Справа № 804/1783/16
Суддя: Юрко І.В.
Дата ухвалення: 2017-03-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

28 березня 2017 року справа № 804/1783/16

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Юрко І.В., суддів: Гімона М.М., Чумака С. Ю.,

при секретарі судового засідання: Федосєєвій Ю.В.,

за участі представника позивача ОСОБА_1,

за участі представника відповідача та третьої особи Котюк О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Управління Державної служби охорони при ГУМВС України в Дніпропетровській області на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 12 жовтня 2016 року у справі №804/1783/16 за позовом ОСОБА_3 до Управління Державної служби охорони при ГУМВС України в Дніпропетровській області, третя особа - Управління поліції охорони в Дніпропетровській області про стягнення одноразової грошової допомоги при звільнені та середнього заробітку за час затримки розрахунку, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач 28.03.2016 року звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Управління Державної служби охорони при ГУМВС України в Дніпропетровській області, (третя особа - Управління поліції охорони в Дніпропетровській області) про стягнення одноразової грошової допомоги при звільнені та середнього заробітку за час затримки розрахунку, в якому просив:

- стягнути з Управління Державної служби охорони при ГУМВС України в Дніпропетровській області на його користь одноразову грошову допомогу при звільненні у розмірі 14866,02 грн.;

- стягнути з Управління Державної служби охорони при ГУМВС України в Дніпропетровській області на його користь середній заробіток за час затримки розрахунку з 06 листопада 2015 року по день винесення постанови виходячи з розміру середньоденної заробітної плати 96,16 грн..

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 12 жовтня 2016 року позов задоволено.

Стягнено з Управління Державної служби охорони при ГУМВС України в Дніпропетровській області на користь ОСОБА_3 одноразову грошову допомогу при звільненні у розмірі 14866 гривень 02 копійок.

Стягнено з Управління Державної служби охорони при ГУМВС України в Дніпропетровській області на користь ОСОБА_3 середній заробіток за час затримки розрахунку з 06 листопада 2015 року по день винесення постанови виходячи з розміру середньоденної заробітної плати 96 гривень 16 коп..

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просив постанову суду першої інстанції скасувати та постановити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Представник відповідача та третьої особи в судовому засіданні апеляційної інстанції вимоги апеляційної скарги підтримав, просив їх задовольнити.

Позивач в судове засідання апеляційної інстанції не прибув, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Відповідно до частини четвертої статті 196 Кодексу адміністративного судочинства України неприбуття у судове засідання сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату, час та місце апеляційного розгляду, та явка яких у відповідності до статті 120 Кодексу адміністративного судочинства України не визнавалась судом обов'язковою, не перешкоджає судовому розгляду справи.

Відповідно до частини першої статті 195 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції може вийти за межі доводів апеляційної скарги в разі встановлення під час апеляційного провадження порушень, допущених судом першої інстанції, які призвели до неправильного вирішення справи.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника відповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, встановила наступне.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що позивач ОСОБА_3 працював на посаді молодшого інспектора взводу груп затримання Дніпродзержинського міжрайонного відділу Управління Державної служби охорони при ГУМВС України в Дніпропетровській області ( копія трудової книжки - а.с.9).

Наказом начальника Управління Державної служби охорони при ГУМВС України в Дніпропетровській області №110 о/с від 06.11.2015 року позивача звільнено з 06.11.2015 року у запас Збройних сил за пунктом 63 «з» (через скорочення штатів) та зазначено, що вислуга років на день звільнення в календарному обчисленні для виплати надбавки за вислугу років та для виплати одноразової грошової допомоги при звільненні складає 12 років 02 місяців 11 днів (а.с.10).

Відповідно до п.63 «з» Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ особи рядового і молодшого начальницького складу звільняються зі служби в запас (з постановкою на військовий облік): через скорочення штатів - при відсутності можливості подальшого використання на службі.

На запит позивача про нарахування та виплату йому одноразової грошової допомоги при звільненні Управління Державної служби охорони при ГУМВС України в Дніпропетровській області своїм листом №Д-3а/зап/43/23/02-2016 від 26.02.2016 року повідомило про не нарахування ОСОБА_3 вказаної допомоги та відсутність будь-якої заборгованості перед позивачем (а.с.12).

Не погодившись з таким рішенням відповідача, позивач оскаржив його до суду.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення позовних вимог з огляду на наступне.

Регулювання правового становища осіб, які проходять службу в органах внутрішніх справ здійснюється відповідно до спеціального законодавства, зокрема Законів України «Про міліцію», «Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ» тощо (що діяли на момент виникнення спірних правовідносин).

Виплата одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби регулюється, зокрема, статтею 9 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 року №2262-XII (далі по тексту - Закон №2262), відповідно до частини першої якої особам рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу та деяким іншим особам, які мають право на пенсію за цим Законом та звільняються зі служби за станом здоров'я, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби. У разі звільнення зі служби за віком, у зв'язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, закінченням строку контракту, систематичним невиконанням умов контракту командуванням одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби виплачується за наявності вислуги 10 років і більше.

Аналогічне положення закріплено в абзацах першому - третьому пункту 10 Постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 року №393 «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їх сімей» (далі Порядок №393) (в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин), відповідно до якого особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, які звільняються із служби за віком, у зв'язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, закінченням строку контракту, систематичним невиконанням умов контракту командуванням, за наявності вислуги 10 років і більше виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність двох обов'язкових достатніх елементів, що надають можливість здійснити позивачу виплату одноразової грошової допомоги в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення при звільненні. Такими елементами є: 1) наявність передбаченої другим реченням статті 9 Закону №2262 підстави звільнення зі служби - через скорочення штатів при відсутності можливості подальшого використання на службі; 2) наявність вислуги 10 років і більше.

Наведені положення пункту 10 постанови №393 не пов'язують виплату одноразової грошової допомоги з набуттям права на пенсію.

Статтею 9-1 Закону №2262 регулюється питання виплати іншого виду грошової допомоги - щомісячної, яка виплачується особам, які звільнені зі служби за віком, станом здоров'я чи у зв'язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів без права на пенсію.

Аналіз положень частини першої статті 9 та статті 9-1 Закону №2262 дає підстави вважати, що частиною першою статті 9 цього Закону встановлені дві підстави для виплати одноразової грошової допомоги зазначеним в ній особам: які мають право на пенсію за цим Законом та звільняються зі служби за станом здоров'я та які звільнені зі служби за віком, у зв'язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, закінченням строку контракту, систематичним невиконанням умов контракту командуванням за наявності вислуги 10 років і більше. Стаття 9-1 вказаного Закону не пов'язує виплату щомісячної грошової допомоги з наявністю вислуги 10 років.

Таким чином, одноразова грошова допомога особам рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу та деяких інших осіб, які звільнені зі служби за віком, у зв'язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, закінченням строку контракту, систематичним невиконанням умов контракту командуванням має разовий характер. Право на її одержання пов'язане з наявністю 10-річної вислуги та звільненням зі служби, зокрема, з вказаних підстав. Тому ненабуття права на пенсію цих осіб не може нівелювати їх право на отримання зазначеної грошової допомоги за умови наявності 10 років вислуги.

Суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що позивач на момент звільнення зі служби набув право на нарахування та виплату одноразової грошової допомоги в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за повні 12 років відповідно до статті 9 Закону № 2262, з чим погоджується колегія суддів.

В судовому засіданні апеляційної інстанції представник апелянта не зміг пояснити, чому в наказі №110 о/с від 06.11.2015 року про звільнення позивача наявне посилання на вислугу років для виплати в тому числі і одноразової грошової допомоги при звільненні, проте такий наказ не виконується та одноразова грошова допомога позивачу до теперішнього часу не виплачена.

Розмір одноразової грошової допомоги при звільненні, що належить виплаті позивачу складає: 2477,67 грн. х 50% х 12 років = 14866 грн. 02 коп..

Рішення суду першої інстанції в частині розрахунку та розміру вказаної допомоги апелянтом не оскаржується, а тому судом апеляційної інстанції не досліджується.

Що стосується стягнення на користь позивача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, колегія суддів зазначає наступне.

Суд першої інстанції, задовольняючи вимоги про стягнення на користь позивача середнього заробітку за час затримки розрахунку, не обрахував його розмір.

Під час вирішення спорів щодо проходження публічної служби пріоритетними є норми спеціальних законів, а норми трудового законодавства підлягають застосуванню лише у випадках, якщо нормами спеціальних законів не врегульовано спірних відносин, та коли про можливість такого застосування прямо зазначено у спеціальному законі.

Оскільки у спеціальному законі, яким в даному випадку є Закон України «Про національну поліцію», не врегульовано питання щодо строків виплати звільненим працівникам сум, що належать їм від установи, в даній справі підлягають застосуванню норми Кодексу законів про працю України.

Статтею 116 Кодексу законів про працю України встановлено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

Згідно частини 1 статті 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що передбачений ч.1 ст.117 КЗпП України обов'язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст.116 КЗпП України, при цьому визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку.

Відповідач не виплатив позивачу вказану одноразову грошову при звільненні, оскільки вважав, що позивач не набув права на пенсію, а тому і відсутні підстави для виплати такої допомоги.

Відповідно до п.1 Постанови Кабінету Міністрів України від 07.11.2007 року №1294 «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу» грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Отже, одноразова грошова допомога при звільненні входить до грошового забезпечення позивача та в розумінні зазначених норм КЗпП України є належною працівнику сумою.

Непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої ст.117 цього Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Надана представником третьої особи довідка про розмір середньоденної заробітної плати позивача в сумі 104 грн. 06 коп. колегією суддів оцінюється критично, оскільки відповідачем не приведений розрахунок такого заробітку, не зазначено розміри заробітної плати за останні два місяці перед звільненням та кількість відпрацьованих позивачем робочих днів у цих місяцях (а.с.171).

Розрахунок середнього грошового забезпечення за весь час затримки виплати одноразової грошової допомоги здійснюється на підставі постанови Кабінету Міністрів України №100 від 08.02.1995 року «Про затвердження Порядку обчислення

середньої заробітної плати» та «Порядку та умов виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання», затвердженого наказом МВС України №260 від 06.04.2016 року.

Згідно довідки Управління Державної служби охорони при ГУМВС України в Дніпропетровській області від 23.11.2015 року позивач отримав заробітну плату у вересні 2015 року в розмірі 2520,86 грн., у жовтні 2015 року в розмірі 1710,02 грн. (а.с.13).

Кількість робочих днів у вказаних місяцях складає 43 дні.

Таким чином середньоденна заробітна плата позивача за два останніх місяця перед звільненням складає 98,39 грн. (2520,86+1710,02=4230,88:43=98,39).

Згідно тексту адміністративного позову, ОСОБА_3 просив стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час затримки розрахунку з 06 листопада 2015 року по день винесення постанови.

За період з дня звільнення, тобто з 06.11.2015 року по день винесення постанови судом першої інстанції - 12 жовтня 2016 року, кількість робочих днів складає 239.

Розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку за вказаний період становить 98,39 грн. х 239 днів = 23515,82 грн..

Таким чином, судом першої інстанції прийнято правильне по суті рішення, проте при стягненні з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час затримки розрахунку не зазначений розмір такого заробітку.

Відповідно до статті 201 КАС України підставами для зміни постанови або ухвали суду першої інстанції, зокрема, є правильне по суті вирішення справи чи питання, але із помилковим застосуванням норм матеріального чи процесуального права.

За таких обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийняв по суті правильне рішення про задоволення позову, але з помилковим застосуванням норм матеріального права, у зв'язку з чим постанова суду підлягає зміні.

Керуючись статтями 160, 167, 184, 195, 196, 198, 201, 205, 207, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Управління Державної служби охорони при ГУМВС України в Дніпропетровській області на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 12 жовтня 2016 року у справі №804/1783/16 задовольнити частково.

Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 12 жовтня 2016 року у справі №804/1783/16 змінити.

В абзаці третьому резолютивної частини постанови слова та цифри «виходячи з розміру середньоденної заробітної плати 96 (дев'яносто шість) гривень 16 коп.» замінити словами та цифрами «в розмірі 23515 (двадцять три тисячі п'ятсот п'ятнадцять) гривень 82 копійки».

В іншій частині постанову суду залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками перегляду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня складення постанови в повному обсязі.

В повному обсязі ухвалу складено 28 березня 2017 року.

Головуючий суддя: І.В. Юрко

Суддя: М.М.Гімон

Суддя: С.Ю. Чумак