Справа № 802/562/16-а
Суддя: Воробйова Інна Анатоліївна
Дата ухвалення: 2017-03-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

24 березня 2017 р. Справа № 802/562/16-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Воробйової І.А.,

за участю:

секретаря судового засідання: Фурмана В.В.

представника позивача: ОСОБА_1

відповідача: ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом: ОСОБА_3

до: Державного нотаріуса Вінницької районної державної нотаріальної контори ОСОБА_2

про: визнання протиправним та скасування рішення, зобов'язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_3 (далі ОСОБА_3, позивач) з адміністративним позовом до державного нотаріуса Вінницької районної державної нотаріальної контори ОСОБА_2, як державного реєстратора (далі державний нотаріус Вінницької ДНК ОСОБА_2, державний реєстратор, відповідач) про :

- скасування незаконного рішення від 18.04.2016р. за номером №29305305 про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень ;

- зобовязання розглянути заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 12.04.2016 р.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що до позивача в процесі реформування аграрного сектора економіки шляхом проведення розпаювання майна у власність перейшла частка майнового паю, що складалась із частини корівника. В подальшому, з метою державної реєстрації права власності на даний пай, позивач звернувся до відповідача, однак йому було відмовлено з наступних підстав: копія акта прийому передачі майнових паїв пайщикам в натурі від 12.07.2004 року не завірена у встановленому законом порядку; з даного акту неможливо встановити склад майна, оскільки не зазначено його адресу та на ньому відсутня печатка про його затвердження та відсутні три підписи членів комісії; у свідоцтві про право власності на майновий пай є незастережні виправлення та дописки; акт прийому передачі майнових паїв пайщикам в натурі датований 15.07.2004 року, а свідоцтво про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства (майновий сертифікат) 12.06.2013 року.

З такою відмовою позивач не погоджується, зазначаючи, що державним реєстратором у своєму рішенні не вказано обставини, на підставі яких останній дійшов висновку щодо не відповідності заявлених вимог і поданих документів вимогам чинного законодавства. А відтак, оскаржуване рішення є незаконним та підлягає скасуванню, у звязку із чим, позивач звернувся до суду із цим позовом.

Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав та просив задовольнити з підстав викладених у ньому.

Відповідач проти позову заперечив та просив відмовити в його задоволенні з підстав викладених у письмових запереченнях. Зокрема вказав, що ОСОБА_3 було відмовлено у державній реєстрації права власності у звязку із не відповідністю поданих документів вимогам чинного законодавства, що, в свою чергу, є однією підставою для відмови. Так, свідоцтво про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства (майновий сертифікат) 12.06.2013 року містить незастережні виправлення та описки. Окрім того, акт прийому передачі від 2004 року не може посвідчувати виділ майна в натурі з майнового паю, власником якого ОСОБА_3 став у 2013 році. За таких обставин, оскаржуване рішення є правомірним, а доводи позивача необґрунтованими та безпідставними.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення осіб, що беруть участь у справі, суд встановив наступне.

12.04.2016 року ОСОБА_1 що діяв в інтересах ОСОБА_3 звернувся до державного нотаріуса Вінницької районної нотаріальної контори ОСОБА_2, як державного реєстратора із заявою про проведення державної реєстрації права власності на будівлю, що знаходиться на вулиці Фермерській 12-а, село Степанівка, Вінницький район, Вінницька область.

До вказаної заяви додав наступні документи: квитанцію про сплату адміністративного збору, довіреність ОСОБА_1 на представлення інтересів ОСОБА_3 та паспорт першого, технічний паспорт на виробничий будинок (будівля 4 рядного корівника) станом на 03.08.2105р., рішення Степанівської сільської ради Вінницької області №15 від 31.03.2016р. про надання номерів будівлям по вул. Фермерській, копію акта прийому передачі пайщикам в натурі від 15.07.2014 р., свідоцтво про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства (майновий сертифікат).

За наслідком розгляду даної заяви, 18.04.2016 р. прийнято рішення №29305305, яким відмовлено в реєстрації, з наступних підстав: Заявником подано копію акта прийому передачі майнових паїв пайщикам в натурі від 12.07.2004 року не завірену у встановленому законом порядку. 14.04.2016 року заявником додано до заяви оригінал акта прийому передачі майнових паїв пайщикам в натурі від 12.07.2004 року. З даного акта неможливо встановити склад майна, оскільки не зазначено його адресу. На даному акті відсутня печатка про його затвердження та відсутні три підписи членів комісії. У наданому свідоцтві про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства (майновому сертифікату) ВІ №200920 виданому Степанівською сільською радою Вінницького району Вінницької області 12.06.2013 р. є незастережні виправлення та дописки. Також зазначений акт прийому передачі майнових паїв пайщикам в натурі датований 15.07.2004 року, а свідоцтво про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства (майновий сертифікат) 12.06.2013 року.

Не погоджуючись із таким рішенням, вважаючи його незаконним, позивач звернувся до суду.

Визначаючись щодо заявлених позовних вимог, суд керується та виходить з наступного.

Правовідносини, пов'язані з набуттям права власності на нерухоме майно та його реєстрація регулюються Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень (далі Закон №1952-IV, в редакції чинній на момент прийняття оскаржуваного рішення).

Так, в розумінні статті 2 Закону №1952-IV, державна реєстрація речових прав на нерухоме майно (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

За приписами пункту 1 частини другої статті 9 Закону №1952-IV, державний реєстратор встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема: відповідність обов'язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення (у випадках, передбачених законом); відповідність повноважень особи, яка подає документи на державну реєстрацію прав; відповідність відомостей про нерухоме майно, наявних у Державному реєстрі прав та поданих документах; наявність обтяжень прав на нерухоме майно; наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або договір (угода) пов'язує можливість проведення державної реєстрації виникнення, переходу, припинення прав на нерухоме майно або обтяження таких прав.

Відповідно до частини першої статті 15 Закону №1952-IV, державна реєстрація прав та їх обтяжень проводиться в такому порядку:

1) прийняття і перевірка документів, що подаються для державної реєстрації прав та їх обтяжень, реєстрація заяви;

2) встановлення факту відсутності підстав для відмови в державній реєстрації прав та їх обтяжень, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та/або їх обтяжень;

3) прийняття рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, відмову в ній або зупинення державної реєстрації;

4) внесення записів до Державного реєстру прав;

5) видача свідоцтва про право власності на нерухоме майно у випадках, встановлених статтею 18 цього Закону;

6) надання витягів з Державного реєстру прав про зареєстровані права та/або їх обтяження.

Із положень частин першої, третьої, четвертої статті 16 Закону №1952-IV, випливає, що заява про державну реєстрацію прав та їх обтяжень подається у паперовій або електронній формі у випадках, передбачених цим Законом. Разом із заявою про державну реєстрацію прав та їх обтяжень у паперовій формі подаються оригінали документів, необхідних для державної реєстрації прав та їх обтяжень, їх копії, засвідчені в установленому порядку. Заява про державну реєстрацію прав та їх обтяжень не приймається у разі відсутності документа, що підтверджує оплату послуг з державної реєстрації прав та їх обтяжень.

При цьому, частинами першою і другої статті 17 Закону №1952-IV, передбачено, що текст документів, що подаються для державної реєстрації прав та їх обтяжень, повинен бути написаний розбірливо. Прізвище, ім'я, по батькові фізичних осіб та їх місце проживання, а також найменування юридичних осіб та їх місцезнаходження повинні бути написані повністю. Не приймаються для державної реєстрації прав та їх обтяжень документи з підчищеннями або дописками, закресленими словами та іншими не обумовленими в них виправленнями, заповнені олівцем, а також з пошкодженнями, які не дають змоги однозначно тлумачити їх зміст.

Частиною першою статті 19 Закону №1952-IV передбачено, що державна реєстрація прав проводиться на підставі: договорів, укладених у порядку, встановленому законом, та актів прийому-передачі активів та/або зобов'язань неплатоспроможного банку приймаючому або перехідному банку, крім випадків, визначених законом; свідоцтв про право власності на нерухоме майно, виданих відповідно до вимог вказаного Закону; свідоцтв про право власності, виданих органами приватизації наймачам житлових приміщень у державному та комунальному житловому фонді; державних актів на право власності або постійного користування на земельну ділянку у випадках, встановлених законом; рішень судів, що набрали законної сили; інших документів, що підтверджують виникнення, перехід, припинення прав на нерухоме майно, поданих органу державної реєстрації прав разом із заявою.

Статтею 24 Закону №1952-IV визначено, що у державній реєстрації прав та їх обтяжень, серед іншого, може бути відмовлено у разі, якщо подані документи не відповідають вимогам, встановленим цим Законом або подані документи не дають змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяження (п. п. 3, 4 ч. 1 ст. 24 Закону №1952).

Із аналізу наведених норм випливає, що у державні реєстрації речових прав має бути відмовлено у разі, якщо подані документи не відповідають вимогам, встановленим Законом №1952-IV.

Як видно із матеріалів справи, представник позивача звернувся до відповідача із відповідною заявою про державну реєстрацію права власності за ОСОБА_3 на будівлю (корівник), що знаходиться на вулиці Фермерській 12-а, село Степанівка, Вінницький район, Вінницька область, за наслідком розгляду якої отримав відмову.

Як зазначалось, підставами для відмови у проведенні державної реєстрації, серед іншого, стали незастережені виправлення та дописки у свідоцтві про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства (майновому сертифікату) ВІ №200920, виданого Степанівською сільською радою Вінницького району Вінницької області 12.06.2013 р. і неспівпадіння дат на акті прийому-передачі майнових паїв (15.07.2004 р.) та свідоцтві про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства (12.06.2013 р.).

З цього приводу суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Процедура розподілу та використання майна реорганізованих колективних сільськогосподарських підприємств на час виділення позивачу майнового паю в натурі, визначалась Порядком розподілу та використання майна реорганізованих колективних сільськогосподарських підприємств, затвердженого наказом Міністерством аграрної політики України № 62 від 14.03.2001 р. (далі Порядок №62, чинний на момент складання акту приймання передачі майнових паїв).

Відповідно до пункту 8 Порядку №62, кожен із співвласників має право скористатися своїм майновим паєм в один із таких способів, серед іншого, отримати свій майновий пай у натурі індивідуально чи разом із членами своєї сім'ї і використати його на свій розсуд; відчужити пай будь-яким способом в установленому законом порядку.

Із положень пункті 9-10 Порядку №62 випливає, що виділення із складу пайового фонду майна у натурі окремим власникам чи групам власників за їх бажанням у процесі вирішення майнових питань здійснюється підприємством-правонаступником (користувачем) на підставі рішення зборів співвласників.

З метою реалізації права власності громадян на майнові паї комісія: визначає користувачів пайового фонду майна реорганізованого підприємства, до яких перейшли зобов'язання з виділення майнових паїв співвласникам. Підставою для визначення користувача є: акти приймання-передавання майна при реорганізації КСП, роздільні (передавальні) баланси, інвентаризаційні описи або встановлений факт використання майна пайового фонду. Комісія приймає від власників майна заяви на ім'я керівника підприємства-правонаступника (користувача майна) про способи використання належних їм майнових паїв у відповідності до пункту 8 цього Положення на основі заяв формує групи співвласників, які виявили бажання отримати свої майнові паї у натурі у спільну часткову власність єдиним комплексом, та список осіб, які прийняли рішення

отримати майно в індивідуальну власність.

Згідно пункту 15 Порядку №62, виділення майнових паїв у натурі окремим особам, які виявили бажання отримати свої майнові паї в індивідуальну власність, проводиться підприємством - користувачем майна із переліку майна, виділеного на ці цілі.

При виділенні майна в натурі конкретному власнику підприємство-правонаступник (користувач) одночасно з підписанням акта приймання-передавання майна робить відмітку про виділення майна в натурі у Свідоцтві про право власності на майновий пайчлена колективного сільськогосподарського підприємства (далі - Свідоцтво), що засвідчується підписом керівника підприємства та печаткою.

Свідоцтво з відміткою про виділення майна в натурі індивідуально, акт приймання-передавання майна можуть бути підставою для оформлення прав власності на зазначене майно в установленому порядку.

В свою чергу, відповідно до пункту 13 Порядку визначення розмірів майнових паїв членів колективних сільськогосподарських підприємств та їх документального посвідчення, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України Про врегулювання питань щодо забезпечення захисту майнових прав селян у процесі реформування аграрного сектору економіки від 28 лютого 2001 р. №177 (далі Порядок №177), майновий пай члена підприємства документально підтверджується свідоцтвом про право власності на майновий пай члена підприємства за зразком згідно з додатком. У разі набуття у власність майнового паю (його частини) на підставі угоди міни, дарування та інших цивільно-правових угод, а також спадкування видається нове свідоцтво.

Свідоцтво видається сільською, селищною або міською радою згідно із списком осіб, які мають право на майновий пай підприємства (п. 14 Порядок №177).

Отже документами, які можуть бути підставою для реєстрації права власності є відповідне свідоцтво та акт приймання передачі, що надаються особою державному реєстратору для проведення державної реєстрації права власності.

Як зазначалось вимогами, що ставляться до документів, які подаються державному реєстратору є відсутність у них підчищень або дописок, закреслених слів та інших не обумовленими в них виправлень, заповнення олівцем, а також з пошкодженнями, які не дають змоги однозначно тлумачити їх зміст.

Проте, у свідоцтві право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства (майновий сертифікат) ВІ №200920 від 12.06.2013р., що подано для проведення державної реєстрації, та оригінал якого оглянуто у судовому засіданні судом, здійснено допис, а саме майно видано в натурі та наявне закреслення, а саме, діагональна червона лінія з правого верхнього кута до лівого нижнього. Окрім того, виправлено останню літеру у назві села «Степанівка».

За таких обставин, суд доходить висновку, що відповідачем обґрунтовано зазначено в оскаржуваному рішенні про невідповідність даного свідоцтва вимогам чинного законодавства, оскільки таке містить незастережні виправлення та дописки. Більш того, досліджуваний документ взагалі перечеркнутий.

Щодо розбіжностей у датах видачі свідоцтва та акта прийому-передачі, про що зазначено в оскаржуваному рішенні, то суд, з посиланням на процитований вище пункт 15 Порядку №62, вказує, що відмітка про виділення майна в натурі у Свідоцтві ставиться одночасно з підписанням акта приймання-передавання майна. А отже, можна дійти висновку, що законодавець встановив, що дати у цих документах мають збігатись або бути максимально наближеними. Тоді як у досліджуваному випадку розбіжність у датах складає девять років.

За таких обставин, на думку суду, відповідач в оскаржуваному рішенні обґрунтовано звернув увагу на різні дати у акті та свідоцтві.

Також підставами для відмови у державній реєстрації зазначено, що копія акта прийому передачі майнових паїв пайщикам в натурі від 12.07.2004 р. не завірена у встановленому законом порядку, на акті відсутня печатка про його затвердження та три підписи членів комісії.

Аналізуючи оскаржуване рішення в цій частині, суд зазначає про наступне.

Як видно із акта прийому передачі майнових паїв від 15.07.2004 року, згідно якого здійснено передачу майна в натурі ОСОБА_3В, на ньому відсутні підписи трьох членів комісії та печатка КСП Мир про його затвердження.

Тут слід зазначити про наступне.

Із положень статті 1 Закону України Про колективне сільськогосподарське підприємство (далі - Закон N 2114-XII), в редакції чинній на момент оформлення акту прийому-передачі), випливає, що колективне сільськогосподарське підприємство (надалі - підприємство) є добровільним об'єднанням громадян у самостійне підприємство для спільного виробництва сільськогосподарської продукції та товарів і діє на засадах підприємництва та самоврядування. Підприємство є юридичною особою, має поточні та вкладні (депозитні) рахунки в установах банку і печатку із своїм найменуванням.

Відповідно до частин другої-третьої статті 9 Закону № 2114-XII, пай є власністю члена підприємства. Право розпоряджатися своїм паєм за власним розсудом член підприємства набуває після припинення членства в підприємстві. Пай може успадковуватися відповідно до цивільного законодавства України та статуту підприємства.

У разі виходу з підприємства його члени мають право на пай натурою, грішми або цінними паперами відповідно до розміру та структури пайового фонду або в іншій, за згодою сторін, формі.

Як видно передача майна натурою від КСП Мир ОСОБА_3 оформлена актом прийманняпередачі, який підписаний більшістю членів комісії (за виключенням трьох осіб) по розпаюванню КСП «Мир», проте не скріплений печаткою.

Відповідно до пунктів 1, 2 Типового положення про комісію з організації вирішення майнових питань, що виникають у процесі реформування аграрного сектору економіки, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №177 від 28 лютого 2001 р. (далі Типове положення № 177), комісія з організації вирішення майнових питань, що виникають у процесі реформування аграрного сектору економіки (далі - комісія), створена з метою забезпечення захисту прав на пайовий фонд майна членів колективних сільськогосподарських підприємств (далі - підприємства), в тому числі реорганізованих, де не завершено процес паювання майна і не здійснено належного оформлення та реалізації цих прав відповідно до законодавства.

У своїй діяльності комісія керується Конституцією України, законами України, актами Президента України і Кабінету Міністрів України, наказами Мінагрополітики, статутом підприємства, положенням про комісію

Згідно підпунктів 8-9 пункту 4 Типового положення №177, комісія відповідно до покладених на неї завдань: визначає розміри паїв колишніх членів підприємства, що не були ними одержані в натурі, грошима або цінними паперами під час припинення членства, а також виявляє осіб, які є їх власниками; розглядає заяви осіб щодо визнання за ними права на майновий пай та правильності розрахунку вартості паїв.

Рішення приймаються простою більшістю голосів присутніх на засіданні членів комісії. У разі рівного розподілу голосів вирішальним є голос голови комісії (п.14 Типового положення №177).

За сукупністю наведених обставин та процитованих норм, враховуючи, що акт приймання - передачі підписаний більшістю членів комісії (15 осіб), безпідставно ставити в недолік даного документа відсутність підписів меншої частини членів комісії, а саме, трьох осіб, адже рішення у цьому випадку вважається прийнятим.

Щодо відсутності на акті прийому-передачі печатки про його затвердження, то суд вказує, на наступне.

В судовому засіданні представником відповідача з цього приводу надано усні пояснення, та зазначено, що печатка відсутня у звязку із ліквідацією КСП Мир.

Разом з тим, згідно довідки виконавчого комітету Степанівської сілької ради Вінницького району Вінницького області №210 від 15.03.2017р. в 1991 році колгосп Мир реорганізовано в КСП Мир, який в 2000 році реструктуризовано в ТОВ СОП Мир, та лише в 2008 році згідно рішення господарського суду Вінницької області останнє було ліквідовано, як юридична особа.

Отже, на момент складання акту підприємство-правонаступник колективного сільськогосподарського підприємства «Мир» не було ліквідовано та створило комісію щодо вирішення питання про передачу паїв громадянам.

Визначаючись щодо необхідності скріплення досліджуваного документа печаткою, суд зазначає про наступне.

Згідно частини першої статті 202 Цивільного кодексу України (далі ЦК України, в редакції чинній на момент складання акта), правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Виходячи зі змісту процитованої норми, правочином є не лише договір, а й передача товару/майна, адже така передача є дією, спрямованою на припинення цивільних прав та обовязків (припиняється обовязок передавати товар/майно та право особи вимагати його передачі).

Досліджуваний акт прийомупередачі є дією осіб, спрямованою на зміну цивільних прав та обовязків, а саме, є одним із документів, що дає підстави змінити власника майна. При цьому іншою стороною є особа, якій передається майно в натурі.

Відповідно до частини першої другої статті 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв'язку.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою.

Отже, аналізуючи наведе, можна дійти висновку, що акт прийому-передачі, підписаний членами комісії, створеної юридичною особою та затверджений головою цієї комісії повинен бути також скріплений печаткою, оскільки є правочином, що не має місце у досліджуваному випадку. А отже позиція відповідача у цій частині є обґрунтованою.

Щодо зазначення в оскаржуваному рішенні про надання незавіреної у встановленому порядку копії акта прийму-передачі, то суд вказує на наступне.

Умови приймання-передавання документів під час зміни керівництва установи, її архіву, а також реорганізації або ліквідації установи, визначались Правилами роботи архівних підрозділів органів державної влади, місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій, затвердженими наказом Державного комітету архівів України № 16 від 16.03.2001 р. (далі Правила №16, чинні на час реорганізації КСП «Мир»).

Так, відповідно до пункту 12.3.1 Правил №16, порядок передавання й подальшого користування документами установи після її реорганізації або ліквідації передбачається в наказі, іншому розпорядчому акті або рішенні про реорганізацію чи ліквідацію установи. Передавання документів установи, що ліквідується, входить до обов'язків комісії, створеної для передавання справ і майна.

Згідно пункту 12.3.5 Привал №16, якщо установа ліквідується, її архівні справи, внесені до Національного архівного фонду, передаються в упорядкованому стані відповідній державній архівній установі, архівному відділу міської ради, а архівні справи з основної діяльності, строки тимчасового зберігання котрих ще не закінчилися, та документи, не закінчені у діловодстві, а також документи з особового складу передаються її органу вищого рівня, якщо він існує на території Автономної Республіки Крим, відповідної області, мм. Києва, Севастополя.

Якщо органів вищого рівня на території зазначених регіонів не

існує, всі архівні справи і документи установи- фондоутворювача передаються до архівних установ, що утворюються органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування для централізованого тимчасового зберігання архівних документів, нагромаджених у процесі документування службових, трудових або інших правовідносин юридичних і фізичних осіб на відповідній території (району, міста), та інших архівних документів, що не належать до Національного архівного фонду (трудові архіви).

Якщо трудові архіви на відповідній території не створені, то зазначені документи передаються до державних архівних установ, архівних відділів міських рад.

В свою чергу, порядок засвідчення копій документів, що перебувають у відповідних архівних відділах регламентується Правилами організації діловодства та архівного зберігання документів у державних органах, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах і організаціях, затвердженими наказом Міністерства

юстиції України № 1000/5 від 18.06.2015 р. (далі Правила № 1000/5).

Із положень пункту 10 розділу II Правил № 1000/5 випливає, що порядок виготовлення, засвідчення та видавання копій документів визначається інструкцією з діловодства установи.

Установа має право засвідчувати копії документів, що створюються в ній, за винятком копій документів, які відповідно до законодавства потребують засвідчення в нотаріальному порядку.

Копії документів виготовляються і видаються на вимогу інших установ або громадян з дозволу керівника установи, його заступників або керівника структурного підрозділу установи.

Копія документа повинна відповідати оригіналу, тобто повністю відтворювати інформацію оригіналу і всі його зовнішні ознаки або їх частину.

Напис про засвідчення копії складається зі слів «Згідно з оригіналом», назви посади, особистого підпису особи, яка засвідчує копію, її ініціалів (ініціалу імені) та прізвища, дати засвідчення копії.

Напис про засвідчення копії скріплюється відбитком печатки відповідного структурного підрозділу установи або печатки «Для копій».

Архівні копії та витяги засвідчуються відповідно до абзацу сьомого пункту 5 глави 4 розділу XII цих Правил.

Так, відповідно до пункту глави 4 розділу XII Правил № 1000/5, архівні копії та витяги видають відповідно до запитів. Ідентичність копій і витягів оригіналам засвідчується підписом керівника архіву (особи, відповідальної за архів) і печаткою установи (за наявності).

Судом встановлено, що разом з заявою державному реєстратору надано копію акта прийомупередачі майнових паїв від 15.07.2004р., завірену секретарем сільської ради, з зазначенням його прізвища та ініціалів, підпису, записом «згідно з оригіналом», дати 18.02.2016 р., скріплено печаткою.

За таких обстави, та враховуючи процитовані вище норми, державним реєстратором безпідставно вказано, що подана копія акту завірена неналежним чином.

Оцінюючи, рішення державного реєстратора в частині відсутності в акті прийому передачі від 15.07.2004 року адреси будівлі право власності на яке, просив зареєструвати ОСОБА_3, суд зазначає про наступне.

Так, на час передачі майна в натурі, а саме, частини корівника 4-х ряд. від КСП Мир гр. ОСОБА_3, даній будівлі не було присвоєно адресу. Така адреса визначена рішенням Степанівської сільської ради Вінницької області лише 12.08.2015 р. відтак, ставити в провину особі такий недолік є безпідставним. Крім того, відсутність чи наявність адреси у акті прийому-передачі при сформованому та наданому реєстратору технічному паспорті, не вказує на неможливість встановлення складу майна.

Отже, відповідачем безпідставно вказано в оскаржуваному рішенні про неможливість встановлення складу майна через відсутність в акті прийому передачі від 15.07.2004 року його адреси.

Таким чином, підсумовуючи вищевикладене та беручи до уваги, що подані позивачем документи, зокрема, свідоцтво про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства (майновий сертифікат ) ВІ №200920 містить незастережні виправлення та дописки, а акт прийому-передачі не скріплений печаткою, суд доходить висновку про наявність підстав у субєкта владних повноважень для прийняття оскаржуваного рішення, адже зазначені документи, як вже вказувалось з посиланням на НПА, є підставою для реєстрації права власності, а тому повинні відповідати вимогам Закону.

Щодо решти недоліків оскаржуваного рішення, то вони не впливають на його суть, оскільки надання документів, які не відповідають вимогам Закону (свідоцтво та акт) є достатньою підставою для відмови у реєстрації права власності. Зазначення про інші недоліки, які не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи не впливають на прийняття оскаржуваного рішення.

За таких обставин відсутні підстави для скасування оскаржуваного рішення.

Щодо позовної вимоги про зобовязання розглянути заяву від 12.04.2016 р., то суд вказує, що така державним реєстратором розглянута та за її наслідком прийнято оскаржуване у цій справі рішення. Оскільки, судом не встановлено обставин, які б вплинули на суть рішення та його не скасовано, відтак, відсутні підстави зобовязувати державного реєстратора розглядати повторно відповідну заяву. Отже у позові в цій части слід відмовити.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб'єкта владних повноважень на підтвердження правомірності свого рішення та докази, надані позивачем, суд доходить висновку, про відсутність підстав для задоволення позову.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат у справі, суд враховує, що відповідно до статті 94 КАС України, особі, що не є субєктом владних повноважень у разі відмови у задоволені позову судовий збір не відшкодовуються.

Керуючись ст.ст. 70, 71, 79, 86, 94, 128, 158, 162, 163, 167, 255, 257 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволені позову відмовити.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 254 КАС України.

Відповідно до ст. 186 КАС України, апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя Воробйова Інна Анатоліївна