Справа № 309/4451/16-а
Суддя: Довжанин М. М.
Дата ухвалення: 2017-03-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 309/4451/16-а
Провадження № 2-а/309/20/17
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"22" березня 2017 р. м. Хуст

Хустський районний суд Закарпатської області

в складі: головуючого-судді Довжанин М.М.

при секретарі Попадинець Я.В.

з участю позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Хуст адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Хустського обєднаного управління Пенсійного фонду України Закарпатської області про визнання дій неправомірними та зобовязання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом, посилаючись на те, що 14 грудня 2016 року він, перебуваючи на посаді прокурора Хустської місцевої прокуратури Закарпатської області, звернувся до Хустського обєднаного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області із заявою про призначення йому пенсії за вислугу років відповідно до Закону України «Про прокуратуру».

19 грудня 2016 року відповідно до протоколу № 23 від 19 грудня 2016 року йому відмовлено у призначенні пенсії через відсутність у нього, на думку працівників управління, необхідного стажу роботи за вислугу років, що дає право на призначення пенсії відповідно до Закону України «Про прокуратуру», а також відсутність норм щодо права про призначення спеціальних пенсій з 01.06.2015 року.

Вважає рішення Хустського обєднаного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області, викладене у протоколі №23 від 19 грудня 2016 року незаконним і таким, що порушує його право на пенсійне забезпечення.

Станом на день подання документів до Хустського обєднаного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області його стаж роботи на прокурорських посадах в органах прокуратури складав 21 рік 5 місяців 14 днів, що підтверджується копією трудової книжки. Крім того, до стажу, що дає право на призначення пенсії за вислугою років зараховується період половини строку його навчання у вищому навчальному закладі - Національній юридичній академії на денній формі навчання за спеціальністю «правознавство» з 01.09.1990 року по 31.05.1995 року, що становить 2 роки 4 місяці 15 днів, тобто загальний стаж роботи за вислугу років становить 23 роки 9 місяців 28 днів.

Позивач вважає, що йому необхідно провести обчислення пенсії за вислугу років згідно зі ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» з 14 грудня 2016 року, виходячи із розрахунку 90% від суми місячного (чинного) заробітку, обчисленого за останні 24 календарних місяців роботи з наступних підстав.

Почавши працювати в органах прокуратури, враховуючи екстремальні умови праці, пов'язані з ризиком для життя і здоров'я, жорсткі вимоги до дисципліни, професійної придатності, фахових, фізичних, вольових та інших якостей, певні обмеження конституційних прав і свобод (зокрема обмеження щодо зайняття підприємницькою діяльністю, тощо), ненормований робочий час, підвищений розмір збору на обов'язкове державне пенсійне страхування держава передбачила комплекс організаційно-правових та економічних заходів, спрямованих на забезпечення його добробуту, як під час проходження служби, так і після її закінчення.

Передбачені Законом України «Про прокуратуру» комплексні заходи є не пільгами, а гарантіями та іншими засобами забезпечення його професійної діяльності, ефективного функціонування органів прокуратури.

Таким чином, він був упевнений у своїх законних очікуваннях, що набуте ним на підставі чинного законодавства право на пенсію за вислугу більше 20 років та розмірі 90 відсотків від суми місячного (чинного) заробітку ним буде реалізовано, і воно (право на пенсію) відповідно до вимог ст. 22 ОСОБА_3 України не буде скасовано, зменшено або звужено.

З урахуванням викладеного вважає, що у нього є всі законні підстави для призначення йому пенсії за вислугу років.

Невірним є висновок управління про відсутність у нього необхідного стажу роботи за вислугу років, що дає право на призначення пенсії відповідно до Закону України «Про прокуратуру» та норм права про призначення спеціальних пенсій.

Водночас, 01.10.2011 року до Закону України «Про прокуратуру» були внесені зміни, які порушили його права та збільшили стаж роботи, необхідний для отримання пенсії за вислугу років. Зазначені норми законодавства, виходячи з вимог ОСОБА_3 України, повинні були бути застосовані для працівників прокуратури, яких прийнято на роботу після набрання чинності вказаних змін.

Крім того, 02.03.2015 прийнято Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» №213-/ТП, відповідно до Прикінцевих положень якого скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії призначаються відповідно до Закону України «Про прокуратуру», чим порушуються його законні права. Тому позивач у позові просить суд винести постанову, якою визнати протиправними дії та скасувати протокольне рішення №23 від 19 грудня 2016 року Хустського обєднаного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області щодо відмови йому у призначенні пенсії за вислугу років відповідно до Закону України «Про прокуратуру», зобов'язати Хустське обєднань управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області здійснити, починаючи з 14 грудня 2016 року, призначення йому пенсії згідно зі ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру», виходячи із розрахунку 90% від суми місячного (чинного) заробітку, обчисленого за останні 24 календарних місяців роботи, зобов'язати Хустське обєднань управління Пенсійного

фонду України в Закарпатській області після призначення пенсії невідкладно

видати йому пенсійне посвідчення та стягнути на його користь судові витрати.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні позв підтримав, посилаючись на наведені у заяві обставини.

Представник відповідача - Хустського обєднаного управління Пенсійного фонду України Закарпатської області ОСОБА_2 у судовому засіданні позов заперечила з підстав, викладених у письмовому запереченні, долученому до матеріалів справи.

З'ясувавши обставини справи, дослідивши надані сторонами докази, оцінивши їх в сукупності, вислухавши пояснення позивача та представника відповідача, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступних міркувань.

Відповідно до статті 8 ОСОБА_3 України в Україні діє принцип верховенства права. ОСОБА_3 України має найвищу юридичну силу та пріоритет над іншими нормативно - правовими актами. Закони та підзаконні нормативно-правові акти приймаються на основі ОСОБА_3 і повинні відповідати їй. ОСОБА_3 є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі ОСОБА_3 України гарантується.

Статтею 46 ОСОБА_3 України закріплено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Статтею 58 ОСОБА_3 України закріплено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Згідно з вимогами статті 64 ОСОБА_3 України конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених ОСОБА_3 України.

За приписами статей 21, 22 ОСОБА_3 України права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними; при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

ОСОБА_4 Суд України неодноразово розглядав питання, пов'язані з реалізацією права на соціальний захист і сформулював чітку правову позицію, згідно з якою ОСОБА_3 України відокремлює певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них, зокрема, належать громадяни, які відповідно до статті 17 ОСОБА_3 України перебувають на службі у військових формуваннях та правоохоронних органах держави, забезпечуючи суверенітет і територіальну цілісність України, її економічну та інформаційну безпеку, а саме - у Збройних Силах України, органах Служби безпеки України, міліції, прокуратури, охорони державного кордону України, податкової міліції, Управління державної охорони України, державної пожежної охорони, Державного департаменту України з питань виконання покарань тощо (рішення ОСОБА_4 Суду України від 6 липня 1999 року № 8-рп/99 у справах щодо права на пільги, від 20 березня 2002 року № 5-рп/2002 щодо пільг, компенсацій і гарантій та від 11 жовтня 2005 року № 8-рп/2005 про рівень пенсії і щомісячного довічного грошового утримання).

У зазначених рішеннях ОСОБА_4 Суд України вказує на те, що необхідність додаткових гарантій соціальної захищеності цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення зумовлена насамперед тим, що служба у Збройних Силах України, інших військових формуваннях та правоохоронних органах держави пов'язана з ризиком для життя і здоров'я, підвищеними вимогами до дисципліни, професійної придатності, фахових, фізичних, вольових та інших якостей. Це повинно компенсуватися наявністю підвищених гарантій соціальної захищеності, тобто комплексу організаційно-правових економічних заходів, спрямованих на забезпечення добробуту саме цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення (рішення № 5-рп/2002).

22.05.2008 року ОСОБА_4 Суд України в рішенні №10-рп/2008 зазначив, що однією з конституційних гарантій прав і свобод людини і громадянина є недопущення їх скасування чи звуження їх змісту та обсягу при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів. Тлумачення словосполучення «звуження змісту та обсягу прав і свобод людини і громадянина», що міститься в частині третій статті 22 ОСОБА_3 України, ОСОБА_4 Суд України дав у рішенні від 22.09.2005 № 5-рп/2005, згідно з яким «…конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані; при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод. Скасування конституційних прав і свобод - це їх офіційна (юридична або фактична) ліквідація. Звуження змісту та обсягу прав і свобод - є їх обмеження. У традиційному розумінні, визначальними поняття змісту прав людини є умови і засоби, які становлять можливості людини, необхідні для задоволення потреб її існування та розвитку. Обсяг прав людини - це їх сутнісна властивість, виражена кількісними показниками можливостей людини, які відображені відповідними правами, що не є однорідними і загальними». ОСОБА_4 Суд України також підкреслив, що загальновизнаним є правило, згідно з яким сутність змісту основного права в жодному разі не може бути порушена.

Визнання Законом правових актів такими, що втратили чинність, зупинення їх дії, внесення до них змін і доповнень стосовно раніше закріплених в них прав і свобод людини і громадянина ОСОБА_4 Суд України вважає скасуванням або обмеженням цих прав і свобод.

Виходячи з висловленого у рішеннях ОСОБА_4 Суду України розуміння сутності соціальних гарантій працівників правоохоронних органів, зокрема працівників прокуратури, зміст та обсяг досягнутих ними соціальних гарантій не може бути звужено шляхом внесення змін до законодавства або прийняттям нових законодавчих актів.

На момент призначення позивача на роботу в органах прокуратури України (01.07.1995 року) діяв Закон України «Про прокуратуру» № 1789-ХІІ від 05.11.1991 року.

Статтею 50-1 Закону № 1789-ХІІ (в редакції від 12.07.2001) було встановлено, що прокурори і слідчі зі стажем роботи не менше 20 років, у тому числі зі стажем роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 10 років, мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку. Пенсія призначається в розмірі 80 відсотків від суми їхньої місячної (чинної) заробітної плати, до котрої включаються всі види оплати праці, на які нараховуються страхові внески, одержуваної перед місяцем звернення за призначенням пенсії. За кожен повний рік роботи понад 10 років на цих посадах пенсія збільшується на 2 відсотки, але не більше 90 відсотків від суми місячного (чинного) заробітку.

До вислуги років, що дає право на пенсію згідно з цією статтею, зараховується час роботи на посадах начальницького складу органів внутрішніх справ, податкової міліції, кримінально-виконавчої служби, офіцерського складу Збройних Сил України, Служби безпеки України, інших утворених відповідно до законодавства України військових формувань, на посадах державних службовців, які займають особи з вищою юридичною освітою, а також половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах.

Таким чином, позивач набув право виходу на пенсію після набуття ним стажу роботи не менше 20 років, у тому числі зі стажем роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 10 років, незалежно від віку.

На теперішній час діє Закон України «Про прокуратуру» № 1697-VII від 14.10.2014 року, частиною першою статті 86 якого встановлено, що прокурори мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку за наявності на день звернення вислуги років не менше:

- по 30 вересня 2011 року - 20 років, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 10 років;

- з 1 жовтня 2011 року по 30 вересня 2012 року - 20 років 6 місяців, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 10 років 6 місяців;

- з 1 жовтня 2012 року по 30 вересня 2013 року - 21 рік, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 11 років;

- з 1 жовтня 2013 року по 30 вересня 2014 року - 21 рік 6 місяців, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 11 років 6 місяців;

- з 1 жовтня 2014 року по 30 вересня 2015 року - 22 роки, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 12 років;

- з 1 жовтня 2015 року по 30 вересня 2016 року - 22 роки 6 місяців, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 12 років 6 місяців;

- з 1 жовтня 2016 року по 30 вересня 2017 року - 23 роки, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 13 років;

- з 1 жовтня 2017 року по 30 вересня 2018 року - 23 роки 6 місяців, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 13 років 6 місяців;

- з 1 жовтня 2018 року по 30 вересня 2019 року - 24 роки, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 14 років;

- з 1 жовтня 2019 року по 30 вересня 2020 року - 24 роки 6 місяців, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 14 років 6 місяців;

- з 1 жовтня 2020 року і пізніше - 25 років, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 15 років.

Таким чином, статтею 86 Закону України «Про прокуратуру» № 1697-VII від 14.10.2014 року, збільшено стаж роботи позивача, що дає йому право на пенсію за вислугу років, у порівнянні зі статтею 50-1 Закону України «Про прокуратуру» № 1789-ХІІ від 05.11.1991 року (в редакції від 12.07.2001), з 20 до 23 років, що є звуженням прав позивача в розумінні ОСОБА_3 України.

Частинами першою - третьою статті 8 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд при вирішенні адміністративної справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави; суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини; звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі ОСОБА_3 України гарантується.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 № 3477-IV встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) і протоколів до неї та практику Суду як джерело права.

Зокрема, статтею 1 Першого Протоколу до Конвенції кожній фізичній або юридичні особі гарантовано право мирно володіти своїм майном. При цьому зазначено, що ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

В пунктах 21, 24 рішення у справі «Федоренко проти України» від 01.06.2006 Європейський суд з прав людини, здійснюючи прецедентне тлумачення статті 1 Першого Протоколу до Конвенції сформулював правову позицію про те, що право власності може бути «існуючим майном» або «виправданими очікуваннями» щодо отримання можливості ефективного використання права власності чи «законними сподіваннями» отримання права власності (cf., Pressos Compania Naviera S. A. v. Belgium, рішення від 20 листопада 1995 року, серія А, № 332, с. 21, п. 31).

Аналогічна правова позиція щодо права власності особи сформульована Європейським судом з прав людини і в справі Стреч проти Сполучного Королівства (Stretch - United Kingdom, № 44277/98, рішення від 24.04.2003).

Отже, в розумінні статті 1 Першого Протоколу до Конвенції, позивач, перебуваючи на службі в органах прокуратури, мав законні сподівання отримання пенсії за вислугу років за наявності 20 річного стажу, які ґрунтувалися нормах статті 50-1 Закону № 1789-ХІІ (в редакції від 12.07.2001), і які були звужені статтею 86 Закону № 1697-VII.

За таких обставин суд вважає необхідним вирішити спір на підставі норм ОСОБА_3 України, Конвенції і статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» № 1789-ХІІ від 05.11.1991 року (в редакції від 12.07.2001), та захистити порушене право позивача не пенсійне забезпечення, а тому пред'явлений позов слід задоволити, визнати дії відповідача протиправними, скасувати його рішення щодо відмови позивачу у призначенні пенсії за вислугу років відповідно до Закону України «Про прокуратуру», зобовязати відповідача здійснити, починаючи з 14 грудня 2016 року, призначення позивачу пенсії згідно ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру виходячи з розрахунку 90% від суми місячного (чинного) заробітку, обчисленого за останні 24 календарних місяців роботи та зобовязати після призначення пенсії невідкладно видати позивачу пенсійне посвідчення.

Відповідно до ст. 94 КАС України на користь позивача ОСОБА_1 слід стягнути з Державного бюджету України сплачений позивачем судовий збір, згідно квитанції № 6 від 26.12.2016 року у сумі 551,20 гривень.

Керуючись ст. ст. 6, 7, 17, 18, 94, 158-163 КАС України суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Позов задоволити.

Визнати протиправними дії та скасувати протокольне рішення № 23 від 19 грудня 2016 року Хустського обєднаного управління Пенсійного фонду України Закарпатської області про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії за вислугу років відповідно до Закону України «Про прокуратуру».

Зобовязати Хустське обєднане управління Пенсійного фонду України Закарпатської області здійснити починаючи з 14 грудня 2016 року призначення ОСОБА_1 пенсії згідно з ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру», виходячи з розрахунку 90% від суми місячного заробітку, обчисленого за останні 24 календарних місяців роботи.

Зобовязати Хустське обєднане управління Пенсійного фонду України Закарпатської області після призначення пенсії видати ОСОБА_1 пенсійне посвідчення.

Стягнути із Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 551,20 грн. судових витрат.

Постанова може бути оскаржена протягом 10 днів з дня її проголошення до Львівського апеляційного адміністративного суду.

Суддя Хустського

районного суду: підпис ОСОБА_5

З оригіналом вірно:

Суддя Хустського

районного суду: ОСОБА_5