Справа № 465/924/17
Суддя: Марків Ю. С.
Дата ухвалення: 2017-03-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

Іменем України

22.03.2017 року Франківський районний суд м.Львова

в складі: головуючої- судді Марків Ю.С.

при секретарі- Цунівській А.І.

з участю позивача - ОСОБА_2

та представника позивача - ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові в залі суду справу за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Управління патрульної поліції м.Львова Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі та закриття провадження, суд -

в с т а н о в и в :

позивач - ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до відповідача Управління патрульної поліції у м. Львові про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення та закриття провадження. Позов мотивує тим, що 13.02.2017 року на 530 км.+650 м. автодороги Київ-Чоп гр. ОСОБА_2, керуючи автомобілем марки «ВАЗ 2115» д.н.з.НОМЕР_1, не мав при собі посвідчення на право керування транспортним засобом, чим порушив п.2.1а ПДР України, однак відомості, зазначені в оскаржуваній постанові не відповідають дійсним обставинам справи, вважає, що постанову слід скасувати, а провадження по справі закрити.

Позивач та його представник у судовому засіданні позов підтримали повністю, пояснення дали аналогічні викладеним у ньому, при цьому позивач додатково пояснив, що 13.02.2017 року інспектор Гунько Р.І., окрім спірної постанови, складався протокол про вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП. Інспектор запропонував позивачу надати для встановлення його особи паспорт, натомість пообіцяв, що не вилучатиме у нього посвідчення водія, а складе постанову про притягнення до адміністративної відповідальності за керування транспортним засобом без належних документів. Просять позов задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання не прибув, причин неприбуття не повідомив. Разом з тим, 22.03.2017 року представник відповідача направив клопотання, в якому просить справу розглянути у його відсутності. Оскільки відповідно до п.4 ст.128 КАС України, у разі неприбуття відповідача - суб'єкта владних повноважень, належним чином повідомленого про дату, час і місце судового розгляду, без поважних причин або без повідомлення ним про причини неприбуття розгляд справи не відкладається і справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, суд вважає, що справу слід слухати у його відсутності, на підставі наявних у справі доказів.

Заслухавши пояснення позивача та його представника, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, з'ясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити частково з наступних підстав.

Згідно положень ст.ст.69,86 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів. Суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Відповідно до вимог ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданим заходу впливу у зв'язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставі і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюються на основі суворого додержання законності.

Судом встановлено, що інспектором УПП у м.Львові була винесена постанова серії АР №548067 від 13.02.2017 року, якою ОСОБА_2 притягнуто до адміністративної відповідальності за те, що останній 13.02.2017 року на 530 км.+650 м. автодороги Київ-Чоп гр. ОСОБА_2, керуючи автомобілем марки «ВАЗ 2115» д.н.з.НОМЕР_1, не мав при собі посвідчення на право керування транспортним засобом, чим порушив п.2.1а ПДР України та ч.1 ст.126 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 425 гривень.

Згідно з ч. 1 ст. 126 КУпАП керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред'явила для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа на транспортний засіб, а також поліса (договору) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката "Зелена картка"), тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п'яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

У відповідності до п.2.1а Правил дорожнього руху України, якою мотивована спірна постанова, водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії.

Так, допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_5 пояснив суду, що він працює директором автозаправки «WOG» на автодорозі Київ-Чоп та був очевидцем того, як 13.02.2017 року інспектори патрульної поліції оформляли адміністративні матеріали на гр. ОСОБА_2, зокрема чув як інспектор радив позивачу не надавати посвідчення водія, оскільки в іншому випадку вони змушені будуть таке вилучити, так як в цей же вечір був складений протокол про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП.

Крім того, свідок ОСОБА_6 у судовому засіданні ствердив, що позивач ОСОБА_2 надав портмоне із документами, серед яких було посвідчення водія, для ознайомлення інспектору поліції.

Відповідно до ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.

Статтею 251 КУпАП визначено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно зі ст. 252 КУпАП орган (посадова особа), що розглядає справу про адміністративне правопорушення оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частиною 1 статті 69 КАС України визначено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Виходячи із норм викладених в ст. 71 КАС України встановлено, що за загальним правилом, що випливає з принципу змагальності, кожна сторона повинна подати докази на підтвердження обставин, на які вона посилається, або на спростування обставин, про які стверджує інша сторона. При розгляді справи щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень встановлена презумпція його винуватості. Презумпція винуватості покладає на суб'єкта владних повноважень обов'язок аргументовано, посилаючись на докази, довести правомірність свого рішення, дії чи бездіяльності та спростувати твердження позивача про порушення його прав, свобод чи інтересів.

Суб'єкт владних повноважень - відповідач у справі зобов'язаний подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі, незалежно від того, на чию користь вони можуть бути використані - на користь відповідача чи навіть позивача.

Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного суду України від 23 грудня 2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» встановлено, що зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 КУпАП. У ній зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Відповідно до закріпленого в ст. 62 Конституції України принципу особа вважається невинуватою, доки її вину не буде доведено в законному порядку; ніхто не зобов'язаний доводити свою невинуватість; обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях; усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

У справі Барбера, Мессеге і Жабардо проти Іспанії Європейський суд з прав людини в своєму рішенні від 6 грудня 1988 року зазначив, що докази, покладені в основу висновку суду про винність обвинуваченого, мають відповідати як вимогам достатності, так і переконливості.

Обов'язок дотримання принципу презумпції невинуватості відноситься не тільки до судових органів, але й до інших державних установ, таких як поліція (Рішення ЄСПЛ у справі «Дактарас проти Литви» від 24.11.2000 року).

Також Європейський суд з прав людини у своєму рішенні у справі «Салабіаку проти Франції» від 7 жовтня 1988 року зазначив, що тягар доведення вини покладається на обвинувачення і будь-які сумніви повинні бути на користь обвинуваченого. З метою судового переслідування необхідно приєднати до справи достатньо доказів для засудження обвинуваченого.

Правова природа адміністративної відповідальності за своєю суттю є аналогічною кримінальній, оскільки також є публічною, пов'язана із застосування державного примусу, ініціюється органами, які наділені владними повноваження, а застосовувані санкції можуть бути доволі суттєвими для особи, включаючи позбавлення волі.

У справі «Надточій проти України» Європейський суд з прав людини в своєму рішенні від 15.05.2008 року відзначив, що Уряд України визнав карний кримінально-правовий характер Кодексу України про адміністративні правопорушення(п. 21 рішення).

Крім того, Конституційний Суд України в рішенні від 22 грудня 2010 року № 23-рп/2010 дійшов до висновку, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні (п. 4.1).

Отже, суд вважає, що зазначені принципи і положення Закону при винесенні постанови про притягнення позивача до адміністративної відповідальності відповідачем не були дотримані.

Відповідно до ч. 2статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Враховуючи вище наведене, суд вважає, що адміністративний позов ОСОБА_2 є обґрунтованим, тому постанову АР №548067 від 13.02.2017 року, якою притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 за ч.1 ст. 126 КУпАП слід скасувати, оскільки представником відповідача не представлено суду жодних доказів, які б спростовували доводи позивача, обставини відображені у постанові не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду. Постанова складена за відсутності належних, достовірних та достатніх доказів про наявність в діях ОСОБА_2 ознак адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.126 КУпАП

Разом з тим, суд вважає безпідставними позовні вимоги ОСОБА_2 про закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення стосовно позивача, оскільки відповідно до ст. 284 КУпАП вирішення питання про закриття провадження у справі по адміністративне правопорушення належить до компетенції органу, що приймав рішення про притягнення особи до адміністративної відповідальності.

З наведених міркувань та керуючись ст. ст. 6, 11-12, 60, 71, 86, 158-163, 167 КАС України, ст. ст. 288, 289, 293 КУпАП, суд, -

п о с т а н о в и в :

позов задовольнити частково.

Постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі АР №548067 від 13.02.2017 року щодо притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності, передбаченої ч.1 ст.126 КУпАП - скасувати.

В решті позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення до Львівського апеляційного адміністративного суду через районний суд

Cуддя Марків Ю.С.