Справа № 804/5693/16
Суддя: Єфанова Ольга Володимирівна
Дата ухвалення: 2016-12-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
06 грудня 2016 р. Справа № 804/5693/16
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого суддіЄфанової О.В.
при секретаріГерманюк Т.В.
представника позивача представника відповідача Новічук В.Ю. Колупаєва О.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпро адміністративну справу за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Об'єднана система бізнесів" до Дніпропетровської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про скасування податкових повідомлень-рішень
Представник відповідача надав суду заперечення, в яких зазначив, що за результатами перевірки податковий орган прийшов до висновків щодо порушення позивачем податкового законодавства, які є обґрунтованими та підтверджені письмовими доказами, а тому Дніпропетровською об'єднаною державною податковою інспекції Головного управління ДФС у Дніпропетровській області при прийнятті оскаржуваних податкових повідомлень-рішень діяла на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. На підставі вищенаведеного, просить суд у задоволенні позову відмовити у повному обсязі.
Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити.
Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просив суд в задоволенні адміністративного позову відмовити.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.
Судом встановлено, що Дніпропетровською об'єднаною державною податковою інспекції Головного управління ДФС у Дніпропетровській області проведена документальна позапланова перевірка ТОВ «Об'єднана система бізнесів» з питань законності декларування бюджетного відшкодування податку на додану вартість на рахунок платника у банку за період лютий 2016 року.
Перевіркою встановлено порушення:
21.06.2016 року ТОВ «ОСБ» в порядку ст. 56 Податкового кодексу України звернулось до Головного управління ДФС у Дніпропетровській області зі скаргою від 21.06.2016 року № 5 на зазначені податкові повідомлення-рішення.
Рішенням Головного управління ДФС у Дніпропетровський області від 19.08.2016 року №509/10/04-36-10-01-09 спірні податкові повідомлення-рішення залишені без змін, а скарга ТОВ «ОСБ» - без задоволення.

Щодо правомірності формування податкового кредиту за червень 2013 року на суму 10962,00 грн та за квітень 2014 року на суму 35044,60 грн. та правомірності заявленого права на отримання бюджетного відшкодування з ПДВ судом встановлено, що позивач укладав наступні договори:

1) Договір купівлі-продажу № 1/03 від 24.03.2014 року, відповідно до якого ТОВ «Інвест-Проект» (продає) та ТОВ «Об'єднана система бізнесів» (купує) щодо придбання труби гарячепресованої сплаву ХН78Т d 114x6 ТУ14-3-453-76.

Загальна сума згідно специфікації: 210267,60 в т.ч. ПДВ - 35044,60 грн.

На підтвердження виконання умов Договору ТОВ "Інвест-Проект" виписана видаткова накладна №001 від 01.04.2014 року на суму 210267,60 грн. (в т.ч. ПДВ 35044,60 грн.) та податкова накладна №10401 від 01.04.2014 року на суму 210267,60 грн. (в т.ч. ПДВ 35044,60 грн.) та здійснено оплату на користь ТОВ "Інвест-Проект" на означену суму згідно платіжного доручення № 1 від 07.04.2014р.

2) Договір купівлі-продажу овочевої продукції № 32 від 29.03.2013 року, відповідно до якого ПАТ «Комбінат «Тепличний» (Продавець) передає у власність овочеву продукцію, а ТОВ «Об'єднана система бізнесів» - «Покупець» приймає у власність овочеву продукцію та сплачує кошти (розраховується) за неї по цінам в асортименті та кількості, погодженими сторонами.

На виконання умов зазначеного Договору ТОВ «Об'єднана система бізнесів» були отримані видаткові накладні: №3307 від 03.06.2013року на суму 64800 грн. (в т.ч. ПДВ 10800 грн.); №3309 від 03.06.2013року на суму 64800 грн. (в т.ч. ПДВ 10800 грн.); №3423 від 06.06.2013 року на суму 64800 грн. (в т.ч. ПДВ 10800 грн.); та податкові накладні: №20/2 від 03.06.2013 року на суму 64800 грн. (в т.ч. ПДВ 10800 грн.); №21/2 від 03.06.2013 року на суму 64800 грн. (в т.ч. ПДВ 10800 грн.); №23/2 від 06.06.2013 року на суму 64800 грн. (в т.ч. ПДВ 10800 грн.). Всього на загальну суму: 194400 грн. (в т.ч. ПДВ 32400 грн.)

3)Договір купівлі-продажу № 8 від 02.04.2013 року, відповідно до якого ТОВ «Ілана Плюс» (Продавець) зобов'язується передати у власність Покупцю Товар, кількість, найменування, ціна якого визначається Сторонами в Специфікаціях, а ТОВ «ОСБ» зобов'язується прийняти Товар від Продавця та оплатити його вартість на умовах даного Договору.

Виконання даного договору підтверджується додатковою угодою № 1 до Договору № 8 купівлі-продажу від 02.04.2013 року, додатковою угодою № 2 до Договору № 8 купівлі-продажу від 02.04.2013 року, специфікаціями № 2, специфікаціями № 3, товарно-транспортна накладна від 06.06.2013 року, товарно-транспортна накладна від 03.06.2013 року, податкова накладна від 03.06.2013 року №191, податкова накладна від 06.06.2013 року №192.

4) Згідно договору надання послуг №1434 від 01.04.2014р. ТОВ «Агро-Союз-Термінал» надає, а ТОВ «ОСБ» купує послуги диспетчеризації а/м на митному терміналі.

На виконання умов Договору виписані: Акт надання послуг №5803 від 04.04.2014 року на суму 630,0 грн. (в т.ч. ПДВ 105,0 грн.)- послуги диспетчеризації а/м на митному терміналі; податкові накладні: №149 від 04.04.2014 року на суму 630,0 грн. (в т.ч. ПДВ 105,0 грн.) - послуги диспетчеризації а/м на митному терміналі

5) Згідно договору надання послуг (До перевірки не надавався) №14МБО від 27.03.2014р. ТОВ «Агро-Союз-Термінал» надає, а ТОВ «ОСБ» купує послуги митно-брокерського обслуговування.

На виконання умов Договору виписані:

Звіт повіреного №8228МБО від 04.04.2014 року на суму 700,0 грн. (в т.ч. ПДВ 116,67 грн)- послуги митно-брокерського обслуговування (ГТД №110100000/2014/208280 за договором №14МБО від 27.03.2014р.; податкові накладні: №153 від 04.04.2014 року на суму 700,0 грн. (в т.ч. ПДВ 116.67 грн.) - послуги митно-брокерського обслуговування.

TOB «ОСБ» здійснено оплату на користь підприємства ТОВ "Агро-Союз-Термінал" на загальну суму 1330,0 грн. згідно платіжних доручень № 1 від 08.04.2014р. та № 2 від 08.04.2014р.

6) Згідно договору надання послуг №930 від 20.03.2014р. Дніпропетровська Торгово-Промислова Палата надає, а ТОВ «ОСБ» купує оформлення сертифіката СТ-1 згідно рахунку № Г-6309 від 31.03.2014р., послуги сертифікації.

На виконання умов Договору виписані: Акт приймання-передачі наданих послуг №Г-6309 від 02.04.2014 року на суму 207,0 грн. (в т.ч. ПДВ 34,5 грн.)- оформлення сертифіката СТ; №Г-7439 від 15.04.2014 року на суму 165,60 грн. (в т.ч. ПДВ 27,60 грн.)- висновок експерта, критерій Д; податкові накладні: №93 від 02.04.2014 року на суму 207,0 грн. (в т.ч. ПДВ 34,5 грн.) - оформлення сертифіката СТ-1 згідно рахунку № Г-6309 від 31.03.2014р.; №767 від 14.04.2014 року на суму 165,60 грн. (в т.ч. ПДВ 27,60 грн.) - послуги сертифікації.

ТОВ «ОСБ» здійснено оплату на користь підприємства Дніпропетровська Торгово-Промислова Палата на загальну суму 372,6 грн. згідно платіжних доручень № ПН682 від 02.04.2014р. та № 3 від 14.04.2014р.

7) Згідно договору надання послуг №52 від 13.08.20124р. ДП "Даймекс-Дніпропетровськ" надає, а ТОВ «ОСБ» купує послуги експрес-доставки. На виконання умов Договору виписані: Акт надання послуг №788 від 15.04.2014 року на суму 144,0 грн. (в т.ч. ПДВ 24,0 грн.) - послуги експрес-доставки; податкові накладні: №102 від 15.04.2014 року на суму 144,0 грн. (в т.ч. ПДВ 24,0 грн.) - послуги експрес-доставки;

ТОВ «ОСБ» здійснено оплату на користь підприємства ДП "Даймекс-Дніпропетровськ" на загальну суму 144,0 грн. згідно платіжного доручення № 4 від 15.04.2014р.

В подальшому, отриманий товар реалізовано на експорт та позивачем отримана валютна виручка, що підтверджується матеріалами справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з пп. 14.1.181 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Пунктом 198.1 ст. 198 Податкового кодексу України передбачено, що право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

За змістом п. 198.2 ст. 198 Податкового кодексу України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

За приписами п. 198.3 статті 198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з:

придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку;

придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Тобто необхідною умовою для віднесення сплачених у ціні товарів (послуг) сум податку на додану вартість є факт придбання товарів та послуг з метою їх використання в господарській діяльності.

Пунктом 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України передбачено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу. У разі коли на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

Згідно з п. 44.1 ст. 44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Як встановлено абз. 5 ст. 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" від 16.07.1999 № 996-ХІV (далі - Закон № 996-ХІV) господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства. Отже, господарська операція повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Відповідно до ч. 2 ст. 3 Закону № 996-ХІV бухгалтерський облік є обов'язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

За змістом ч. 1 ст. 9 вищезазначеного Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Частиною 2 ст. 9 Закону № 996-ХІV передбачені обов'язкові реквізити, які мають містити первинні та зведені облікові документи.

Відповідно до п. 2.15 та 2.16 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 № 88 (далі - Положення) первинні документи підлягають обов'язковій перевірці працівниками, які ведуть бухгалтерський облік, за формою і змістом, тобто перевіряється наявність у документі обов'язкових реквізитів та відповідність господарської операції чинному законодавству, логічна ув'язка окремих показників. Забороняється приймати до виконання первинні документи на операції, що суперечать нормативно-правовим актам, встановленому порядку приймання, зберігання і витрачання грошових коштів, товарно-матеріальних цінностей та іншого майна, порушують договірну і фінансову дисципліну, завдають шкоди державі, власникам, іншим юридичним і фізичним особам. Такі документи повинні бути передані керівнику підприємства, установи для прийняття рішення.

Пунктом 2.4 Положення визначено, що первинні документи повинні мати такі обов'язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата і місце складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий чи електронний підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Із матеріалів справи вбачається, що у позивача наявні всі необхідні первинні документи, на підставі яких позивачем задекларовано грошові зобов'язання з податку на додану вартість.

Правова позиція Верховного Суду України у розглядуваній категорії спорів, відображена, зокрема, у постанові цього суду від 31.01.2011 року № 14/11 у справі за позовом закритого акціонерного товариства «Мукачівський лісокомбінат» до Мукачівської об'єднаної державної податкової інспекції в Закарпатській області про визнання недійсним податкового повідомлення-рішення. Так, за тотожних обставин та на підставі вказаних норм Закону Верховний Суд України дійшов висновку про те, що «чинне законодавство України не ставить в залежність виникнення у платника ПДВ права на податковий кредит від дотримання вимог податкового законодавства іншим суб'єктом господарювання, зокрема, тим, який не був постачальником товарів (послуг), на вартість яких нарахований ПДВ, що включений платником податку до податкового кредиту.

Верховний Суд України у вказаному рішенні також наголосив, що такий висновок «узгоджується із практикою Європейського Суду з прав людини. Так, у справі «БУЛВЕС»АД проти Болгарії» (заява № 3991/03) Європейський Суд з прав людини у своєму рішенні від 22 січня 2009 року зазначив, що платник податку не повинен нести наслідків невиконання постачальником його зобов'язань зі сплати податку і в результаті сплачувати ПДВ другий раз, а також сплачувати пеню. На думку Суду, такі вимоги стали надмірним тягарем для платника податку, що порушило справедливий баланс, який повинен підтримуватися між вимогами суспільного інтересу та вимогами захисту права власності».

Також суд звертає увагу на рішення Європейського Суду з прав людини від 9 січня 2007 року, про порушення Україною статті 1 Першого протоколу у справі «Інтерсплав проти України».

Так, у п. 37 рішення вказується: «Заявник стверджував, що він сплачував податки відповідно до Закону і ці платежі перевірялись декілька разів державними органами. Він зазначив, що він не несе відповідальності за діяльність інших компаній, у яких він купував металевий брухт, ціна на який включала ПДВ. Обов'язок сплачувати це ПДВ покладався на ці компанії, а не на заявника. Заявник підкреслив, що він не мав ні компетенції, ні можливості контролювати господарську діяльність інших підприємств і ситуація, на яку посилається Уряд, вказує на незадовільну діяльність податкових органів, за які заявник не повинен нести відповідальність. Він далі підкреслював, що численні перевірки його діяльності які здійснювалися податковими органами, не виявили порушень, на підставі яких останні могли б ґрунтувати свої відмови».

Відповідно до п. 38 рішення зазначено: «На думку Суду, коли державні органи володіють будь-якою інформацією про зловживання в системі відшкодування ПДВ, що здійснюються конкретною компанією, вони можуть вжити відповідних заходів для запобігання або усунення таких зловживань. Суд, однак, не може прийняти зауваження Уряду щодо загальної практики з відшкодування ПДВ за відсутності будь-яких ознак, які б указували на те, що заявник був безпосередньо залучений до таких зловживань».

Таким чином, зобов'язання контрагентів позивача не спричиняють цивільно-правових чи податкових наслідків для позивача, так само позивач не може нести відповідальність за будь-які порушення законодавства вчинені його контрагентами.

Також, суд зазначає, що документи та інші дані, що спростовують реальність здійснення господарської операції, яка відображена в податковому обліку, повинні оцінюватися з урахуванням специфіки кожної господарської операції - умов перевезення, зберігання товарів, змісту послуг, що надаються тощо.

При цьому сама собою наявність або відсутність окремих документів, а так само помилки у їх оформленні не є підставою для висновків про відсутність господарської операції, якщо з інших даних вбачається, що фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобов'язаннях платника податків у зв'язку з його господарською діяльністю мали місце (Ухвала ВАСУ від 20.01.2015 року № К/800/15312/13).

Товарно-транспортні накладні не є документами первинного бухгалтерського обліку, на підставі яких проводиться оприбуткування поставленого товару, та не є єдиним та безумовним документом, що підтверджує факт придбання або продажу товарно-матеріальних цінностей, а тому висновки є безпідставними та зробленими при довільному трактуванні як норм чинного законодавства, так і фактичних обставин.

Зазначеної позиції дотримуються у своїй практиці адміністративні суди вищих інстанцій, зокрема такий висновок наведено в ухвалі ВАС України від 16 квітня 2013 року № К/800/9087/13 та в ухвалі ВАСУ від 19 лютого 2013 року №К/9991/64514/11.

Відповідно до ст. 69 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Суд акцентує увагу на тому, що відповідно до частини 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Такий підхід узгоджується з практикою Європейського Суду з прав людини. Так, у пункті 110 рішення від 23 липня 2002 року у справі «Компанія «Вестберґа таксі Актіеболаґ» та Вуліч проти Швеції» визначив, що «…адміністративні суди, які розглядають скарги заявників стосовно рішень податкового управління, мають повну юрисдикцію у цих справах та повноваження скасувати оскаржені рішення. Справи мають бути розглянуті на підставі поданих доказів, а довести наявність підстав, передбачених відповідними законами, для призначення податкових штрафів має саме податкове управління.».

Згідно з ч.1 ст.94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку щодо задоволення позовних вимог.

Керуючись ст. 163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд - ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 07.06.2016 № та №, що винесені Дніпропетровською об'єднаною державною податковою інспекцією Головного управління ДФС у Дніпропетровській області.

Стягнути на користь позивача судовий сбір у розмірі 1378 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Дніпропетровської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Дніпропетровській області.

Постанова суду може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги через Дніпропетровський окружний адміністративний суд з одночасним направленням копії апеляційної скарги особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі складення постанови у повному обсязі, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

У разі якщо справа розглядалась судом за місцезнаходженням суб'єкта владних повноважень і він не був присутній у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, але його було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо у суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Повний текст постанови складено 12 грудня 2016 року

Суддя О.В. Єфанова