральну шкоду.

В обґрунтування позову зазначив, що судовими рішеннями, які набули чинності, зобов'язано відповідача нарахувати та виплатити підвищення до пенсії як особі, що має статус категорії «діти війни», за певні періоди в розмірі 30% пенсії за віком. Проте відповідач до теперішнього часу у повному обсязі не виконав судові рішення - не виплатив нарахованих сум.

Постановою Краснолиманського міського суду Донецької області від 18 січня 2017 року позов задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність Управління Пенсійного фонду України у м. Красний Лиман Донецької області щодо невиплати перерахованої за рішенням Краснолиманського міського суду Донецької області по справі № 2-а-6437/11 від 06.07.2011 року позивачу щомісячної доплати до пенсії категорії «діти війни» за період з 17.12.2010 року по 17.06.2011 року.

Стягнуто з УПФУ у м. Красний Лиман Донецької області за рахунок бюджетних асигнувань на користь позивача 823,84 грн.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з судовим, позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на неповне дослідження судом першої інстанції обставин справи, просив скасувати постанову та зобов'язати пенсійний орган виплатити недоотриману пенсію, зобов'язати відповідача здійснити доплату до пенсії позивача в розмірі 50 грн, стягнути з відповідача моральну шкоду.

В обґрунтування зазначив, що відповідач неправильно обрахував недоплачену суму підвищення до пенсії як «дитині війни» відповідно до судового рішення, як наслідок, суд першої інстанції, неповно дослідивши обставини справи, неправильно визначив цю суму.

Відповідачем - УПФУ у м. Красний Лиман Донецької області постанова суду першої інстанції не оскаржується.

Сторони в судове засідання не прибули, про час, дату та місце апеляційного розгляду справи повідомлені належним чином, тому за приписами п.2 ч.1 ст.197 КАС України суд апеляційної інстанції розглядає справу у порядку письмового провадження.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, розглядаючи справу в межах доводів апеляційної скарги, встановила наступне.

ОСОБА_3, є інвалідом ІІ групи, отримує з 16.12.1996 року пенсію по інвалідністі 2-ї групи також має статус «дитини війни» (а.с.6). Позивач перебуває на обліку в Управлінні Пенсійного фонду України у м. Красний Лиман Донецької області(а.с.65).

Рішенням Краснолиманського міського суду Донецької області від 13.08.2010 року по справі №2-2903-10, яке набрало законної сили, зобов'язано УПФУ у м. Красний Лиман Донецької області здійснити нарахування та виплату ОСОБА_3 підвищення до пенсії як особі, що має статус категорії «діти війни», за періоди з 09.07.2007 по 31.12.2007 року, з 22.05.2008 року по 31.12.2008 року, з 01.01.2009 року по 31.12.2009 року в розмірі 30% пенсії за віком з урахуванням фактично виплачених сум (а.с.13-15).

З матеріалів справи вбачається, що зазначене рішення суду виконане відповідачем у жовтні 2010 року в повному обсязі (а.с.16, 21-26). Це також підтверджується результатами прокурорських перевірок (а.с.17-20), за наслідками якої не виявлено порушень вимог чинного законодавства з боку посадових осіб УПФУ у м. Красний Лиман.

Виконання судового рішення у повному обсязі також підтверджується матеріали пенсійної справи ОСОБА_3 (а.с.65-147).

Постановою Краснолиманського міського суду Донецької області по справі №2-а-6437/11 від 06.07.2011 року, що набрало законної сили, зобов'язано УПФУ у м. Красний Лиман Донецької області здійснити нарахування та виплату ОСОБА_3 підвищення до пенсії як особі, що має статус категорії «діти війни», за період з 17.12.2010 року по 17.06.2011 року в розмірі 30% пенсії за віком з урахуванням фактично виплачених сум (а.с.150).

На виконання судового рішення відповідачем в жовтні 2011 року нараховано позивачу доплату до пенсії категорії «діти війни» в розмірі 823,84 грн.. Однак вказані кошти не виплачені через відсутність фінансування з Державного бюджету України.

Відповідно до ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

На підставі ст..19 Конституції України органи державної влади, їхні посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Як визначено ст..9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

17.07.1997 року Україною ратифікована Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 1950), яка набрала чинності для України 11.09.1997 року. Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визнанням права кожного на мирне володіння своїм майном, по суті, гарантовано право власності.

Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що концепція «майна» в розумінні ст.1 Першого протоколу до Конвенції має автономне значення, тобто не обмежується власністю на матеріальні речі та не залежить від формальної класифікації у внутрішньому праві: певні інші права та інтереси, що становлять активи, також можуть вважатися «правом власності», а відтак і «майном» (рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» від 25.03.1999 року, заява № 31107/96, п. 54).

Змістом поняття «майно» охоплюються, в тому числі кошти/присуджені суми, належні до виплати заявникам на підставі остаточного і обовязкового до виконання арбітражного чи судового рішення. Зокрема, Європейський суд звертає увагу в своїй практиці, що неможливість для заявника домогтися виконання рішення на його чи її користь становить втручання у право на мирне володіння майном, як вказано у першому реченні пункту першого ст. 1 Першого протоколу до Конвенції (рішення у справах «Бурдов проти Росії» від 07.05.2002 року, заява № 59498/00, п.40; «Ясіуньєне проти Литви» від 06.03.2003 року, заява № 41510/98, п. 45).

Позивач у 2011 році звернувся за судовим захистом свого порушеного права і отримав на свою користь судове рішення, яке набрало законної сили і яке є обов'язковим для виконання на всій території України.

Позивач значною мірою був позбавлений можливості отримати від держави правомірно очікуване збільшення своїх доходів після нарахування доплат до пенсії позивачу як особі, що має статус категорії «діти війни», за період з 17.12.2010 року по 17.06.2011 року.

На підставі ст. 58 ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» Пенсійний фонд є органом, який здійснює керівництво та управління солідарною системою, провадить збір, акумуляцію та облік страхових внесків, призначає пенсії та підготовляє документи для її виплати, забезпечує своєчасне і в повному обсязі фінансування та виплату пенсій, допомоги на поховання, здійснює контроль за цільовим використанням коштів Пенсійного фонду, вирішує питання, пов'язані з веденням обліку пенсійних активів застрахованих осіб на накопичувальних пенсійних рахунках, здійснює адміністративне управління Накопичувальним фондом та інші функції, передбачені цим Законом і статутом Пенсійного фонду.

Згідно з п. 1 Положення про управління Пенсійного фонду України в районах, містах, районах у містах, а також про об'єднані управління, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 22.12.2014 року № 28-2, управління ПФУ в районах, містах, районах у містах, а також об'єднані управління є територіальними органами Пенсійного фонду України. Управління ПФУ підпорядковуються Фонду та безпосередньо відповідним головним управлінням Фонду в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, що разом з цими управліннями утворюють систему територіальних органів Фонду.

Основними завданнями управління Фонду є: реалізація державної політики з питань пенсійного забезпечення; ведення обліку осіб, які підлягають загальнообовязковому державному соціальному страхуванню; виконання інших завдань, визначених законом (п.3 вказаного Положення). Управління Фонду відповідно до покладених на нього завдань, зокрема, призначає (здійснює перерахунок) і виплачує пенсії, щомісячне довічне грошове утримання суддям у відставці, допомогу на поховання та інші виплати відповідно до законодавства (п.4 згаданого Положення).

Європейський суд з прав людини у рішенні по справі «Юрій Іванов проти України» від 15.10.2009 року, наголосив, що саме на державу покладено обов'язок дбати про те, щоб остаточні рішення, винесені проти її органів, установ чи підприємств, які перебувають у державній власності або контролюються державою, виконувалися відповідно до вимог Конвенції. Держава не може виправдовувати нестачею коштів невиконання судових рішень, винесених проти неї або проти установ чи підприємств, які перебувають в державній власності або контролюються державою. Держава несе відповідальність за виконання остаточних рішень, якщо чинники, які затримують чи перешкоджають їх повному й вчасному виконанню, перебувають у межах контролю органів влади.

З огляду на зазначене, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про наявність протиправної бездіяльності з боку УПФУ у м. Красний Лиман щодо не виплати до теперішнього часу позивачу нарахованих в жовтні 2011 року коштів за судовим рішенням через відсутність фінансування з державного бюджету України.

Судова колегія не приймає доводи апелянта, що відповідач неправильно обрахував недоплачену суму підвищення до пенсії як «дитині війни» відповідно до судового рішення, оскільки ці доводи спростовуються матеріалами пенсійної справи ОСОБА_3, а саме розрахунками доплат, розпорядженнями.

Не підлягає також задоволенню апеляційна скарга в частині зобов'язання відповідача здійснити доплату до пенсії ОСОБА_3 як інваліду в розмірі 50 грн, стягнути з відповідача моральну шкоду в розмірі 160000 грн, оскільки зазначені вимоги не були предметом розгляду судом першої інстанції, оскільки як позовні вимоги позивачем не заявлялися.

Відповідно до ч.4 ст.195 КАС України суд апеляційної інстанції не може розглядати позовні вимоги, що не були заявлені в суді першої інстанції.

Таким чином, розглядаючи справу в межах доводів апеляційної скарги, судова колегія вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому не має підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування постанови суду першої інстанції.

Керуючись статтями 195, 197, 198, 200, 205, 206 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 на постанову Краснолиманського міського суду Донецької області від 18 січня 2017 року по адміністративній справі №236/2496/16-а - залишити без задоволення.

Постанову Краснолиманського міського суду Донецької області від 18 січня 2017 року по адміністративній справі №236/2496/16-а - залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня складання у повному обсязі.

У повному обсязі ухвала складена 28 березня 2017 року.

Суддя-доповідач І.Д. Компанієць

Судді А.А. Блохін

Л.В. Ястребова