Справа № 702/1215/16-а
Суддя: Саприкіна І.В.
Дата ухвалення: 2017-03-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 702/1215/16-а Головуючий у 1-й інстанції: Мазай Н.В. Суддя-доповідач: Саприкіна І.В.
У Х В А Л А

Іменем України

29 березня 2017 року м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді: Саприкіної І.В.,

суддів: Карпушової О.В., Кучми А.Ю.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Монастирищенського районного суду Черкаської області від 01 лютого 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Уманського об'єднаного управління Пенсійного фонду України про визнання неправомірними дії та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Уманського об'єднаного управління Пенсійного фонду України про: визнання протиправними порушення з боку відповідача щодо нього та вимог ст. ст. 22, 46 Конституції України, рішень судів різних інстанцій, які підтверджують порушення його прав; зобов'язати відповідача негайно поновити його Конституційне право отримувати державну пенсію як інваліду-ліквідатору ЧАЕС 3 групи в розмірі 6,5 мінімальних пенсій за віком; зобов'язати негайно здійснити відповідний перерахунок та забезпечити своєчасне і в повному обсязі фінансування та виплату цих пенсій за рахунок державного бюджету України. Допустити негайне виконання рішення суду посилаючись на те, що позивач брав участь в ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС 1988 року, внаслідок чого втратив працездатність.

Постановою Монастирищенського районного суду Черкаської області від 01 лютого 2017 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, позивач подав апеляційну скаргу про скасування постанови суду першої інстанції та прийняти нової, якою позов задовольнити в повному обсязі, з підстав порушення судом норм матеріального та процесуального права,.

Перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач є особою, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи І категорії, перебуває на обліку в Уманському об'єднаному УПФУ та має інвалідність ІІІ групи довічно в зв'язку з захворюванням, пов'язаним з впливом аварії на Чорнобильській АЕС, що підтверджується копією посвідчення серії НОМЕР_1 від 21.10.2008 року та довідкою до акта огляду МСЕК серії 6ЧК №139086 від 08.10.2008 року.

16.11.2016 року позивач звернувся до Уманського об'єднаного УПФУ із заявою про здійснення перерахунку пенсії відповідно до розмірів, визначених ст. 50, 54 Закону №796-ХІІ.

Листом від 17.11.2016 року № 14747/09 відповідач повідомив позивача про те, що відсутні підстави для задоволення такої заяви, оскільки нарахування та виплата пенсії ОСОБА_2 здійснюється управлінням у відповідності до законодавства.

Крім того, судом першої інстанції встановлено, що згідно постанови Монастирищенського районного суду від 28.02.2011року, визначено право позивача та зобов'язано відповідача провести перерахунок та виплату пенсії позивачу за період з 10.11.2010 року по 28.02.2011 року у відповідності зі ст. ст. 50, 54 Закону № 796-XII ( в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин).

В подальшому, постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 10.10.2011 року постанову від 28.02.2011 року змінено, виклавши абзац другий та третій її резолютивної частини наступним чином: визнано протиправною бездіяльність управління Пенсійного фонду України в Монастирищенському районі Черкаської області у перерахунку пенсії по інвалідності та додаткової пенсії позивачеві з 10.11.2010 року відповідно до ст.ст.50, та ч.4 ст.54 Закону. Зобов'язано управління Пенсійного фонду України в Монастирищенському районі Черкаської області провести перерахунок та виплатити ОСОБА_2 відповідно до ст. 50, ч.4 ст.54 Закону з 10.11.2010 року державну пенсію по інвалідності у розмірі 6 мінімальних пенсій за віком і додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров"ю у розмірі 50 % мінімальної пенсії за віком, виходячи з розміру прожиткового мінімуму, для осіб, які втратили працездатність, який встановлений законами України про Держаний бюджет України на відповідні роки, при цьому врахувати підвищення мінімального розміру пенсій, які відбулися в даному періоді та виплати, які проведені позивачеві за вказаний період. В іншій частині постанову Монастирищенського районного суду від 28.02.2011 року залишено без змін.

Перевіряючи повноту з'ясування судом першої інстанції обставин справи та правильність застосування правових норм, апеляційний суд звертає увагу на таке.

Відповідно до ч.1 ст. 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та інших випадках, передбачених законом.

23.11.2011 року Кабінетом Міністрів України прийнято Постанову №1210 «Про підвищення рівня соціального захисту громадян, як постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», відповідно до якої було змінено порядок обчислення пенсій для інвалідів, щодо яких встановлено причинний зв'язок з Чорнобильською катастрофою та зроблено перерахунок пенсій з 01 січня 2012 року.

28.12.2014 року на підставі Закону № 76-VII «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» статті 50, 54 Закону «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» викладені в новій редакції, де умови, порядок призначення додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю та мінімальні розміри пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв'язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи визначаються актами Кабінету Міністрів України з відповідних питань.

Так, у відповідності ч.1 ст. 117 Конституції України, Кабінет Міністрів України в межах своєї компетенції видає постанови і розпорядження, які є обов'язковими до виконання.

Отже, Кабінет Міністрів України є органом, який забезпечує проведення державної політики у соціальній сфері, а Пенсійний фонд України є органом, який реалізує таку політику, в тому числі за рахунок коштів Державного бюджету України, тобто Кабінету Міністрів України надано право визначати порядок та розміри соціальних виплат виходячи з наявного фінансового ресурсу бюджету Пенсійного фонду України, що узгоджується з функціями Уряду України, визначеними в п.п.2, 3 ст.116 Конституції України.

Рішенням Конституційного Суду України №20-рп/2011 від 26 грудня 2011 року щодо відповідності Конституції України (конституційності) пункту 4 розділу УІІ «Прикінцеві положення» Закону України «Про Державний бюджет України на 2011 рік», було визнано таким, що відповідає Конституції України (є конституційним), пункт 4 розділу УІІ «Прикінцеві положення» Закону України «Про Державний бюджет України на 2011 рік» від 23.12.2010 року з наступними змінами, де Конституційний Суд України зазначив, що Кабінет Міністрів України як вищий орган у системі органів виконавчої влади наділений конституційними повноваженнями спрямовувати і координувати діяльність міністерств, інших органів виконавчої влади, до яких належить і Пенсійний фонд України. Також, рішенням Конституційного Суду України №20-рп/2011 від 26 грудня 2011 року визначено, що розміри соціальних виплат залежать від соціально-економічних можливостей держави.

При цьому, слід звернути увагу, що Європейський суд з прав людини у рішенні від 9 жовтня 1979 року у справі «Ейрі проти Ірландії» також констатував, що здійснення соціально-економічних прав людини значною мірою залежить від становища в державах, особливо фінансового. Такі положення поширюються й на питання допустимості зменшення соціальних виплат, про що зазначено в рішенні цього суду у справі «Кйартан Асмундсон проти Ісландії» від 12 жовтня 2004 року.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з твердженням суду першої інстанції про те, що соціальний захист державою осіб, які мають право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом, охоплює комплекс заходів, які здійснює держава в межах її соціально-економічних можливостей.

Крім того, рішенням Конституційного суду України у справі за конституційним поданням правління Пенсійного фонду України щодо офіційного тлумачення положень статті 1, частини першої, другої та третьої статті 95, частини другої статті 96, пунктів 2, 3, 6 статті116, частини другої статті 124, частини першої статті 129 Конституції України, пункту 5 частини першої статті 4 Бюджетного кодексу України, пункту 2 частини першої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України в системному зв'язку з окремими положеннями Конституції України від 25 січня 2012 року №3рп/2012 встановлено, що нормативно - правові акти Кабінету міністрів України, якими регулюються бюджетні відносини, зокрема питання соціального захисту за рахунок Державного бюджету України, є складовою бюджетного законодавства відповідно до пункту 5 частини першої статті 4 Бюджетного кодексу України. Отже, суди загальної юрисдикції України під час вирішення справ щодо соціального захисту прав громадян повинні застосовувати нормативно-правові акти Кабінету Міністрів України, прийняті на підставі і на виконання Бюджетного кодексу України, інших законів України, в тому числі закону про Державний бюджет України на відповідний рік.

Таким чином, з урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що під час перерахунку розміру пенсії відповідачем правомірно застосована постанова Кабінету Міністрів України від 23 листопада 2011 р. № 1210 «Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», що відповідає вимогам наведеного Закону. На даний час чинним законодавством іншого не передбачено.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому не можуть бути підставою для скасування постанови Монастирищенського районного суду Черкаської області від 01 лютого 2017 року.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку про необхідність залишення постанови суду першої інстанції без змін.

Відповідно до ст. ст. 198, 200 КАС України, суд апеляційної інстанції має право за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 41, 160, 195, 196, 200, 205, 206, 254 КАС України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Постанову Монастирищенського районного суду Черкаської області від 01 лютого 2017 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя: Саприкіна І.В.

Судді: Карпушова О.В.

Кучма А.Ю.

Головуючий суддя Саприкіна І.В.

Судді: Карпушова О.В.