Справа № 41088/09/2070
Суддя: Білова О.В.
Дата ухвалення: 2010-01-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

19 січня 2010 р. № 2-а- 41088/09/2070

Харківський окружний адміністративний суд

в складі: головуючого судді Білової О.В.,

за участю секретаря судового засідання Романенко Т.С.,

за участю: позивача ОСОБА_1, представника позивача ОСОБА_2О, представників відповідача ОСОБА_3, ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Харкові справу за адміністративним позовом

Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Державної податкової інспекції у Київському районі м. Харкова про визнання недійсним податкового повідомлення -рішення,-

В С Т А Н О В И В:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Державної податкової інспекції у Київському районі м. Харкова з позовом про визнання недійсним податкового повідомлення-рішення начальника Державної податкової інспекції у Київському районі м. Харкова № /0 від 13 серпня 2009 року про донарахування ПДВ в сумі 21878,00 грн. та стягнення штрафних санкцій в сумі 10939,00 грн., обґрунтовуючи свої вимоги наступним.

За результатами проведення планової документальної перевірки ФО-П ОСОБА_5 було складено акт перевірки № 4753/17-218/НОМЕР_1 від 03.08.2009 р., на підставі якого начальником ДПІ у Київському районі м. Харкова винесено податкове рішення-повідомлення № /0 від 13.08.2009 р. про донарахування ПДВ у сумі 21878,00 грн. та стягнення штрафних санкцій в сумі 10939,00 грн. Податкове рішення-повідомлення вручено позивачеві 14 серпня 2009 року. Основним видом діяльності позивача у відповідності зі свідоцтвом платника єдиного податку є надання транспортних послуг вантажними автомобілями. Позивач є платником єдиного податку і ПДВ.

З рішенням - повідомленням начальника ДПІ у Київському районі м. Харкова

позивач не згоден і вважає, що воно прийнято з порушенням норм чинного законодавства, так як його прийняття ґрунтується на надуманих та заснованих на хибних висновках перевіряючих, які викладені в акті перевірки.

Так, в акті перевірки перевіряючими зроблено висновок про завищення ФО-П ОСОБА_5 податкового кредиту з ПДВ в сумі 21878,00 грн. за період з 1 лютого 2008 р. по березень 2009 р. з огляду на те, що купуючи запчастини та шини для автомобілів, що використовуються у підприємницькій діяльності, і проводячи їх технічний огляд, підприємець не мав права включати до складу податкового кредиту відповідні вказані на сторінках 8-10 акта перевірки суми ПДВ, які підтверджені документально, оскільки автомобілі в ДАІ зареєстровані за громадянином ОСОБА_1, а не ФО-П ОСОБА_1.

З такими висновками перевіряючих позивач не згоден, посилаючись на те, що у підприємницькій діяльності приватний підприємець може використовувати все майно, що належить йому на праві приватної власності, вважає, що податковий кредит ним був сформований відповідно до норм Закону України «про податок на додану вартість».

Відповідач подав до суду письмові заперечення проти адміністративного позову, в яких зазначив, що податкове повідомлення - рішення прийнято на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені законодавством України, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, неупереджено, добросовісно та розсудливо, з огляду на наступне. Жодною нормою діючого законодавства не передбачено право платника податків включати до складу податкового кредиту суми ПДВ, пов'язані з придбанням товарів та послуг для використання приватної власності. Позивачем не надано жодних документальних підтверджень щодо застосування придбаних шин, запчастин до автомашин та технічного огляду автомашин та причепів до них у господарській діяльності, а не у своїх власних потребах. Тому, сума податкового зобов'язання з податку на додану вартість у розмірі 32817,00 грн., визначена у податковому повідомленні - рішенні № /0 від 13.08.09р. року, є обґрунтованою.

У судовому засіданні позивач та представник позивача позовні вимоги підтримали у повному обсязі та просили їх задовольнити.

У судовому засіданні представники відповідачів заперечували проти адміністративного позову з підстав, зазначених у письмових запереченнях, у задоволенні позову просили відмовити.

Суд, заслухавши представників позивача та відповідача, дослідивши матеріали справи, встановив наступне.

Відповідно до Свідоцтва про державну реєстрацію фізичної особи - підприємця ОСОБА_6 В03 №202425 ОСОБА_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_1) 30 липня 2002 року зареєстровано як фізичну особу - підприємця (а.с. 19).

Фізична особа - підприємець ОСОБА_1 у 2008 році перебував на обліку як платник єдиного податку за видом діяльності: перевезення вантажів автотранспортом вантажопідйомністю понад 10 тон, що підтверджується свідоцтвом про сплату єдиного податку від 01.01.2008 (а.с.21).

Позивачем було отримано ліцензію Міністерства транспорту та звязку України, Головної державної інспекції на автомобільному транспорті від 07.02.2008 р. № 401145, строком дії до 07.02.2012 р., за якою позивач має право на надання послуг з перевезення пасажирів і вантажів автомобільним транспортом відповідно до видів робіт, визначних Законом України «Про автомобільних транспорт». (а.с.20)

Фізична особа - підприємець ОСОБА_1 зареєстрований як платник ПДВ, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію платника ПДВ від 18.01.2008 року № 100090058 (а.с.20а).

На підставі направлення від 21.07.2009 року №850, виданого ДПІ у Київському районі м. Харкова, головним державним ревізором ОСОБА_7 проведена планова виїзна перевірка фізичної особи підприємця ОСОБА_1 з питань дотримання ним вимог податкового законодавства за період з 01.04.2006 р. по 31.03.2009 р., валютного та іншого законодавства за період з 01.04.2006 по 31.03.2009 р., за результатами якої складено акт від 03.08.2009 р. № 4753/17-218/НОМЕР_1 (а.с. 7-18).

Перевіркою встановлено та відображено в акті, що ФО-П ОСОБА_1 є власником транспортних засобів, а саме: - КАМАЗ вантажний, рік випуску 1985, номер двигуна НОМЕР_2, номер шасі НОМЕР_3, модель - 5320 ку.сант.; - КАМАЗ вантажний, рік випуску 1985, номер двигуна НОМЕР_4, номер шасі НОМЕР_5, модель - 5320 ку.сант.; - КАМАЗ вантажний, рік випуску 1986, номер двигуна НОМЕР_2, номер шасі 8, модель - 5320 ку.сант.; - КАМАЗ вантажний, рік випуску 1983, номер шасі НОМЕР_6, модель - 5320 ку.сант.; - КАМАЗ вантажний, рік випуску 1989, номер двигуна НОМЕР_7, номер шасі 1, модель - 5320 ку.сант.; - Причіп бортовий, рік випуску 1985, номер шасі НОМЕР_8, модель 8355; - Причіп бортовий, рік випуску 1990, номер шасі 175541,марка СЗАС, модель 8355; - вантажний автомобіль марка MAN, рік випуску 1991, модель 24362.

В акті перевірки зроблено висновок, що в порушення п.п. 7.4.4 п. 7.4 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість»від 03.04.1997р. №168/97-ВР ФО-П ОСОБА_1 завищено податковий кредит на суму 21878,00грн., в звязку з віднесенням до складу податкового кредиту сум ПДВ по придбаним запчастинам та шинам, а також технічному огляду транспорту.

Даний висновок обґрунтований тим, що автомобілі, що використовуються позивачем у його підприємницькій діяльності, зареєстровані в органах ДАІ на нього як фізичну особу, а не фізичну особу підприємця, отже відсутні підстави до складу податкового кредиту сум ПДВ, сплачених у звязку з обслуговуванням даних автомобілів.

Як пояснив представник відповідача в судовому засіданні, інших підстав для висновку про неправомірність віднесення сум ПДВ, сплачених у складі ціни запчастин та шин до автомобілів, їх технічного огляду, не встановлено. Зокрема, не встановлено жодних фактів неналежного оформлення документів, які підтверджують право позивача на віднесення сум ПДВ до складу податкового кредиту.

Суд зазначає, що спірні правовідносини між сторонами врегульовані нормами Закону України «Про податок на додану вартість».

Відповідно до п.п. 7.4.1 п. 7.4 ст. 7 Закону України Про податок на додану вартість від 03.04.1997 р. № 168-97-ВР податковий кредит звітного періоду складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку протягом такого звітного періоду у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку, а також у звязку з придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій в необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання у виробництві та/або поставці товарів (послуг) для оподатковуваних операцій у межах господарської діяльності платника податку.

Відповідно до п.п.7.2.6 п.7.2 ст.7 Закону України Про податок на додану вартість податкова накладна видається платником податку, який поставляє товари (послуги), на вимогу їх отримувача, та є підставою для нарахування податкового кредиту. Як виняток з цього правила, підставою для нарахування податкового кредиту при поставці товарів (послуг) за готівку чи з розрахунками картками платіжних систем, банківськими або персональними чеками у межах граничної суми, встановленої Національним банком України для готівкових розрахунків, є належним чином оформлений товарний чек, інший платіжний чи розрахунковий документ, що підтверджує прийняття платежу постачальником від отримувача таких товарів (послуг), з визначенням загальної суми такого платежу, суми податку та податкового номера постачальника. Підставою для нарахування податкового кредиту без отримання податкової накладної також є: транспортний квиток, готельний рахунок або рахунок, який виставляється платнику податку за послуги зв'язку, інші послуги, вартість яких визначається за показниками приладів обліку, що містять загальну суму платежу, суму податку та податковий номер продавця, за винятком тих, в яких форма встановлена міжнародними стандартами; касові чеки, які містять суму поставлених товарів (послуг), загальну суму нарахованого податку (з визначенням фіскального номера, але без визначення податкового номера постачальника). При цьому з метою такого нарахування загальна сума поставлених товарів (послуг) не може перевищувати 200 гривень за день (без урахування податку на додану вартість).

Відповідно до п.п.7.4.5 п.7.4 ст.7 Закону України Про податок на додану вартість не підлягають включенню до складу податкового кредиту суми сплаченого (нарахованого) податку у звязку з придбанням товарів (послуг), не підтверджені податковими накладними чи документами, передбаченими п.п.7.2.6 цього пункту. Платник податку несе відповідальність у вигляді фінансових санкцій, установлених законодавством, нарахованих на суму податкового кредиту, не підтверджену зазначеними цим підпунктом документами, лише у разі, коли на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються непідтвердженими зазначеними цим підпунктом документами.

Таким чином, Законом України Про податок на додану вартість встановлено право на включення до податкового кредиту звітного періоду сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку протягом такого звітного періоду у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Щодо використання ФО-П ОСОБА_1 у власній господарській діяльності автомобілів, що зареєстровані на нього, як на фізичну особу, судом встановлене наступне.

Постановою Кабінету міністрів України від 7.09.1998 №1388 затверджені Правила державної реєстрації та обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів та мотоколясок, якими встановлюється єдиний на території України порядок державної реєстрації та обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок, і моделей, причепів, напівпричепів та мотоколясок та видачі реєстраційних документів і номерних знаків. Так, в п. 6 зазначених Правил встановлено, що транспорті засоби реєструються за юридичними та фізичними особами.

Відповідно до ст. 2, ч. 1 ст. 318 Цивільного кодексу України суб'єктами права власності є Український народ, фізичні та юридичні особи, держава Україна, ОСОБА_8 Крим, територіальні громади, іноземні держави та інші суб'єкти публічного права.

Частиною 1 ст. 320 Цивільного кодексу України передбачено, що власник має право використовувати своє майно для здійснення підприємницької діяльності, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 128 Господарського кодексу України громадянин-підприємець відповідає за своїми зобов'язаннями усім своїм майном, на яке відповідно до закону може бути звернено стягнення.

На підставі зазначеного, суд прийшов до висновку, що позивач має право на використання автомобілів, що зареєстровані на нього, як на фізичну особу, у власній підприємницькій діяльності, а твердження відповідача про необхідність реєстрації транспортних засобів саме на ФО-П ОСОБА_1 для отримання права на віднесення сум ПДВ до складу податкового кредиту суперечить Правилам державної реєстрації та обліку автомобілів, автобусів

Наявність у власності ОСОБА_1 транспортних засобів та факти їх використання у підприємницькій діяльності позивача не заперечуються представниками відповідачів, та підтверджується матеріалами справи, а саме: копією ліцензії на надання послуг з перевезення пасажирів і вантажів автомобільним транспортом відповідно до видів робіт, визначних Законом України «Про автомобільних транспорт», копіями технічних паспортів на автомобілі: - КАМАЗ вантажний, рік випуску 1985, номер двигуна НОМЕР_2, номер шасі НОМЕР_3, модель - 5320; - КАМАЗ вантажний, рік випуску 1985, номер двигуна НОМЕР_4, номер шасі НОМЕР_5, модель - 5320; - КАМАЗ вантажний, рік випуску 1986, номер двигуна НОМЕР_2, номер шасі 8, модель - 5320; - КАМАЗ вантажний, рік випуску 1983, номер шасі НОМЕР_6, модель - 5320; - КАМАЗ вантажний, рік випуску 1989, номер двигуна НОМЕР_7, номер шасі 1, модель - 5320; - Причіп бортовий, рік випуску 1985, номер шасі НОМЕР_8, модель 8355; - Причіп бортовий, рік випуску 1990, номер шасі 175541, марка СЗАС, модель 8355; - вантажний автомобіль марка MAN, рік випуску 1991, модель 24362 (а.с. 22-27); листом територіального управління Головавтотрансінспекції в Харківській області від 01.12.2009 р. № 21-3-7-6085, в якому зазначено, що ФО-П ОСОБА_1, який має ліцензію АВ № 401145 на надання послуг з внутрішніх перевезень вантажів автомобільним транспортом, видано ліцензійні картки на такі транспортні засоби: 1. КАМАЗ 5320 д/н. АХ8368ВА Л/К АА № 231862; 2. КамАЗ 5320 д/н. АХ0616ВК Л/К АА № 315361; 3. КамАЗ 5320 д/н. АХ8069ВН Л/К АА № 291579; 4. MAN 24362 д/н. АХ2264ВН Л/К АА № 349148; 5. КамАЗ 5320 д/н. АХ2576ВМ Л/К АА № 395140; 6. Причіп ГКБ 8350 д/н. АХ2104ХТ Л/К АА № 395141; 7. Причіп СЗАП 8355 д/н. АХ8948ХТ Л/К АА № 231863 (а.с. 51)

Щодо порядку використання придбаних позивачем запчастин та шин, судом встановлено наступне.

Відповідно трудових договорів: від 01.012008 р. - укладений між ФО-П ОСОБА_1 та ОСОБА_6; від 13.032008 р. - укладений між ФО-П ОСОБА_1 та ОСОБА_9; від 06.11.2008 р. - укладений між ФО-П ОСОБА_1 та ОСОБА_10; від 13.08.2008 р. - укладений між ФО-П ОСОБА_1 та ОСОБА_11 (а.с. 110-116), в обовязки зазначених працівників входить виконання обовязків водія та автослюсаря.

Виконуючи зазначені обовязки, працівники ОСОБА_6, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11 приймали та здійснювали заміну запасних частин та матеріалів на автомобілі: - КАМАЗ вантажний, рік випуску 1985, номер двигуна НОМЕР_2, номер шасі НОМЕР_3, модель - 5320; - КАМАЗ вантажний, рік випуску 1985, номер двигуна НОМЕР_4, номер шасі НОМЕР_5, модель - 5320; - КАМАЗ вантажний, рік випуску 1986, номер двигуна НОМЕР_2, номер шасі 8, модель - 5320; - КАМАЗ вантажний, рік випуску 1983, номер шасі НОМЕР_6, модель - 5320; - КАМАЗ вантажний, рік випуску 1989, номер двигуна НОМЕР_7, номер шасі 1, модель - 5320; - Причіп бортовий, рік випуску 1985, номер шасі НОМЕР_8, модель 8355; - Причіп бортовий, рік випуску 1990, номер шасі 175541,марка СЗАС, модель 8355; - вантажний автомобіль марка MAN, рік випуску 1991, модель 24362,що належать позивачу, про що складені акти: № 2, від 01.07.2008 р., № 3 від 12.07.2008 р., № 4 від 01.09.2008 р., № 5 від 01.09.2008 р., № 6 від 01.10.2008 р., № 8 27.11.2008 р., № 9 від 17.12.2008 р., № 12 від 27.02.2009 р., №15 від 31.03..2009 р., № 14 від 29.03.2009 р., № 13 від 27.02.2009 р., № 11 від 27.02.2009 р., № 10 від 2009 р., № 7 від 27.11.2008 р.(а.с 117-122).

Факти використання зазначених автомобілів та причепів у господарській діяльності ФО-П ОСОБА_1 та використання запчастин, шин для встановлення на автомобілі та причепи підтверджено показаннями допитаних в якості свідків ОСОБА_11, ОСОБА_10, які зазначили, що ним не відомі факти використання зазначених автомобілів для особистих потреб позивача, підтвердили факти постійного їх використання для надання послуг в межах підприємницької діяльності ОСОБА_1 та факти встановлення запасних частин та шин на автомобілі.

З огляду на зазначене, витрати позивача, повязані з обслуговуванням зазначених автомобілів та причепів, також є витратами, що повязані зі здійсненням його підприємницької (господарської) діяльності.

На підставі вищенаведеного, суд прийшов до висновку про підтвердження звязку витрат, понесених на придбання запчастин, шин до автомобілів, що належать ФО-П ОСОБА_1, їх технічного огляду з його господарською діяльністю по наданню послуг з перевезення вантажів відповідно до ліцензії Серії АВ № 401145.

З огляду на наявність у позивача належних документів (податкових накладних, чеків), копії яких залучено до матеріалів справи (а.с. 47, 52-100), що підтверджують право на віднесення до складу податкового кредиту сум ПДВ, сплачених у складі ціни запасних частин, шин та технічного обслуговування автомобілів, що не заперечувалося представником відповідача, позивач мав право на включення зазначених сум ПДВ до складу податкового кредиту у лютому-грудні 2008 році в розмірі 17477,00 грн., в лютому-березні 2009 року в розмірі 4401,00 грн.

З огляду на відсутність порушення позивачем порядку формування податкового кредиту з ПДВ, немає також підстав для застосування штрафних санкцій до ФО-П ОСОБА_1 у звязку з донарахуванням суми податкових зобовязань контролюючим органом.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень. До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Висновок відповідача про неможливість віднесення витрат на обслуговування автомобілів, що є власністю позивача як фізичної особи, та які правомірно використовуються у його господарській діяльності, до складу податкового кредиту ФО-П ОСОБА_1, не ґрунтується на нормах Закону України «Про податок на додану вартість». З огляду на наведене, суд приходить до висновку про необґрунтованість дій відповідача при прийнятті оскаржуваного рішення, а отже, про його невідповідність вимогам ч. 3 ст. 2 КАС України.

Частина 2 ст. 71 КАС України встановлює, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Із врахуванням вищевикладених обставин суд вважає, що податкове повідомлення-рішення від 13 серпня 2009 року № /0 про донарахування ПДВ у сумі 21878,00 грн. та стягнення штрафних санкцій в сумі 10939,00 грн. є протиправним, а позовні вимоги позивача обґрунтовані та підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа).

На підставі вищезазначеного, керуючись, ст. 19 Конституції України України, ст. ст. 1, 7 Закону України Про податок на додану вартість від 03.04.1997 р. №168-97/ВР,ст.. 2, ч. 1 ст. 318, ч. 1 ст.320 Цивільного кодексу України, ч. 2 ст. 128 Господарського кодексу України, Тимчасового положення про порядок державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 07.02.2002 №7/5, Постановою Кабінету міністрів України від 7.09.1998 №1388 «Про затвердження Правил державної реєстрації та обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів та мотоколясок»ст. ст. 2, 8-14, 71, 94, 112, 159, 160-164, 167, 186 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 до Державної податкової інспекції у Київському районі м. Харкова про визнання недійсним податкового повідомлення - рішення задовольнити в повному обсязі.

Визнати недійсним податкове повідомлення - рішення Державної податкової інспекції у Київському районі м. Харкова № /0 від 13 серпня 2009 року.

Стягнути з Державного бюджету України на користь фізичної особи - підприємця ОСОБА_1, суму сплачених судових витрат в розмірі 3,40 (три) гривні 40 коп.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Харківського апеляційного адміністративного суду через Харківський окружний адміністративний суд шляхом подачі заяви про апеляційне оскарження в десятиденний строк з дня складання постанови в повному обсязі та поданням після цього протягом двадцяти днів апеляційної скарги, з одночасною подачею її копії до суду апеляційної інстанції, або без попереднього подання заяви про апеляційне оскарження, якщо скарга подається у строк, встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження.

Постанова набирає законної сили після закінчення строків для подачі заяви про апеляційне оскарження чи апеляційної скарги.

Повний текст постанови виготовлено 25 січня 2010 року.

< Сума задоволення > < Текст >

Суддя Білова О.В.