Справа № 331/1713/17
Суддя: Світлицька В. М.
Дата ухвалення: 2017-03-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Номер провадження 2-а/331/86/2017
Номер справи 331/1713/17
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 березня 2017 року місто Запоріжжя

Суддя Жовтневого районного суду м. Запоріжжя Світлицька В.М., розглянувши в порядку скороченого провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Олександрівському районі м. Запоріжжя про визнання протиправними дії, розпорядження щодо визначення стажу роботи та розміру довічного грошового утримання, -

В С Т А Н О В И В :

У березні 2017 року позивач - ОСОБА_1 звернулася до суду з адміністративним позовом, в якому просить суд визнати протиправними дії Управління Пенсійного фонду України в Олександрівському районі м. Запоріжжя при розгляді заяви про призначення щомісячного довічного грошового утримання, визначення стажу роботи та розміру щомісячного довічного грошового утримання; зобов'язати Управління Пенсійного фонду України в Олександрівському районі м. Запоріжжя, починаючи з 16.09.2016 року призначити та виплачувати щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці, відповідно до ч. 3 ст. 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» в розмірі 90 % грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання та виплатити різницю з урахуванням фактично виплачених сум.

В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що вона працювала на посаді судді Шевченківського районного суду м. Запоріжжя з 23.04.1991 року по 22.01.1996 року та з 01.08.1996 року по 15.09.2016 року на посаді судді Апеляційного суду Запорізької області. Крім того, з 08.07.1987 року по 22.04.1991 року (загалом 3 роки 9 місяців 15 днів) вона працювала на посаді консультанта по судовій статистиці та спецроботі Запорізького обласного відділу юстиції. На теперішній час перебуває у відставці.

Згідно з розпорядженням Управління Пенсійного фонду України в Олександрівському районі м. Запоріжжя № 155360 від 21.10.2016 року їй було призначено довічне грошове утримання у сумі 25 264 гривні 80 копійок, що складає 88 % від суддівського винагороди.

У жовтні 2016 року позивач звернулася до Управління Пенсійного фонду України в Олександрівському районі м. Запоріжжя із заявою про проведення перерахунку пенсії та призначення довічного грошового утримання у розмірі 90% від суддівської винагороди.

21.10.2016 року листом Управління Пенсійного фонду України в Олександрівському районі м. Запоріжжя № 205/0-9 у проведені перерахунку пенсії позивачу відмовлено.

Позивач вважає вказане рішення про відмову в перерахунку пенсії протиправним і таким, що порушує її право на соціальний захист, у зв'язку з чим вона змушений звернутися за захистом своїх прав з даним адміністративним позовом.

Ухвалою суду від 06.03.2017 року відкрито скорочене провадження по справі.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 183-2 КАС України, суд розглядає справу в порядку скороченого провадження без судового засідання та виклику осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ч. 5 ст. 183-2 КАС України суд розглядає справу в порядку скорочено провадження не пізніше трьох днів з дня закінчення десятиденного строку з дня одержання ухвали про відкриття скороченого провадження та копій документів, якщо до суду не було подано заперечень.

Відповідач - Управління Пенсійного фонду України в Олександрівському районі м. Запоріжжя, у строк, передбачений ч. 3 ст. 183-2 КАС України, письмові заперечення або заяву про визнання позову не надав.

Розглянувши матеріали справи, з'ясувавши всі обставини та перевіривши їх доказами,суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню виходячи з наступного.

При вирішенні цієї справи суд, у відповідності до ст. 8 Конституції України та ст. 8 КАС України, керується принципом верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Згідно зі ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі ст.55 Конституції України, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Відповідно до ч.1 ст. 6 КАС України, кожному гарантується право на захист його прав, свобод та інтересів незалежним та неупередженим судом.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 8 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Згідно із ст. 8 Конституції України «В Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.»

Відповідно до ст. 22 Конституції України права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Частиною 2 ст. 71 КАС України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ч.1 статті 69 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з ч. 3 ст. 72 КАС України, обставини, які визнаються сторонами, можуть не доказуватися перед судом, якщо проти цього не заперечують сторони і в суду не виникає сумніву щодо достовірності цих обставин та добровільності їх визнання.

Як встановлено судом, з 19.09.2016 року ОСОБА_1 Управлінням Пенсійного фонду України в Олександрівському районі м. Запоріжжя призначено довічне грошове утримання як судді у відставці згідно Закону України «Про судоустрій і статус суддів» в розмірі 88% від суддівської винагороди.

ОСОБА_1 у жовтні 2016 року звернулася до Управління Пенсійного фонду України в Олександрівському районі м. Запоріжжя із заявою про проведення перерахунку пенсії та призначення їй довічного грошового утримання у розмірі 90% від суддівської винагороди.

Листом Управління Пенсійного фонду України в Олександрівському районі м. Запоріжжя № 205/0-9 від 21.10.2016 року у призначенні щомісячного довічного грошового утримання у розмірі 90% від суддівської винагороди відмовлено, оскільки при призначенні грошового утримання суддям у відставці зараховується тільки період роботи на посаді судді, у зв'язку з чим період роботи на посаді консультанта по судовій статистиці та спец.роботі Запорізького обласного відділу юстиції в період з 08.07.1987 року по 22.04.1991 року (загалом 3 роки 9 місяців 15 днів) не може бути зараховано.

Частиною першої статті 120 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» в редакції діючий на час правовідносин визначено, що суддя, який має стаж роботи на посаді судді не менше двадцяти років, що визначається згідно зі статтею 135 цього Закону, має право подати заяву про відставку.

Відповідно до п.1.1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої Наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України 29.07.93 №58, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 17 серпня 1993 р. за N 110 трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

З трудової книжки ОСОБА_1 вбачається, що вона працювала з 08.07.1987 року по 22.04.1991 року на посаді консультанта по судовій статистиці та спец.роботі Запорізького обласного відділу юстиції, з 23.04.1991 року по 22.01.1996 року на посаді судді Шевченківського районного суду м. Запоріжжя та з 01.08.1996 року по 15.09.2016 року на посаді судді Апеляційного суду Запорізької області.

Таким чином, підтверджений трудовою книжкою загальний стаж роботи ОСОБА_1 на посаді судді становить 24 роки 10 місяців та загалом 3 роки 9 місяців 15 днів на посаді консультанта по судовій статистиці та спец.роботі Запорізького обласного відділу юстиції.

Положеннями ст. 126 Конституції України закріплені основоположні принципи здійснення правосуддя в Україні - незалежність і недоторканність суддів.

Рішенням Конституційного суду України від 01.12.2004 року №19-рп/2004 було надано офіційне тлумачення положення ст. 126 Конституції України, зокрема зазначено, що додаткові гарантії незалежності і недоторканості суддів, крім уже передбачених Конституцією України, можуть встановлюватися також законами. Такі, гарантії визначені, зокрема, ст. 13 Закону України «Про статус суддів» від 10.07.1998 року. Не допускається зниження рівня гарантій незалежності і недоторканості суддів в разі прийняття нових законів або внесення змін до чинних законів.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 22.09.2005 року №5-рп/2005 конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані, а при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав свобод.

Конституційний Суд України зазначив, що невід'ємною складовою статусу суддів є їх незалежність, яка забезпечується, у тому числі, гарантуванням фінансування та належних умов для функціонування судів і діяльності суддів, їх правового і соціального захисту (підпункт 1.1 пункту 1 резолютивної частини Рішення Конституційного Суду України від 01.12.2004 року N19-рп/2004).

В пункті 7 Рішення Конституційного Суду України від 11.10.2005 року №8-рп/2005 зазначено, що право судді, який перебуває у відставці, на пенсійне та щомісячне довічне грошове утримання є гарантією незалежності працюючих суддів. Щомісячне довічне грошове утримання - це особлива форма соціального забезпечення суддів, зміст якої полягає у гарантованій державою щомісячній звільненій від сплати податків грошовій виплаті, що слугує забезпеченню їх належного матеріального утримання, в тому числі, після звільнення від виконання обов'язків судді. Також у цьому рішенні Конституційний Суд України вказав, що надання судді матеріального захисту є гарантією забезпечення його незалежності. Разом з тим, будь-яке зниження рівня гарантій незалежності суддів суперечить конституційній вимозі неухильного забезпечення незалежного правосуддя. Щомісячне довічне грошове утримання судді у встановленому розмірі спрямоване на забезпечення гідного його статусу життєвого рівня, оскільки суддя обмежений у праві заробляти додаткові матеріальні блага.

Суд зауважує, що щомісячне довічне грошове утримання судді, який вийшов у відставку, та пенсія є різними поняттями та права на них виникають з різних підстав, що також підтверджується Рішенням Конституційного Суду України від 03.06.2013 року №3-рп/2013, в якому зокрема вказано, що визначені Конституцією та законами України гарантії незалежності суддів є невід'ємним елементом їх статусу, поширюються на всіх суддів України та є необхідною умовою здійснення правосуддя неупередженим, безстороннім і справедливим судом. Такими гарантіями є надання їм за рахунок держави матеріального забезпечення (суддівська винагорода, пенсія, щомісячне довічне грошове утримання тощо) та надання їм у майбутньому статусу судді у відставці. Право судді у відставці на пенсійне або щомісячне довічне грошове утримання є гарантією належного здійснення правосуддя і незалежності працюючих суддів та дає підстави висувати до суддів високі вимоги, зберігати довіру до їх компетентності і неупередженості. Щомісячне довічне грошове утримання судді спрямоване на забезпечення гідного його статусу життєвого рівня, оскільки суддя обмежений у праві заробляти додаткові матеріальні блага, зокрема обіймати будь-які інші оплачувані посади, виконувати іншу оплачувану роботу. Конституційний принцип незалежності суддів означає, в тому числі, конституційно обумовлений імператив охорони матеріального забезпечення суддів від його скасування чи зниження досягнутого рівня без відповідної компенсації як гарантію недопущення впливу або втручання у здійснення правосуддя.

Викладене відповідає положенням Європейської хартії про закон «Про статус суддів» від 10 липня 1998 року, за якими рівень винагороди суддям за виконання ними своїх професійних обов'язків має бути таким, щоб захистити їх від тиску, що може спричинити вплив на їхні рішення або взагалі поведінку суддів і таким чином вплинути на їхню незалежність та неупередженість (пункт 6.1); статус забезпечує судді, який досяг передбаченого законом віку для виходу у відставку із посади судді і який здійснював повноваження судді протягом певного строку, право на отримання виплат, рівень яких має бути якомога ближчим до рівня його останньої заробітної плати на посаді судді (пункт 6.4).

У Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам щодо суддів: незалежність, ефективність та обов'язки від 17 листопада 2010 року № (2010)12 зазначено: «оплата праці суддів повинна відповідати їх професії та виконуваним обов'язкам, а також бути достатньою, щоб захистити їх від дії стимулів, через які можна впливати на їхні рішення. Мають існувати гарантії збереження належної оплати праці на випадок хвороби, відпустки по догляду за дитиною, а також гарантії виплат у зв'язку з виходом на пенсію, які мають відповідати попередньому рівню оплати їх праці» (пункт 54).

Із змісту розділу IX Закону України «Про судоустрій і статус суддів» вбачається, що єдиним видом грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, є суддівська винагорода, яка в свою чергу складається із посадового окладу та доплат за вислугу років, перебування на адміністративній посаді в суді, науковий ступінь, роботу, яка передбачає доступ до державної таємниці.

Відповідно до частини першої статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Незважаючи на те, що чинна редакція Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (в редакції Закону України «Про забезпечення права на справедливий суд») не передбачає врахування іншої діяльності при визначенні права судді на відставку, ОСОБА_1 набула таке право до моменту набрання чинності Законом України «Про забезпечення права на справедливий суд», який не передбачає позбавлення права на відставку суддів, які набули його до набрання цим Законом чинності.

У рішення Європейського суду в справі "PineValleyDevelopmentsLtd та інші проти Ірландії" (№ 12742/87, рішення від 29 листопада 1991 року) Європейський суд з прав людини наголошує на дотриманні принципу законних очікувань під час прийняття рішень суб'єктами владних повноважень, згідно з яким рішення органів державної влади не повинні йти всупереч очікуванням, на які покладаються громадяни у зв'язку з їх прийняттям.

У рішенні Конституційного суду України в справі про гарантії незалежності суддів від 18.06.2007 р. №4-рп/2007, а також у низці його попередніх рішень, зокрема, від 24.06.1999 р. №6-рп/99 (справа про фінансування суддів), від 20.03.2002 р. №5-рп/2002 (справа щодо пільг, компенсацій і гарантій), від 01.12.2004 р. №19-рп/2004 (справа про незалежність суддів як складову їхнього статусу), від 01.12.2004 р. №20-рп/2004 (справа про зупинення дії або обмеження пільг, компенсацій і гарантій), від 11.10.2005 р. №8-рп/2005 (справа про рівень пенсії і щомісячного грошового утримання), Конституційний Суд України наголошував, що частина 3 статті 22 Конституції України встановила, що при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів, не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод, зокрема зменшення розміру довічного щомісячного грошового утримання суддів, що пов'язано із особливістю правового статусу суддів, як конституційних гарантій їх незалежності.

За правовою позицією Європейського Суду з прав людини, викладеної у рішенні по справі «Суханов та Ільченко проти України» (SukhanovandIlchenko v. Ukraine) від 26.09.2014 року, за певних обставин «законне сподівання» на отримання «активу» також може захищатися статтею 1 Першого протоколу. Так, якщо суть вимоги особи пов'язана з майновим правом, особа, якій воно надане, може вважатися такою, що має «законне сподівання», якщо для такого права у національному законодавстві існує достатнє підґрунтя - наприклад, коли є усталена практика національних Судів, якою підтверджується його існування.

Відповідно до п.8 ч.4,ч.6 ст. 47 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», незалежність судді забезпечується належним матеріальним і соціальним забезпеченням судді. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних не допускається звуження змісту та обсягу визначених Конституцією гарантій незалежності судді.

Частиною 3 статті 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (зі змінами, внесеними Законом України «Про забезпечення права на справедливий суд» від 12.02.2015 року) встановлено, що щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не може бути більшим ніж 90 відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання.

Рішенням Конституційного Суду України від 08.06.2016 р. № 4-рп/2016 в справі № 1-8/2016 визначено, що частина третя статті 141 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 7 липня 2010 року № 2453-VI у редакції Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 2 березня 2015 року № 213-VIII, яка суперечить Конституції України, не підлягає застосуванню як така, що втратила чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього рішення. Натомість застосуванню підлягає частина третя статті 141 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 7 липня 2010 року № 2453-VI до внесення змін Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 2 березня 2015 року № 213-VIII, тобто у редакції Закону України "Про забезпечення права на справедливий суд" від 12 лютого 2015 року № 192-VIII, а саме: "Щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не може бути більшим ніж 90 відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання. У разі зміни грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання";

За правовою позицією Верховного Суду України, визначеній в постанові від 01.07.2014 р. в справі №21-244а14, правовідносини щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсія призначається за спеціальними законами, виникають не в момент звернення за призначенням пенсії, а в момент виникнення права на її призначення.

Отже, ОСОБА_1 має стаж, що дає право на довічне грошове утримання в розмірі 90 % відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання, у зв'язку з чим позов є доведеним, обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню.

Відповідно до п.1 п. 3 ст. 94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншої стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа).

При подачі адміністративного позову до суду ОСОБА_1 сплатила судові витрати при розгляді справи: а саме: судовий збір у сумі 640 гривень 40 копійок, а тому зазначені витрати згідно вимог ст.. 94 КАС України підлягають стягненню з Державного бюджету України на користь позивача по справі.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст. ст. 47, 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», ст.. ст.. 2, 6, 17, 18, 19, 70, 71, 94, 99, 158-163 КАС України,-

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Олександрівському районі м. Запоріжжя про визнання протиправними дії, розпорядження щодо визначення стажу роботи та розміру довічного грошового утримання - задовольнити.

Визнати протиправними дії Управління Пенсійного фонду України в Олександрівському районі м. Запоріжжя щодо призначення ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання у розмірі 88 % від суддівської винагороди, визначення стажу роботи та розміру щомісячного довічного грошового утримання судді без врахування стажу на посаді консультанта по судовій статистиці та спецроботі Запорізького обласного відділу юстиції.

Зобов'язати Управління Пенсійного фонду України в Олександрівському районі м. Запоріжжя, починаючи з 16.09.2016 року призначити та виплачувати ОСОБА_1 щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці, відповідно до частини 3 статті 141 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" в розмірі 90% грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді на час здійснення нарахування, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання з урахуванням вже виплачених сум за цей період.

Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, індивідуальний ідентифікаційний номер - НОМЕР_1, яка зареєстрована за адресою: 69000, АДРЕСА_1 суму сплаченого судового збору в розмірі 640 гривень 00 копійок (шістсот сорок гривень нуль-нуль копійок).

Постанова суду може бути оскаржена в апеляційному порядку до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Жовтневий районний суд м. Запоріжжя шляхом подання в 10-денний строк з дня отримання копії постанови апеляційної скарги.

Суддя : В.М. Світлицька