Справа № 824/970/16-а
Суддя: Дембіцький Павло Дмитрович
Дата ухвалення: 2017-03-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 березня 2017 р. м. Чернівці Справа № 824/970/16-а

Чернівецький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Дембіцький П.Д.,

за участю:

секретаря судового засідання Антонюк О.В.,

представника позивача Бошелюк Ю.М.,

представника відповідача Семенюк В.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Відділ Урядового фельд`єгерського зв`язку Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України в м. Чернівцях треті особи, -

В С Т А Н О В И В:
В поданому до суду адміністративному позові ОСОБА_1 просить: визнати протиправним та скасувати пункт 1.2.8. наказу Відділу Урядового фельд`єгерського зв`язку Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України в м. Чернівцях про визнання №26-ос від 27.10.2016 року "Про особовий склад", в частині, що стосується ОСОБА_1 ; зобов`язати Відділ Урядового фельд`єгерського зв`язку Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України в м. Чернівцях вчинити дії, щодо звільнення ОСОБА_1 з військової служби Держспецзв`язку у м. Чернівці на підставі п.п. "а" ч. 6 ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" після закінчення строку дії контракту від 26.10.2015 року.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 26.10.2015 року між позивачем та адміністрацією Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України в особі Голови Держспецзв`язку укладено контракт про проходження військової служби у Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України на посадах осіб офіцерського складу, який укладено на один рік з 01.01.2016 року по 31.12.2016 року.

21.10.2016 року позивач звернувся з рапортом до начальника відділу урядового фельд`єгерського зв`язку Держспецзв`язку в м. Чернівці про те, що немає наміру укладати новий контракт, однак зазначений рапорт задоволений не був. Натомість, відповідачем прийнято наказ № 26-ос від 27.10.2016 року, яким продовжено дію контракту з 01.01.2017 року до оголошення мобілізації.

Відповідно до частини 3 статті 23 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" для громадян, які приймаються на військову службу за контрактом у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення правового режиму воєнного стану та призначаються на посади, строк військової служби в календарному обчисленні встановлюється до закінчення особливого періоду або до оголошення рішення про демобілізацію.

Позивач зазначає, що особливий період в Україні діяв з 20.01.2015 року до 22.08.2015 року. Окрім того, оголошувалась часткова мобілізація на військову службу без введення воєнного стану в Україні або окремих її місцевостях.

Таким чином, на думку позивача, станом на 26.10.2015 року особливий період в державі не діяв, а тому спірний наказ є протиправним та підлягає скасуванню.

Представник позивача в судовому засідання позовні вимоги підтримав та просив суд задовольнити їх у повному обсязі.

Відповідач не погоджуючись із позовними вимогами надав суду письмові заперечення в яких зазначив, що особливий період настає, зокрема, з моменту оголошення мобілізації і охоплює час мобілізації, який закінчується з виданням Президентом України відповідного указу та здійснення дій, заходів, спрямованих на повернення життєдіяльності країни до режиму роботи і функціонування в умовах мирного часу.

На думку відповідача, особливий період тривав на час виникнення спірних правовідносин і не закінчився на момент винесення спірного наказу.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти позовних вимог та просив суд відмовити у їх задоволенні.

Заслухавши пояснення позивача, дослідивши наявні матеріали, всебічно та повно з`ясувавши всі обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення для вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 26.10.2015 року держава, від імені якої виступає Адміністрація Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України в особі голови Держспецзв`язку генерал-майора Держспецзв`язку ОСОБА_2 та громадянин України ОСОБА_1 старший лейтенант внутрішньої служби, офіцер фельдзв`язку Відділу Головного управління, уклали Контракт про проходження громадянами України військової служби в державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України на посадах осіб офіцерського складу. Контракт укладено на строк один рік з 01.01.2016 року до 31.12.2016 року. Пунктом шостим Контракту встановлено, що не пізніше ніж за два місяці до закінчення строку дії цього Контракту сторони зобов`язуються повідомити одна одну про намір укласти новий контракт чи відмову в його укладенні із зазначенням причин, передбачених нормативно-правовими актами. (а.с. 8-9).

Листом Головного управління урядового фельд`єгерського зв`язку від 30.09.2016 року №63/08-1722 "Щодо подальшого проходження військової служби військовослужбовцями, які уклали контракт на один рік (з 01.01.2016 року по 31.12.2016 року)" від начальників підрозділів урядового фельд`єгерського зв`язку Держспецзв`язку вимагалось забезпечити підготовку та підписання нового контракту з військовослужбовцями, які до 30.09.2016 року подали рапорт з проханням про укладення нового контракту та проведення додаткової бесіди з військовослужбовцями, які уклали контракт до 31.12.2016 року не виявили бажання продовжити військову службу. (а.с. 29).

21.10.2016 року позивач звернувся до начальника Відділу урядового фельд`єгерського зв`язку Держспецзв`язку в місті Чернівці з рапортом про відмову в укладенні контракту.

27.10.2016 року відповідачем винесено наказ № 26-ОС "Про особовий склад", пунктом 1.2. якого, продовжено за підпунктом 2 частини 9 статті 22 Закону та пунктом 165 Положення старшому лейтенанту ОСОБА_1 офіцеру фельдзв`язку Відділу дію контракту понад встановлений строк з 01.01.2017 року до оголошення демобілізації (а.с. 11).

28.10.2016 року, у зв`язку із звернення позивача із рапортом, начальником Відділу ГУУФЗ Держспецзв`язку в м. Чернівцях підполковником ОСОБА_3 у присутності старшого офіцера фельдзв`язку з особливих доручень майора ОСОБА_4 та офіцера фельдзв`язку ОСОБА_5 проведено бесіду із старшим лейтенантом ОСОБА_6 . Під час бесіди позивачу додатково доведено ст. 1 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію", зокрема поняття "особливий період" і "демобілізація" та вимоги п. 2 ст. 166 Положення про проходження військової служби (навчання) військовослужбовцями Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України щодо порядку звільнення військовослужбовців, які перебувають у цей час на військовій службі в Держспецзв`язку. Також доведено наказ Відділу УФЗ Держспецзв`язку в м. Чернівцях від 27.10.2016 року №26-ос щодо продовження дії його попереднього контракту від 26.10.2015 року понад встановлений строк з 01.01.2017 року до оголошення демобілізації. (а.с. 12).

До вказаних спірних правовідносин суд застосовує наступні положення законодавства та робить висновки по суті спору.

Відповідно до частини 1 статті 1 Закону України "Про Державну службу спеціального зв`язку та захисту інформації України" від 23.02.2006 року N3475-IV (Закон N3475-IV) державна система урядового зв`язку - система спеціального зв`язку, що функціонує в інтересах здійснення управління державою у мирний час, в умовах надзвичайного стану та в особливий період із забезпеченням додержання вимог законодавства під час передавання, приймання та оброблення інформації, що містить державну таємницю.

Частинами 3 та 5 статті 11 Закону N3475-IV комплектування Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України військовослужбовцями і проходження ними військової служби здійснюються відповідно до Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу". На військовослужбовців Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України поширюється дія статутів ЗС України та законодавство України, що встановлює загальний порядок і умови проходження військової служби.

Відповідно до п. 2 Положення про проходження військової служби (навчання) військовослужбовцями Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, затвердженого Указом Президента України від 31.07.2015 року N463/2015 (Положення N463/2015) громадяни проходять військову службу (навчання) за контрактом у Держспецзв`язку в добровільному порядку. Громадяни, які проходять військову службу в Держспецзв`язку, є військовослужбовцями Держспецзв`язку.

Відповідно до п. 6 Положення N463/2015 початок і закінчення проходження військової служби, строки військової служби, граничний вік перебування на ній визначено Законом України "Про військовий обов`язок і військову службу".

Відповідно до п. 16 Положення N463/2015 з громадянином, який вступає на військову службу, укладається контракт - письмова угода між громадянином і державою, від імені якої виступає Держспецзв`язку, що встановлює правові відносини між зазначеними сторонами.

Відповідно до пп. 3 п. 17. Положення N463/2015 право на укладення контрактів про проходження військової служби та контракту про навчання надається начальникам підрозділів Держспецзв`язку - з військовослужбовцями, які проходять військову службу за контрактом у цих підрозділах на посадах осіб рядового складу, сержантського і старшинського складу, офіцерського складу, за якими штатом (штатним розписом) передбачені військові звання до підполковника включно, а також із громадянами, які приймаються на військову службу на зазначені посади за контрактом.

Абзацом сьомим пункту 30 Положення N463/2015 у разі настання особливого періоду для військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом, дія контракту продовжується відповідно до частини дев`ятої статті 23 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу".

Відповідно до пп. 165 П. 30 Положення N463/2015 в особливий період військовослужбовці Держспецзв`язку проходять військову службу в порядку, передбаченому цим Положенням та іншими нормативно-правовими актами, що регулюють порядок проходження військової служби в особливий період.

Підпунктом другим пункту 166 Положення N463/2015 встановлено, що з моменту оголошення мобілізації до часу, визначеного пунктами 2 або 3 частини восьмої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу": військовослужбовці, які перебувають у цей час на військовій службі в Держспецзв`язку, звільненню в запас не підлягають, крім випадків, передбачених пунктом 1 частини восьмої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу".

Законом України від 17.03.2014 року №1126-VII "Про затвердження Указу Президента України "Про часткову мобілізацію", який набрав чинності 18.03.2014р. затверджено Указ Президента України від 17.03.2014 р. № 303 «Про часткову мобілізацію».

Відповідно до вказаного Указу, вирішено: Оголосити та провести часткову мобілізацію (далі - мобілізація); Мобілізацію провести на території Вінницької, Волинської, Дніпропетровської, Донецької, Житомирської, Закарпатської, Запорізької, Івано-Франківської, Київської, Кіровоградської, Луганської, Львівської, Миколаївської, Одеської, Полтавської, Рівненської, Сумської, Тернопільської, Харківської, Херсонської, Хмельницької, Черкаської, Чернівецької, Чернігівської областей, міста Києва; Мобілізацію на території Автономної Республіки Крим та міста Севастополя здійснити з числа громадян, які в добровільному порядку висловили бажання бути призваними на військову службу, у тому числі шляхом прибуття до військових комісаріатів, військових частин; Мобілізація проводиться протягом 45 діб із дня набрання чинності цим Указом; Голові Служби безпеки України, начальнику Управління державної охорони України, Голові Служби зовнішньої розвідки України, вищому командуванню Національної гвардії України, керівникам центральних органів виконавчої влади, які мають у своєму підпорядкуванні військові формування України, Оперативно-рятувальну службу цивільного захисту, перевести підпорядковані військові формування України, Оперативно-рятувальну службу цивільного захисту на організацію та штати воєнного часу.

Законом України від 06.05.2014 року №1240-VII "Про затвердження Указу Президента України "Про часткову мобілізацію", який набрав чинності 07.05.2014р. затверджено Указ Президента України від 06.052014 р. № 454 "Про часткову мобілізацію".

Відповідно до вказаного Указу, вирішено: Оголосити та провести часткову мобілізацію; Мобілізацію провести на території Вінницької, Волинської, Дніпропетровської, Донецької, Житомирської, Закарпатської, Запорізької, Івано-Франківської, Київської, Кіровоградської, Луганської, Львівської, Миколаївської, Одеської, Полтавської, Рівненської, Сумської, Тернопільської, Харківської, Херсонської, Хмельницької, Черкаської, Чернівецької, Чернігівської областей, міста Києва; Мобілізація проводиться протягом 45 діб із дня набрання чинності цим Указом.

Законом України від 22.07.2014 року №1595-VII "Про затвердження Указу Президента України "Про часткову мобілізацію", який набрав чинності 24.07.2014р. затверджено Указ Президента України від 21.07.2014 р. № 607 "Про часткову мобілізацію".

Відповідно до вказаного Указу, вирішено: Оголосити та провести часткову мобілізацію; Мобілізацію провести на території Вінницької, Волинської, Дніпропетровської, Донецької, Житомирської, Закарпатської, Запорізької, Івано-Франківської, Київської, Кіровоградської, Луганської, Львівської, Миколаївської, Одеської, Полтавської, Рівненської, Сумської, Тернопільської, Харківської, Херсонської, Хмельницької, Черкаської, Чернівецької, Чернігівської областей, міста Києва; Мобілізація проводиться протягом 45 діб із дня набрання чинності цим Указом.

Законом України від 15 січня 2015 року № 113- "Про затвердження Указу Президента України "Про часткову мобілізацію"», який набрав чинності 20.01.2015р. затверджено Указ Президента України від 14 січня 2015 року № 15 «Про часткову мобілізацію".

Відповідно до вказаного Указу, вирішено: Оголосити та провести протягом 2015 року часткову мобілізацію у три черги протягом 210 діб із дня набрання чинності цим Указом; Мобілізацію провести на території Вінницької, Волинської, Дніпропетровської, Донецької, Житомирської, Закарпатської, Запорізької, Івано-Франківської, Київської, Кіровоградської, Луганської, Львівської, Миколаївської, Одеської, Полтавської, Рівненської, Сумської, Тернопільської, Харківської, Херсонської, Хмельницької, Черкаської, Чернівецької, Чернігівської областей, міста Києва.

Статтею першою Закону України від 06 грудня 1991 року № 1932-XII "Про оборону України" визначено, що особливий період - це період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Також статтею першою Закону України від 21 жовтня 1993 року №3543-XII "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" визначено, що особливий період це період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Мобілізація - це комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано.

Демобілізація - це комплекс заходів, рішення про порядок і терміни проведення яких приймає Президент України, спрямованих на планомірне переведення національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на роботу і функціонування в умовах мирного часу, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати мирного часу.

У відповідності до ч. 4 ст. 3, ч. 5 та ч. 8 ст. 4 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" передбачено, що зміст мобілізації становить: переведення національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій, а також адміністративно-територіальних одиниць України на роботу в умовах особливого періоду; переведення Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту на організацію і штати воєнного часу.

Системний аналіз наведених норм доводить, що особливий період нестає з моменту оголошення рішенням про мобілізацію. При цьому, час мобілізації не обмежується строками проведення мобілізації, які встановлені у наведених Указах Президента України "Про часткову мобілізацію". Фактично, час мобілізації припиняється після проведення демобілізації.

Згідно з ч. 1 та ч. 4 ст. 2 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" № 2232-XII передбачено, що військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.

У відповідності до пп. «б» ч.2 ст.26 Закону № 2232-XII встановлено, що звільнення зі служби проводиться: військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом, - на підставах, передбачених частиною шостою з урахуванням випадків, визначених частиною восьмою цієї статті.

Згідно з пп. «а» ч. 6 ст. 26 Закону № 2232-XII передбачено, що контракт припиняється (розривається), а військовослужбовці, які проходять військову службу за контрактом, звільняються з військової служби у зв`язку із закінченням строку контракту.

Положеннями пунктів 1-3 частини 8 статті 26 Закону № 2232-XII визначено обставини звільнення військовослужбовців, зокрема, під час особливого періоду, під час воєнного стану та після прийняття рішення про демобілізації.

Приписами п. 1 ч. 8 ст. 26 Закону № 2232-XII встановлено, що під час дії особливого періоду з військової служби звільняються військовослужбовці з моменту оголошення мобілізації до часу, визначеного пунктами 2 або 3 цієї частини: а) жінки, які мають дитину (дітей) віком до 18 років, якщо вони не висловили бажання продовжувати військову службу; б) за станом здоров`я - на підставі висновку (постанови) військово-лікарської комісії про непридатність до військової служби в мирний час, обмежену придатність у воєнний час, якщо вони не висловили бажання продовжувати військову службу; в) у зв`язку з позбавленням військового звання в дисциплінарному порядку; г) у зв`язку з обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили, яким призначено покарання у виді позбавлення волі, обмеження волі або позбавлення військового звання; ґ) через такі сімейні обставини або інші поважні причини: виховання матір`ю (батьком) - військовослужбовцем, яка (який) не перебуває у шлюбі, дитини або кількох дітей віком до 18 років, які з нею (з ним) проживають, без батька (матері); утримання жінкою (чоловіком) - військовослужбовцем повнолітньої дитини віком до 23 років, яка є інвалідом I чи II групи, якщо вона (він) не висловила (не висловив) бажання продовжувати військову службу; необхідність постійного стороннього догляду за хворою дружиною (чоловіком), дитиною, а також батьками своїми чи дружини (чоловіка), що підтверджується відповідним медичним висновком медико-соціальної експертної комісії для осіб віком понад 18 років чи лікарсько-консультативної комісії для осіб до 18 років; наявність у військовослужбовця трьох і більше дітей віком до 18 років; утримання жінкою (чоловіком) - військовослужбовцем дитини - інваліда підгрупи А віком до 18 років, якщо вона (він) не висловила (не висловив) бажання продовжувати військову службу; д) у зв`язку з проведенням організаційних заходів у порядку, визначеному Генеральним штабом Збройних Сил України, за умови завершення виконання визначених завдань; е) через службову невідповідність осіб рядового, сержантського і старшинського (крім прапорщиків, старших прапорщиків, мічманів, старших мічманів) складу у разі невиконання службових обов`язків; є) призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, а також які вислужили встановлені строки строкової військової служби, військової служби за призовом осіб офіцерського складу у строки, визначені рішенням Президента України; ж) які вислужили строк військової служби за контрактом, укладеним на умовах, передбачених абзацом другим частини третьої статті 23 цього Закону; з) які досягли граничного віку перебування військовозобов`язаних у запасі, якщо вони не висловили бажання продовжувати військову службу під час особливого періоду.

Військовослужбовці також можуть бути звільнені з військової служби з підстав, передбачених пунктами "в", "г", "е", "є", "и" частини шостої та пунктами "в", "г", "е", "є" частини сьомої цієї статті.

Також з військової служби звільняються військовослужбовці, які є студентами, аспірантами чи докторантами денної форми навчання та були призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період. Такі особи можуть продовжувати військову службу, якщо вони виявили таке бажання.

Оскільки законодавець пов`язує продовження дії контракту понад встановлені строки на період до оголошення демобілізації не з часом дії особливого періоду, а з моментом його настання, то дія Контракту позивача продовжується понад встановлений строк на період до оголошення демобілізації.

При цьому, зазначена норма обмежує продовження дії Контракту понад встановлені строки крім випадку, передбаченого пп. «ж» п. 1 ч. 8 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу", який не розповсюджується на спірні правовідносини.

Згідно з пп. «а» п. 3 ч. 8 ст. 26 вказаного Закону передбачено, що під час дії особливого періоду з військової служби звільняються військовослужбовці після прийняття рішення про демобілізацію призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, а також які вислужили встановлені строки строкової військової служби, військової служби за призовом осіб офіцерського складу, у строки, визначені рішенням Президента України.

На підставі аналізу вищенаведених норм права суд зазначає, що закінчення дії строку контракту є підставою для його розірвання у тому випадку, якщо не було виявлено бажання військовослужбовця укласти новий контракт, при цьому в односторонньому порядку продовження дії строку контракту на проходження військової служби понад встановлений контрактом строк можливо лише виключно у разі настання особливого періоду.

Особливий період настає, зокрема, з моменту оголошення мобілізації і охоплює час мобілізації, який закінчується з виданням Президентом України відповідного Указу та здійснення дій, заходів, спрямованих на повернення життєдіяльності країни до режиму роботи і функціонування в умовах мирного часу.

Згідно зі статтею 11 Закону № 3543-XII, рішення про демобілізацію із внесенням його на затвердження Верховною Радою України приймає Президент України, однак станом на момент звернення позивача із рапортом про звільнення з військової служби таке рішення Президентом України не приймалось.

Отже, особливий період тривав на час виникнення спірних у цій справі правовідносин і не закінчився на момент вчинення відповідачем спірних дій.

Частиною 9 ст. 23 Закону № 2232-XII визначено, у разі настання особливого періоду для військовослужбовців, у яких закінчився строк військової служби, встановлений цією статтею, військова служба, а для військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом, дія контракту продовжується понад встановлені строки на період до оголошення демобілізації, крім випадків, визначених частиною восьмою статті 26 цього Закону.

Таким чином, законодавець пов`язує продовження дії контракту понад встановлені строки на період до оголошення демобілізації не з часом дії та закінчення особливого періоду, а вказує, що з моменту його настання діє особливий порядок продовження контракту військовослужбовців. Закінчення строку, який зазначено у контракті позивача, не може бути підставою для звільнення ОСОБА_1 з військової служби.

За таких обставин, оскаржуване рішення Відділу Урядового фельд`єгерського зв`язку Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України в м. Чернівцях є правомірним.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що вимоги позивача щодо визнання протиправним та скасування спірного наказу та зобов`язання вчинити дії щодо звільнення з військової служби, є необґрунтовані, не відповідають вимогам закону, а тому в задоволенні позову слід відмовити.

Оцінюючи правомірність дій та рішень відповідача, суд керується критеріями, закріпленими у частині 3 статті 2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури, яких повинні дотримуватися суб`єкти владних повноважень при реалізації дискреційних повноважень.

Відповідно до частини 3 статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім проявам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Судовим розглядом не встановлено порушення відповідачем - Відділом Урядового фельд`єгерського зв`язку Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України в м. Чернівцях, зазначених критеріїв.

Згідно частини першої статті 11 КАС України вбачається, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Статтею 71 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Відповідач довів правомірність своїх дій.

Згідно із пунктом 4 частини третьої статті 129 Конституції України однією із основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Між тим, і частина 1 статті 71 КАС України також покладає обов`язок на позивача довести ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги та заперечення.

Враховуючи вище викладене та не встановивши факту порушення прав та охоронюваних законом інтересів позивача, суд не вбачає правових підстав для задоволення заявленого адміністративного позову.

Статтею 86 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Враховуючи вищевикладене, не встановивши в судовому засіданні факту порушення прав та охоронюваних законом інтересів позивача, суд не вбачає правових підстав для задоволення заявленого адміністративного позову.

Відтак, адміністративний позов ОСОБА_7 до Відділу Урядового фельд`єгерського зв`язку Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України в м. Чернівцях про визнання протиправним та скасування наказу №26-ос від 27.10.2016 року "Про особовий склад", в частині, що стосується ОСОБА_1 та зобов`язати Відділ Урядового фельд`єгерського зв`язку Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України в м. Чернівцях вчинити дії, щодо звільнення ОСОБА_1 з військової служби, є таким, що не підлягає задоволенню.

Із врахуванням наведеного повно, всебічно та об`єктивно дослідивши докази по справі, суд робить висновок, про відмову в задоволенні позовних вимог.

Аналогічна правова позиція висловлена у рішеннях Вищого адміністративного суду України від 16.02.2015 року справа № 800/582/14; від 26 травня 2016 року справа № К/800/35542/15

Частиною 2 статті 94 КАС України визначено, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони - суб`єкта владних повноважень, суд присуджує з іншої сторони всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати, пов`язані із залученням свідків та проведенням судових експертиз.

На підставі викладеного, керуючись статтями 2, 6, 11, 69-71, 86, 94, 158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:
У задоволенні адміністративного позову відмовити.

У відповідності до ст.ст. 185-186 КАС України апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення до Вінницького апеляційного адміністративного суду через Чернівецький окружний адміністративний суд. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, проголошення вступної та резолютивної частини рішення, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дні отримання копії постанови.
Згідно статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України постанова, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмовити у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя П.Д. Дембіцький

Постанова в повному обсязі складена 28 березня 2017 р.