Справа № 442/3829/16-а,2-а/442/142/16
Суддя: Хобор Романа Богданівна
Дата ухвалення: 2017-03-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 березня 2017 року Справа № 876/959/17

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі :

головуючої судді Хобор Р.Б.

суддів: Попка Я.С., Сеника Р.П.,

з участю секретаря судового засідання Болюк Н.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на постанову Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 27 грудня 2016 року по справі № 442/3829/16-а за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_1 до Дрогобицької міської ради, третя особа - ОСОБА_3 про визнання дій протиправними,-

В C Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися з адміністративним позовом до Дрогобицької міської ради, в якому просять визнати протиправним та скасувати рішення Дрогобицької міської ради за №203 від 31.03.2016 року "Про надання дозволу на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок та технічної документації по встановленню меж земельної ділянки в натурі (на місцевості)" в частині п. 2.5, яким надано дозвіл ОСОБА_3 на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення садівництва, орієнтованою площею 1154 кв. м. на АДРЕСА_1.

На підтвердження позовних вимог покликається на те, що їхня родина у продовж 80-ти років, а точніше з 1936 року володіє та користуються земельною ділянкою площею 1100 кв. м., яка розташована між будинками АДРЕСА_1. Вважають, що відповідач порушив їхні права, оскільки не з'ясував, що згадана земельна ділянка перебуває у їхньому володінні та користуванні з 1936 року.

Постановою Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 27 грудня 2016 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено. Рішення суду мотивоване тим, що відсутні належні та допустимі докази протиправності рішення Дрогобицької міської ради.

Не погодившись із вказаною постановою, її оскаржили позивачі, які покликаючись на те, що вказана постанова є незаконною та прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права з неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи, просять постанову Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 27 грудня 2016 року скасувати та прийняти нову постанову, якою позовні вимоги задоволити.

В обґрунтування апеляційних вимог покликаються на те, що відповідач порушив права позивачів, оскільки не з'ясував того, що згадана земельна ділянка перебуває у володінні та користуванні позивачів з 1936 року, а відповідне питання на комісії з регулювання земельних відносин не розглядалось, що призвело до прийняття незаконного рішення.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та апеляційну скаргу в межах наведених у ній доводів, апеляційний суд дійшов до висновку про те, що апеляційну скаргу слід задоволити з наступних підстав.

Судом першої інстанції вірно встановлено те, що п. 2.5. рішення Дрогобицької міської ради від 31.03.2016 року №203, ОСОБА_3 надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення садівництва орієнтованою площею 1154 кв. м. на АДРЕСА_1.

Такому рішенню передувала заява ОСОБА_3 від 10.03.2016 року про надання дозволу на виготовлення проекту відведення земельної ділянки площею 0,1154 га на АДРЕСА_1, яка зареєстрована Дрогобицькою міською радою 10.03.2016 року за №544/3-21, та яка була предметом розгляду на засіданні постійної комісії ради з питань регулювання земельних відносин 17.03.2016 року, де було рекомендовано та погоджено одноголосно надання дозволу.

Відділом містобудування та архітектури Дрогобицької міської ради від 16.03.2016 року №163 було повідомлено, що намічена земельна ділянка орієнтовано площею 1154 кв.м. на АДРЕСА_1 згідно з планом зонування міста Дрогобича знаходиться в зоні садибної забудови (Ж-1) та може бути відведена для ведення садівництва.

Оцінюючи правовідносини що виникли між сторонами апеляційний суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Згідно з ч. 6 ст. 118 ЗК України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб).

Апеляційним судом встановлено, що ОСОБА_3 звернувся з заявою від 10.03.2016 року до голови міста Дрогобича про надання дозволу на виготовлення проекту відведення земельної ділянки для індивідуального садівництва на АДРЕСА_1, яка зареєстрована Дрогобицькою міською радою 10.03.2016 року за №544/3-21, та яка була розглянута на засіданні постійної комісії ради з питань регулювання земельних відносин 17.03.2016 року, де було рекомендовано та погоджено одноголосно надання дозволу.

В той же час заява ОСОБА_3 містить не засвідчені підписами виправлення орієнтовної площі земельної ділянки, що не дозволяє суду зробити висновок про те, який саме розмір ділянки ОСОБА_3 мав намір отримати для садівництва

Крім того, до заяви не додано графічні матеріали на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, що підтверджується відсутністю в заяві відомостей про документи, що додаються до заяви.

Таким чином, при прийнятті рішення від 31 березня 2016 року № 203 Дрогобицька міська рада взяла до уваги копії плану зонування та фотознімку з супутника території міста Дрогобича, які не містять будь - яких прив'язок до місцевості та не дозволяють зробити висновок про те, де знаходиться земельна ділянка, що позначена на копії фотознімку з супутника території міста Дрогобича, та які ОСОБА_3, виходячи зі змісту заяви 10.03.2016 року, відповідачу не надавались.

Отже, апеляційним судом встановлено те, що в документах, які розглядались Дрогобицькою міською радою під час прийняття оскаржуваного рішення, відсутні відомості про те, що земельна ділянка, щодо якої ОСОБА_3 просив надати дозвіл на виготовлення проекту відведення земельної ділянки для ведення садівництва, розташована між будинками АДРЕСА_1.

Таким чином, на переконання апеляційного суду, визначення в рішенні рішення Дрогобицької міської ради за № 203 від 31.03.2016 року адреси земельної ділянки - АДРЕСА_1 є не припустимим, оскільки не дозволяє зробити висновок про фактичне розташування земельної ділянки.

З огляду на викладене, апеляційний суд вважає, що позивачем було порушено порядок звернення із клопотанням про одержання безоплатно у власність земельної ділянки із земель комунальної власності, визначений в статті 118 Земельного кодексу України.

Відсутність у заяві позивача інформації про місце розташування земельної ділянки та суперечлива інформація про її розмір, на переконання апеляційного суду, виключає можливість розгляду вказаної заяви органом місцевого самоврядування в порядку ст. 118 ЗК України, а тому дії відповідача, при розгляді звернення позивача від 10.03.2016 року суперечать чинному законодавству.

Апеляційним судом в судовому засіданні з пояснень позивачів та відповідача встановлено те, що земельна ділянка, щодо якої ОСОБА_3 звернувся до відповідача про надання дозволу на виготовлення проекту відведення земельної ділянки для індивідуального садівництва, розташована між будинками АДРЕСА_1.

Відповідно до ч. 1 ст. 118 Земельного кодексу України громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу.

Як випливає зі змісту вищевказаної статті, громадянин може бути зацікавлений в приватизації тільки такої земельної ділянки, яка перебуває в його користуванні.

Всупереч ч.1 ст. 118 ЗК України при прийнятті спірного рішення відповідач не взяв до уваги те, що спірна земельна ділянка в користування ОСОБА_3 не перебувала.

Також, апеляційним судом в судовому засіданні з пояснень позивачів та відповідачавстановлено те, що, позивачі користуються земельною ділянкою, яка розташована між будинками АДРЕСА_1.

При цьому, позивачі вважають що користуються вищевказаною земельною ділянкою правомірно, а відповідач вважає, що позивачі самовільно зайняли цю земельну ділянку.

З цього приводу апеляційним судом встановлено те, що позивачами не підтверджено право користування земельною ділянкою жодними належними та допустимими доказами.

Однак, факт самовільного зайняття позивачами земельної ділянки не дозволяє відповідачу ігнорувати вищевказаний факт, та приймати рішення відносно вказаної земельної ділянки, як щодо вільної.

Чинним Земельним Кодексом України передбачено порядок повернення самовільно зайнятих земельних ділянок.

Так, відповідно до ч. 1, 3 ст. 212 ЗК України самовільно зайняті земельні ділянки підлягають поверненню власникам землі або землекористувачам без відшкодування затрат, понесених за час незаконного користування ними. Повернення самовільно зайнятих земельних ділянок провадиться за рішенням суду.

Враховуючи те, що рішення суду про повернення позивачами самовільно зайнятої земельної ділянки відсутнє, апеляційний суд приходить до висновку про те, що земельна ділянка, яка розташована між будинками АДРЕСА_1, перебуває в користуванні позивачів, хоч і право користування не підтверджено жодними належними та допустимими доказами і не може бути передана ОСОБА_3 для індивідуального садівництва до вирішення питання про її повернення як самовільно зайнятої.

З огляду на вищевикладене, доводи апеляційної скарги позивача є суттєвими і складають підстави для висновку про порушення судом норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, через що постанова суду підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення про задоволення заявленого позову з вищевикладених мотивів.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 196, 198, 202, 205, 207, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 задоволити.

Постанову Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 27 грудня 2016 року по справі № 442/3829/16-а скасувати та прийняти нову постанову, відповідно до якої позов задоволити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Дрогобицької міської ради № 203 від 31.03.2016 року про надання дозволу на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок та технічної документації по встановленню меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) в частині п. 2.5., щодо надання дозволу ОСОБА_3 на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення садівництва, орієнтованою площею 1154 кв. м. на АДРЕСА_1.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуюча суддя Р.Б. Хобор

Судді Я.С. Попко

Р.П. Сеник

Повний текст складено 30.03.2017 року