Справа № 810/448/17
Суддя: Лиска І.Г.
Дата ухвалення: 2017-03-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 березня 2017 року № 810/448/17

Суддя Київського окружного адміністративного суду Лиска І.Г., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління національної поліції в Київській області про стягнення заборгованості за час вимученого прогулу,

в с т а н о в и в:

До Київського окружного адміністративного суду звернулась ОСОБА_1 з позовом до Головного управління національної поліції в Київській області про стягнення з відповідача суми грошового забезпечення за час вимушеного прогулу (з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог).

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що наказом Головного управління Національної поліції в Київській області від 26.01.2016 за наслідками проведеної атестації позивача було звільнено зі служби в поліції з підстав, визначених пунктом 5 частини 1 статті 77 Закону України "Про Національну поліцію" (через службову невідповідність).

В подальшому, постановою Київського окружного адміністративного суду від 08.06.2016 в адміністративній справі № 810/630/16, яка залишена без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 08.09.2016, зазначений наказ було скасовано та поновлено позивача на службі в поліції на посаді, яку вона займала до звільнення - старшого слідчого Баришівського відділення поліції Переяслав-Хмельницького відділу поліції ГУ Національної поліції в Київській області. Позивач зазначає, що звертаючись до суду з адміністративним позовом про визнання протиправним та скасування наказу про її звільнення, а також поновлення її на посаді позовних вимог про відшкодування середнього грошового забезпечення за час вимушеного прогулу нею заявлено не було, у зв'язку з чим зазначене питання під час розгляду адміністративної справи № 810/630/16 судом не вирішувалось. Після набрання рішенням законної сили та поновлення позивача на посаді, вона звернулась до Головного управління Національної поліції у Київській області про виплату середнього грошового забезпечення за термін вимушеного прогулу, що пов'язаний з незаконним звільненням. Проте, відповідачем у виплаті зазначених коштів було відмовлено, оскільки відсутнє відповідне рішення суду. За наведених обставин позивач просив суд стягнути з Головного управління Національної поліції в Київській області на її користь суму середнього грошового забезпечення за час вимушеного прогулу за період з 03.02.2016 по 29.07.2016 у розмірі 39453,77 грн.

Позивач подав до суду заяву про розгляд справи без його участі.

Відповідач подав до суду клопотання про розгляд справи в порядку письмового провадження, у задоволенні позову просив відмовити. В обґрунтування письмових заперечень зазначив, що позивачу було виплачено грошове забезпечення за час вимушеного прогулу за 03.02.2016 та 29.07.2016.

Згідно з вимогами ч. 4 ст. 122 КАС України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі особи, які беруть участь у справі, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Виходячи з вищевикладеного суд вважає за можливе розглядати справу в порядку письмового провадження.

Розглянувши подані документи і матеріали, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов таких висновків.

Матеріалими справи встановлено, що постановою Київського окружного адміністративного суду від 08.06.2016, яка була залишена без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 08.09.2016, адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено.

Визнано протиправним та скасовано рішення Атестаційної комісії № 2 Головного управління Національної поліції в Київській області, оформлене протоколом від 07 грудня 2015 року, яким ОСОБА_1 визнано такою, що займаній посаді не відповідає і підлягає звільненню зі служби в поліції через службову невідповідність.

Визнано протиправним та скасовано наказ Головного управління Національної поліції в Київській області від 26.01.2016 №19 о/с в частині звільнення майора поліції ОСОБА_1, старшого слідчого Баришівського відділення Переяслав-Хмельницького відділу поліції зі служби в поліції у запас Збройних сил (з постановкою на військовий облік) за п. 1 пп.5 ст.77 Закону України "Про Національну поліцію" (через службову невідповідність).

Вирішено поновити ОСОБА_1 на службі в Національній поліції на посаді старшого слідчого Баришівського відділення Переяслав-Хмельницького відділу поліції Головного управління Національної поліції в Київській області з 03 лютого 2016 року та допустити негайне виконання постанови суду в частині поновлення ОСОБА_1 на службі в Національній поліції на посаді старшого слідчого Баришівського відділення Переяслав-Хмельницького відділу поліції Головного управління Національної поліції в Київській області.

06 липня 2016 року на виконання зазначеного рішення суду Київським окружним адміністративним судом було видано виконавчий лист № 810/630/16, яким зобов'язано ГУ НП в Київській області поновити ОСОБА_1 на посаді старшого слідчого Баришівського відділення Переяслав-Хмельницького відділу поліції Головного управління Національної поліції в Київській області з 03 лютого 2016 року.

Наказом № 401 о/с від 29.07.2016 майора поліції ОСОБА_1 поновлено на посаді старшого слідчого Баришівського відділення Переяслав-Хмельницького відділу поліції Головного управління Національної поліції в Київській області з 03 лютого 2016 року.

Водночас, як зазначає позивач та встановлено судом з наявних у справі матеріалів, ОСОБА_1 з позовною вимогою про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу до суду не звертався.

Крім того, судом також встановлено, що суд розглядаючи адміністративну справу № 810/630/16 та приймаючи рішення про поновлення позивача на роботі питання щодо виплати ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу не вирішував.

Враховуючи, що грошового забезпечення за час вимушеного прогулу позивачу після поновлення на посаді в добровільному порядку виплачено не було, ОСОБА_1 звернулась з даним позовом до суду.

Відповідно до довідки ГУ Національної поліції в Київській області від 13.02.2017 №104, середньомісячне грошове забезпечення позивача за період з грудня 2015 року по січень 2016 року складає 6300 грн., та середньоденне грошове забезпечення складає 203,23 грн.

Згідно наданим розрахунком позивача за період з лютого 2016 року по липень 2016 року, кількість днів - 177 та загальна сума грошового забезпечення складає 35971,71 грн. та беручи до уваги офіційний курс інфляції за період вересень 2016 року по лютий 2017 року склав 109,68%. У зв'язку з чим, сума грошового забезпечення за час вимушеного прогулу за період з 03 лютого 2016 року по 29 липня 2016 року складає 39453,77 грн.

Суд зауважує, що відповідач виплатив грошове забезпечення позивачу за 03 лютого 2016 року (день звільнення) та 29.07.2016 (день фактичного поновлення на роботі).

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, суд зазначає наступне.

Верховний Суд України у постанові від 14 січня 2014 року (справа № 21-395а13) зазначив, що суд, ухвалюючи рішення про поновлення на роботі, має вирішити питання про виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу, визначивши при цьому розмір такого заробітку за правилами, закріпленими у Порядку обчислення середньої заробітної плати.

Статтею 235 Кодексу законів про працю України передбачено, що у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню.

Крім того, вимогами частини 2 статті 235 Кодексу законів про працю України встановлено, що при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір (в даному випадку суд), одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік. В той же час, якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Аналогічна правова норма закріплена і в спеціальному законодавстві, що регулює спірні правовідносини, зокрема, в пункті 24 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29 липня 1991 р. № 114.

Так приписами вказаної норми передбачено, що у разі незаконного звільнення або переведення на іншу посаду особи рядового, начальницького складу органів внутрішніх справ підлягають поновленню на попередній посаді з виплатою грошового забезпечення за час вимушеного прогулу або різниці в грошовому забезпеченні за час виконання службових обов'язків, але не більш як за один рік.

Якщо заява про поновлення на службі розглядається більше одного року не з вини особи рядового, начальницького складу, така особа має право на отримання грошового забезпечення за весь час вимушеного прогулу.

У свою чергу, статтею 238 Кодексу законів про працю України передбачена можливість ухвалення рішення про виплату працівникові належних сум без обмеження будь-яким строком.

Суд звертає увагу, що відповідно до роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, викладених в пункті 34 постанови № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 6 листопада 1992 року, рішення про поновлення на роботі вважається виконаним з дня видання власником або уповноваженим ним органом про це наказу.

Отже, судом встановлено, що рішення суду від 08.06.2016 в адміністративній справі № 810/630/16 є виконаним з 29.07.2016, а позивач поновлений на службі з 03.02.2016.

У свою чергу, судом також встановлено, що станом на час розгляду даної справи позивач грошового забезпечення за час вимушеного прогулу за період з 04.02.2016 по 28.07.2016 не отримав.

За наведених обставин, суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з Головного управління Національної поліції в Київській області на користь ОСОБА_1 суми середнього грошового забезпечення за час вимушеного прогулу у період з 04.02.2016 по 28.07.2016.

Постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100 затверджено Порядок обчислення середньої заробітної плати (далі - Порядок № 100).

Відповідно до пункту 2 Порядку № 100 середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата.

Якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи. Якщо і протягом цих місяців працівник не відпрацював жодного робочого дня, середня заробітна плата обчислюється відповідно до останнього абзацу пункту 4 цього Порядку.

За приписами абзацу 3 пункту 3 Порядку № 100 усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо за винятком відрахувань із заробітної плати осіб, засуджених за вироком суду до виправних робіт без позбавлення волі.

В пункті 6 Постанови Про практику застосування судами законодавства про оплату праці від 24 грудня 1999 року № 13 Пленум Верховного Суду України зазначив, що задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов'язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов'язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення.

Пунктом 8 Порядку № 100 встановлено, що нарахування виплат, що обчислюються з середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком.

Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Як вбачається з довідки Головного управління Національної поліції в Київській області від 13.02.2017 року № 104, загальна сума нарахованого грошового забезпечення за період з грудня 2015 року по січень 2016 року становить 12600 грн., у тому числі за грудень 2015 року 6300 грн. та за січень 2016 року 6300 грн.

При цьому, кількість відпрацьованих позивачем днів за грудень 2015 року та січень 2016 року складає 62 календарних дня. Таким чином, середньоденне грошове забезпечення позивача становить 203,23 грн. (12600 грн./62).

Суд зазначає, що відповідно до пункту 6 Порядку та умов виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання (затверджений Наказом Міністерства внутрішніх справ України 06.04.2016 № 260) поліцейським, звільненим зі служби в поліції, а потім поновленим на службі у зв'язку з визнанням звільнення незаконним, за час вимушеного прогулу з дня звільнення виплачуються всі види грошового забезпечення (в тому числі премія), які були їм визначені на день звільнення. Підставою для нарахування та виплати грошового забезпечення є наказ керівника органу поліції про поновлення особи на службі або скасування наказу про його звільнення.

Таким чином, судом встановлено, що період вимушеного прогулу позивача обраховується починаючи з першого дня після звільнення (дня з якого поновлено позивача на посаді), а саме 03 лютого 2016 року по день, що передує рішенню про поновлення позивача на роботі, тобто 29 липня 2016 року.

Разом з тим, суд зазначає, що позивачу було виплачено грошове забезпечення за день звільнення (03.02.2016) та день фактичного поновлення на роботі (29.07.2016).

Отже, судом встановлено, що тривалість вимушеного прогулу позивача складає 175 дня.

При цьому, судом було враховано, що графік роботи (режим праці) позивача не передбачав вихідних днів, тому при обчисленні тривалості вимушеного прогулу суд виходив з кількості календарних днів, що минули з 04 лютого 2016 року по 28 липня 2016 року включно.

Враховуючи, що кількість днів вимушеного прогулу складає 175 дня, середній заробіток позивача за час вимушеного прогулу становить 35565,25 грн. (175х203,23).

Частиною 1 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Відповідно до частини 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Статтею 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише, на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Щодо інфляції по стягненню грошового забезпечення за час вимушеного прогулу, то суд зазначає наступне.

Статтею 2 Закону України від 03.07.1991 № 1282-XII "Про індексацію грошових доходів населення" визначено об'єкти індексації грошових доходів населення. Так, індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру: пенсії; стипендії; оплата праці (грошове забезпечення); суми виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов'язкове державне соціальне страхування; суми відшкодування шкоди, заподіяної працівникові каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, а також суми, що виплачуються особам, які мають право на відшкодування шкоди в разі втрати годувальника; розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі. Кабінет Міністрів України може встановлювати інші об'єкти індексації, що не передбачені частиною першою цієї статті.

Постановою Кабінету Міністрів України від 17липня 2003 року №1078 затверджено Порядок проведення індексації грошових доходів населення.

Відповідно до п.3 даного Порядку, до об'єктів індексації, визначених у пункті 2, не відносяться, зокрема: доходи громадян від здачі в оренду майна, від акцій та інших цінних паперів, ведення селянського (фермерського) і особистого підсобного господарства, підприємницької діяльності, яка є для громадян джерелом грошових доходів від власності; виплати, які обчислюються із середньої заробітної плати; одноразова виплата допомоги по безробіттю для організації безробітним підприємницької діяльності, одноразова допомога у разі стійкої втрати професійної працездатності або смерті потерпілого внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання; допомога у зв'язку з вагітністю та пологами, допомога при народженні дитини, допомога на поховання; цільова разова матеріальна допомога, одноразова допомога при виході на пенсію, суми соціальних пільг, компенсації (крім виплат, визначених пунктом 2 цього Порядку), винагорода за підсумками роботи за рік тощо; соціальні виплати, які визначаються залежно від прожиткового мінімуму (пенсії, обчислені з урахуванням абзацу першого частини першої статті 28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування"; додаткова пенсія, підвищення, компенсаційні виплати, надбавки та інші доплати до пенсії, які визначаються залежно від прожиткового мінімуму; тимчасова державна допомога дітям, батьки яких ухиляються від сплати аліментів, не мають можливості утримувати дитину або місце проживання їх невідоме; мінімальний розмір допомоги по безробіттю; державна соціальна допомога інвалідам з дитинства і дітям-інвалідам; державна соціальна допомога особам, які не мають права на пенсію, та інвалідам і державна соціальна допомога на догляд; щомісячна грошова допомога малозабезпеченій особі, яка проживає разом з інвалідом I чи II групи внаслідок психічного розладу, який за висновком лікарської комісії медичного закладу потребує постійного стороннього догляду, на догляд за ним; компенсаційна виплата, що призначається непрацюючим фізичним особам, які постійно надають соціальні послуги громадянам похилого віку, інвалідам, дітям-інвалідам, хворим, які не здатні до самообслуговування і потребують постійної сторонньої допомоги (крім осіб, що обслуговуються соціальними службами); державна соціальна допомога малозабезпеченим сім'ям, допомога на дітей, які перебувають під опікою чи піклуванням, допомога на дітей одиноким матерям, допомога по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку.

Визначення заробітної плати надано у ст. 1 Закону України «Про оплату праці», згідно якої заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Таке ж визначення заробітної плати міститься у ст. 94 КЗпП України.

Проте, середня заробітна плата за час вимушеного прогулу є компенсацією втраченого заробітку, а не заробітною платою у розумінні ст. 1 Закону України «Про оплату праці» та ст. 94 КЗпП України.

Така ж правова позиція викладена, зокрема, в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 04.02.2015 у справі № 307/1756/13-а.

У такому випадку грошове забезпечення за час вимушеного прогулу не підпадає під об'єкт до якого може бути застосовано індекс інфляції.

За наведених обставин, та враховуючи, що розмір суми грошового забезпечення за час вимушеного прогулу, що належить до виплати ОСОБА_1 становить 35565,25 грн., суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково.

Відповідно пункту 2 частини 1 статті 256 Кодексу адміністративного судочинства України негайно виконуються постанови суду про присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби - у межах суми стягнення за один місяць.

Враховуючи зазначене суд вважає за необхідне постанову суду щодо стягнення на користь ОСОБА_1 суми середнього грошового забезпечення допустити до негайного виконання у межах суми стягнення за один місяць в розмірі 6300 грн..

Оскільки позивач на підставі пункту 1 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору, за відсутності в матеріалах справи доказів понесення ним інших витрат, судові витрати стягненню з відповідача не підлягають.

Керуючись статтями 11, 14, 70, 71, 72, 86, 94, 128, 159 - 163, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

п о с т а н о в и в:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Стягнути з Головного управління Національної поліції в Київській області на користь ОСОБА_1 суму середнього грошового забезпечення за час вимушеного прогулу за період з 04 лютого 2016 року по 28 липня 2016 року у розмірі 35565 (тридцять п'ять тисяч п'ятсот шістдесят п'ять) грн. 25 коп.

Звернути до негайного виконання постанову суду в частині стягнення з Головного управління Національної поліції в Київській області на користь ОСОБА_1 суми середнього грошового забезпечення за час вимушеного прогулу в межах одного місяця в розмірі 6300 (шість тисяч триста) грн. без урахування обов'язкових податків та зборів.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано в установлені строки. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на постанову суду подається до Київського апеляційного адміністративного суду через Київський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Лиска І.Г.