Справа № 347/23/17
Суддя: Крилюк М.І.
Дата ухвалення: 2017-03-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 347/23/17
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.03.2017 м. Косів

Косівський районний суд Івано-Франківської області в складі: головуючої - судді: Крилюк М.І.,

секретаря: Терлюжак Н.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Косів адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Уторопської сільської ради про визнання недійсним рішень сесії Уторопської сільської ради,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Уторопської сільської ради про визнання недійсним рішень сесії Уторопської сільської ради.

В судовому засіданні позивач позов підтримав та пояснив, що в його приватній власності знаходиться земельна ділянка площею 0,1147га для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель та споруд. До даної земельної ділянки примикає земельна ділянка площею 0,02га, яка належить до вільного фонду Уторопської сільської ради. Звернувшись із заявою до сесії Уторопської сільської ради про надання йому дозволу на розробку технічної документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки із вільного фонду сільської ради для ведення особистого селянського господарства, якою він користується з 2013року по даний час, то рішенням Уторопської сільської ради від 25.05.2016р. за №40-5/2016 йому відмовлено до наступної сесії, до виходу земельної комісії на місцевість. А так як земельна комісія не виходила на місце розташування земельної ділянки та заява не вирішувалась на сесії Уторопської сільської ради, тому позивач повторно звернувся з аналогічною заявою до сільської ради. Рішенням Уторопської сільської ради, Косівського району, Івано-Франківської області від 16.09.2016р. за №50-6/2016 йому в черговий раз відмовлено до наступної сесії та в зв»язку з тим, що поступили дві заяви на одну й ту ж саму земельну ділянку. Вважає такі рішення сільської ради незаконними та просить їх скасувати, оскільки відсутні жодні підстави, які б свідчили про ненадання йому такого дозволу. Просить позов задоволити.

Представник відповідача - голова Уторопської сільської ради Ніжевський О.І. позов не визнав та суду пояснив, що позивач жодного відношення до даної земельної ділянки немає, оскільки нею користується ОСОБА_3 Також зазначив, що на місце розташування земельної ділянки неодноразово виходила земельна комісія, а оскільки поступили дві заяви на дану ділянку від ОСОБА_3 та позивача, а тому сільска рада прийняла такі рішення. Вважає рішення Уторопської сільської ради законними та просить в позові відмовити.

Суд, вислухавши сторони та вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Згідно ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст.4 ЗУ «Про місцеве самоврядування» місцеве самоврядування в Україні здійснюється на принципах: народовладдя; законності; гласності; колегіальності; поєднання місцевих і державних інтересів; виборності ; правової, організаційної та матеріально-фінансової самостійності в межах повноважень, визначених цим та іншими законами; підзвітності та відповідальності перед територіальними громадами їх органів та посадових осіб; державної підтримки та гарантії місцевого самоврядування; судового захисту прав місцевого самоврядування.

Статтею 16 даного закону передбачено, що органи місцевого самоврядування є юридичними особами і наділяються цим та іншими законами власними повноваженнями, в межах яких діють самостійно і несуть відповідальність за свою діяльність відповідно до закону.

Як встановлено в судовому засіданні 10.05.2016р. ОСОБА_1 звернувся до сесії Уторопської сільської ради із заявою про надання дозволу на виготовлення технічної документації на земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства, якою він користується з 2013року по даний час, що розташована в с.Уторопи, уч.Гниляки, Косівського району та межує із його земельною ділянкою.

Згідно рішення 5 сесії Уторопської сільської ради від 25.05.2016р., №40-5/2016 позивачу відмовлено у даній заяві до наступної сесії, до виходу земельної комісії на місцевість.

Відповідно до матеріалів справи вбачається, що позивач повторно 31.05.2016р. звернувся до сесії Уторопської сільської ради з аналогічною заявою та згідно рішення 6 сесії Уторопської сільської ради, Косівського району, Івано-Франківської області від 16.09.2016р. за №50-6/2016 ОСОБА_1 повторно відмовлено в заяві зазначивши ту ж підставу «до наступної сесії», а також в зв»язку з тим, що поступило дві заяви на одну і ту саму земельну ділянку від ОСОБА_1 та ОСОБА_3, а документація на майно ОСОБА_3 знаходиться на переоформленні.

Суд вважає дані рішення сесії Уторопської сільської ради незаконними з слідуючих обставин.

Відповідно до ч.1ст.116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Згідно пункту «б» ч. 1 ст. 121 Земельного кодексу України, громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності в таких розмірах - для ведення особистого селянського господарства - не більше 2,0 гектара.

Частинами 6,7 ст.118 ЗК України зазначено, що громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри.

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян суб'єктами господарювання, що є виконавцями робіт із землеустрою згідно із законом, у строки, що обумовлюються угодою сторін.

Тобто, з вище наведеної норми закону вбачається, що відмова органу місцевого самоврядування у наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою повинна бути вмотивованою та у законі викладений вичерпний перелік підстав такої відмови.

Проте, в рішеннях п»ятої сесії Уторопської сільської ради, Косівського району, Івано-Франківської області від 25.05.2016р. за №40-5/2016 та в рішенні шостої сесії Уторопської сільської ради, Косівського району, Івано-Франківської області від 16.09.2016р. за №50-6/2016 не наведено жодної із підстав, встановлених ч. 7 ст. 118 Земельного кодексу України, а відмови мотивовані як « відмовити у дозволі заяви до наступної сесії, до виходу земельної комісії на місцевість», а також « так як поступило дві заяви на одну і ту саму земельну ділянку від ОСОБА_1 та ОСОБА_3, а документація на майно ОСОБА_3 знаходиться на переоформленні», що не передбачено вимогами закону.

Судом також встановлено, що на місцевість виходила земельна комісія, проте жодних підстав, які чітко передбачені законом, та які б перешкоджали надати позивачу дозвіл на виготовлення проекту землеустрою не було зафіксовано.

В матеріалах справи наявні акти земельної комісії від 12.09.2016р. та від 21.10.2016р. в яких зазначено тільки, що розгляд заяв ОСОБА_1 та ОСОБА_3 переноситься до наступної сесії, так як документація на майно ОСОБА_3 знаходиться на переоформленні, а також вказано, що землевпорядною організацією були встановлені межові знаки. Площу самовільно захопленої частини земельної ділянки суміжним землекористувачем ОСОБА_3 не визначено, так як із його слів він не користувався цією частиною земельної ділянки та межові знаки не порушував.

Отже, з викладеного вбачається, що оскаржувані рішення сільської ради прийняті із порушенням вимог ст. 19 Конституції України та ч. 7 ст. 118 Земельного кодексу України.

Відповідно до пункту 34 частини 1 статті 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин віднесено до виключної компетенції сільських, селищних, міських рад.

Також твердження представника відповідача про те, що даною земельною ділянкою користується ОСОБА_3 нічим не підтверджено та не наведено в судовому засіданні жодних обгрунтованих підстав чому позивачу було відмовлено у наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою на ділянку, яка належить Уторопській сільській раді та межує із земельною ділянкою ОСОБА_1

В судовому засіданні встановлено, що згідно договору купівлі-продажу від 27.05.2013р. позивач купив в ОСОБА_4 земельну ділянку площею 1147кв.м., що знаходиться в с.Уторопи, присілок Гниляки, Косівського району. Право власності на дану земельну ділянку зареєстровано за ОСОБА_1, що стверджується витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 27.05.2013р. Відповідно до державного земельного кадастру суміжними землекористувачами являються ОСОБА_5, ОСОБА_1 та Уторопська сільска рада. Тобто, земельна ділянка орієнтовною площею 0,02га на яку позивач просить надати дозвіл на виготовлення проекту землеустрою межує із його земельною ділянкою та є її продовженням, що стверджується також фотознімками, які знаходяться в матеріалах справи.

Долучена до матеріалів справи заява ОСОБА_6 від 13.02.2017р. свідчить про те, що вона разом із позивачем в період з 15.05.2005р. щорічно користуються та обробляють земельні ділянки, в тому числі і земельну ділянку орієнтовною площею 0,02га, яка належить до земель вільного фондуУторопської сільської ради.

Тобто, сільська рада не законно відмовила позивачу у наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою, тобто технічної документації на земельну ділянку, належним чином не вивчивши заяву позивача та не давши їй відповідної правової оцінки.

Відповідно до ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Таким чином, враховуючи наведені обставини, судом доведено про незаконність рішень сесії Уторопської сільської ради, а тому рішення п»ятої сесії Уторопської сільської ради, Косівського району, Івано-Франківської області від 25.05.2016р. за №40-5/2016 та рішення шостої сесії Уторопської сільської ради, Косівського району, Івано-Франківської області від 16.09.2016р. за №50-6/2016 про відмову у задоволенні ОСОБА_1 заяви про надання дозволу на розробку технічної документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства із земель комунальної власності сільськогосподарського призначення, орієнтовною площею 0,02га на присілку Гниляки в с.Уторопи, Косівського району, що межує із земельною ділянкою ОСОБА_1 до наступної сесії та виходу земельної комісії на місцевість та в зв"язку із поступленням заяв на одну й ту ж саму земельну ділянку слід скасувати.

Що стосується інших позовних вимог, то в них слід відмовити за недоведеністю в судовому засіданні.

На підставі наведеного ст.ст.118-120, 152, 158-158 ЗК Українита керуючись ст.ст. ст.158-167 КАС України, суд,-

п о с т а н о в и в:

Позов задоволити частково.

Визнати незаконними та скасувати рішення п»ятої сесії Уторопської сільської ради, Косівського району, Івано-Франківської області від 25.05.2016р. за №40-5/2016 та рішення шостої сесії Уторопської сільської ради, Косівського району, Івано-Франківської області від 16.09.2016р. за №50-6/2016 про відмову у задоволенні ОСОБА_1 заяви про надання дозволу на розробку технічної документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства із земель комунальної власності сільськогосподарського призначення, орієнтовною площею 0,02га на присілку Гниляки в с.Уторопи, Косівського району, що межує із земельною ділянкою ОСОБА_1 до наступної сесії та виходу земельної комісії на місцевість та в зв"язку із поступленням заяв на одну й ту ж саму земельну ділянку.

В решті частині позову відмовити.

Стягнути з Уторопської сільської ради , Косівського району на користь ОСОБА_1 - 640грн. оплаченого судового збору.

Постанова суду вступає в законну силу після закінчення строку для подання апеляційної скарги.

Апеляційна скарга на постанову суду може бути подана до Львівського Апеляційного суду через Косівський районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя: М.І. Крилюк