Справа № 263/12369/16-а
Суддя: Сухарьок Михайло Гаврилович
Дата ухвалення: 2017-03-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Ковтуненко В.О.
Суддя-доповідач - Сухарьок М.Г.
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 березня 2017 року справа №263/12369/16-а

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Донецький апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: Сухарька М.Г., Блохіна А.А., Гаврищук Т.Г., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Управління патрульної поліції в м. Маріуполі Департаменту патрульної поліції на постанову Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 17 січня 2017 року в справі № 263/12369/16-а за позовом ОСОБА_2 до Управління патрульної поліції в м. Маріуполі Департаменту патрульної поліції в особі інспектора роти № 2 батальйону Управління патрульної поліції у місті Маріуполі Департаменту патрульної поліції Тригуб Олександри Олександрівни про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати незаконними дії інспектора Управління патрульної поліції у місті Маріуполі Департаменту патрульної поліції Тригуб Олександри Олександрівни щодо винесення постанови АР № 330039 від 21.09.2016 про адміністративне правопорушення та накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425,0 грн за порушення ч. 2 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення, скасувати вказану постанову та закрити провадження в справі.

Постановою Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 17 січня 2017 року позов задоволено частково, внаслідок чого скасовано постанову в справі про адміністративне правопорушення серії АР № 330039 від 21 вересня 2016 року про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення в частині накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425,00 гривень, провадження в справі про адміністративне правопорушення закрито, позивача звільнено від адміністративної відповідальності із оголошенням усного зауваження.

Відповідач, не погодившись з судовим рішенням, подав апеляційну скаргу, в якій посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, не відповідність висновків суду фактичним обставинам справи, просить скасувати постанову суду першої інстанції та ухвалити нову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог.

На обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що суд першої інстанції на підставі пояснень позивача та відеоматеріалів встановив наявність у діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення. Проте враховуючи, що позивач не створив перешкоди іншим учасникам руху та пішоходам, в оскаржуваній постанові зроблено висновок про необхідність звільнити останнього від відповідальності та обмежитись усним зауваженням у зв'язку з малозначністю правопорушення. Апелянт наголошує, що застосування положень ст. 22 Кодексу України про адміністративні правопорушення не належить до компетенції суду, тому співробітник патрульної поліції врахував усі обставини справи, у тому числі ті, що пом'якшують відповідальність, та виніс постанову в справі про вчинення адміністративного правопорушення відповідно до чинного законодавства.

Всі особи, які беруть участь у справі, до апеляційного суду не прибули, були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

Управління патрульної поліції в м. Маріуполі Департаменту патрульної поліції в своїй апеляційній скарзі просить розглянути її без участі представника управління.

Поштове відправлення, надіслане на зазначену в адміністративному позові адресу ОСОБА_2, було повернуто до апеляційного суду із відміткою «за закінченням терміну зберігання». Засіб телефонного зв'язку, наявний в матеріалах справи, не відповідає.

Відповідно до ч. 11 ст. 35 Кодексу адміністративного судочинства України у разі повернення поштового відправлення із повісткою, яка не вручена адресату з незалежних від суду причин, вважається, що така повістка вручена належним чином. Оскільки судом вжито усіх можливих заходів для повідомлення позивача про дату, час і місце судового розгляду, ОСОБА_2 вважається повідомленим належним чином.

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 197 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 195 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції може вийти за межі доводів апеляційної скарги в разі встановлення під час апеляційного провадження порушень, допущених судом першої інстанції, які призвели до неправильного вирішення справи.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального права, вважає що вимоги апеляційної скарги підлягають задоволенню, а постанова суду першої інстанції - скасуванню з наступних підстав.

Судами першої та апеляційної інстанції встановлено, що 21 вересня 2016 року інспектором роти № 2 батальйону Управління патрульної поліції у місті Маріуполі Департаменту патрульної поліції Тригуб Олександрою Олександрівною (далі - патрульний) було винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху серії АР № 330039. Вказаною постановою ОСОБА_2 (далі - позивач), який керував автомобілем AUDI A6, державний номер НОМЕР_1, було притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 425,00 грн за вчинення порушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Підставою притягнення позивача до адміністративної відповідальності стало порушення ним п. 8.10. Правил дорожнього руху, а саме під час проїзду перехрестя вулиць Гугеля та Таганрозької в м. Маріуполі він не зупинився перед розміткою 1.12 (стоп-лінія) при забороненому сигналі світлофора.

Не визнаючи себе винним у вчиненні вказаного порушення ОСОБА_2 звернувся до суду за захистом свого порушеного права.

Ухвалюючи оскаржуване рішення суд першої інстанції дійшов висновку про можливість закриття провадження по справі по малозначності правопорушення та звільнення ОСОБА_2 від адміністративної відповідальності, обмежившись усним зауваженням, враховуючи ступінь вини правопорушника, обставини вчиненого правопорушення та той факт, що перешкоди іншим учасникам руху та пішоходам позивач не створив.

Колегія суддів не погоджується з вказаним висновком з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 69 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

За приписами частин 1 та 3 ст. 86 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ст. 245 Кодексу України про адміністративні правопорушення завданням провадження у справах про адміністративні правопорушення є всебічне, повне та об'єктивне встановлення обставин справи, вирішення її у точній відповідності до закону.

Згідно зі ст. 251 Кодексу України про адміністративні правопорушення доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, є лише одним із можливих видів доказів наряду зокрема і з протоколом про адміністративне правопорушення.

Постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 затверджено Правила дорожнього руху. Відповідно до п. 8.10. у разі подання світлофором (крім реверсивного) або регулювальником сигналу, що забороняє рух, водії повинні зупинитися перед дорожньою розміткою 1.12 (стоп-лінія), дорожнім знаком 5.62 "Місце зупинки", якщо їх немає - не ближче 10 м до найближчої рейки перед залізничним переїздом, перед світлофором, пішохідним переходом, а якщо і вони відсутні та в усіх інших випадках - перед перехрещуваною проїзною частиною, не створюючи перешкод для руху пішоходів.

За приписами п. 16.8. Правил водій, який виїхав на перехрещення проїзних частин згідно із сигналом світлофора, що дозволяє рух, повинен виїхати у наміченому напрямку незалежно від сигналів світлофора на виїзді. Проте, якщо на перехрестях перед світлофорами на шляху руху водія є дорожня розмітка 1.12 (стоп-лінія) або дорожній знак 5.62, він повинен керуватися сигналами кожного світлофора.

Частиною 2 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення передбачено, що порушення правил проїзду перехресть, зупинок транспортних засобів загального користування, проїзд на заборонний сигнал світлофора або жест регулювальника, порушення правил обгону і зустрічного роз'їзду, безпечної дистанції або інтервалу, розташування транспортних засобів на проїзній частині, порушення правил руху автомагістралями, користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, використання цих приладів та їх переобладнання з порушенням вимог відповідних стандартів, користування під час руху транспортного засобу засобами зв'язку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання), а так само порушення правил навчальної їзди тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п'яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів.

Колегією суддів досліджено наявний у матеріалах справи відеозапис з нагрудного реєстратора патрульного.

З вказаного відеозапису вбачається, що транспортний засіб, яким керував ОСОБА_2, на заборонений сигнал світлофора перебував поза лінією дорожньої розмітки 1.12 (стоп-лінія). При цьому попри значну відстань до транспортних засобів, які рухались по перехрещуваній дорозі, позивач не вчиняв жодних дій для дотримання вимог п. 16.8. Правил. Транспортний засіб продовжив рух лише після ввімкнення зеленого сигналу світлофору.

Таким чином, вказаним відеозаписом спростовується позиція ОСОБА_2, що він перетнув стоп-лінію на зелений сигнал світлофора, але вимушений був зупинитися в зв'язку з завантаженістю дороги.

Щодо обґрунтування судом першої інстанції підстав застосування ст. 22 Кодексу України про адміністративні правопорушення колегія суддів звертає увагу на наступне.

Статтею ст. 22 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КупАП) передбачено, що при малозначності вчиненого адміністративного правопорушення орган (посадова особа), уповноважений вирішувати справу, може звільнити порушника від адміністративної відповідальності і обмежитись усним зауваженням.

Визначаючи ступінь малозначності вчиненого позивачем порушення суд першої інстанції посилається на ст. 34 КупАП, відповідно до якої обставинами, що пом'якшують відповідальність за адміністративне правопорушення, визнаються:

1) щире розкаяння винного;

2) відвернення винним шкідливих наслідків правопорушення, добровільне відшкодування збитків або усунення заподіяної шкоди;

3) вчинення правопорушення під впливом сильного душевного хвилювання або при збігу тяжких особистих чи сімейних обставин;

4) вчинення правопорушення неповнолітнім;

5) вчинення правопорушення вагітною жінкою або жінкою, яка має дитину віком до одного року.

Законами України може бути передбачено й інші обставини, що пом'якшують відповідальність за адміністративне правопорушення. Орган (посадова особа), який вирішує справу про адміністративне правопорушення, може визнати пом'якшуючими і обставини, не зазначені в законі.

З відеозапису, наданого відповідачем вбачається, що після зупинки транспортного засобу на вимогу співробітників патрульної поліції ОСОБА_2 самовільно продовжив рух. У подальшому на вимогу зупинитися не реагував, чим порушив низку пунктів Правил дорожнього руху.

Таким чином, матеріалами справи підтверджено відсутність у діях позивача обставин, що пом'якшують відповідальність за вчинене ним адміністративне правопорушення. У діях інспектора Управління патрульної поліції у місті Маріуполі Департаменту патрульної поліції Тригуб О.О. щодо винесення постанови АР № 330039 в частині накладення адміністративного стягнення відсутні ознаки протиправності.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що постанова в справі про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності може бути скасована, а провадження закрито із застосуванням усного зауваження в порядку ст. 22 КупАП.

На підставі викладеного, судова колегія вважає, що суд першої інстанції неправильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з порушенням норм матеріального права, що відповідно до вимог ст. 202 Кодексу адміністративного судочинства України є підставою для задоволення апеляційної скарги та скасування судового рішення.

Керуючись статями 195, 197, 198, 202, 205, 207, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Управління патрульної поліції в м. Маріуполі Департаменту патрульної поліції на постанову Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 17 січня 2017 року в справі № 263/12369/16-а за позовом ОСОБА_2 до Управління патрульної поліції в м. Маріуполі Департаменту патрульної поліції в особі інспектора роти № 2 батальйону Управління патрульної поліції у місті Маріуполі Департаменту патрульної поліції Тригуб Олександри Олександрівни про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення - задовольнити.

Постанову Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 17 січня 2017 року в справі № 263/12369/16-а - скасувати.

Прийняти нову постанову.

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_2 до Управління патрульної поліції в м. Маріуполі Департаменту патрульної поліції в особі інспектора роти № 2 батальйону Управління патрульної поліції у місті Маріуполі Департаменту патрульної поліції Тригуб Олександри Олександрівни про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення - відмовити.

Постанова може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили. Постанова прийнята за наслідками розгляду в письмовому проваджені набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі.

Колегія суддів М. Г. Сухарьок

А. А. Блохін

Т. Г. Гаврищук