Справа № 826/16079/14
Суддя: Шурко О.І.
Дата ухвалення: 2017-03-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

Іменем України

16 березня 2017 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого Шурка О.І.,

суддів Василенка Я.М., Степанюка А.Г.,

при секретарі Дуденкові О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія з управління активами та адміністрування пенсійних фондів "Опіка" на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 19 січня 2017 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія з управління активами та адміністрування пенсійних фондів "Опіка" в інтересах Корпоративного пенсійного фонду "Стирол" до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, Ліквідатора відкритого акціонерного товариства "Комерційний банк"Причорномор'я" Ліхопека Дениса Павловича, Національного банку України про визнання протиправною бездіяльності та зобов'язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В :

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 19 січня 2017 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погоджуючись з таким судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить апеляційну інстанцію скасувати незаконну, на його думку, постанову суду першої інстанції та постановити нову про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Апелянт посилається на незаконність, необ'єктивність та необґрунтованість оскаржуваного рішення, невідповідність висновків суду дійсним обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, що є на його переконання підставою для скасування судового рішення.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 04 липня 2006 року між ВАТ «КБ «Причорномор'я» та Корпоративним пенсійним фондом «Стирол», від імені та в інтересах якого на підставі договору про управління активами №У2 від 18 січня 2005 року діяло ТОВ «Компанія з управління активами «АЙ К'Ю-ТЕХНОЛОДЖІ», укладено договір про строковий банківський вклад з щомісячною виплатою відсотків №4-7/10-2006 (далі - Депозитний договір).

За умовами Депозитного договору, ВАТ «КБ «Причорномор'я» прийняв від КПФ «Стирол», від імені якого діяло ТОВ «КУА «АЙ К'Ю-ТЕХНОЛОДЖІ» на зберігання вклад у розмірі 600000,00 грн. під 16,75% річних строком до 09 липня 2007 року.

09 липня 2007 року у відповідності до додаткової угоди №1 до Депозитного договору, строк Депозитного договору продовжено до 15 липня 2008 року, а процентна ставка зменшена до 16,5% річних.

15 липня 2008 року у відповідності до додаткової угоди №2 до Депозитного договору, строк Депозитного договору продовжено до 17 липня 2009 року, а процентна ставка збільшена до 18,5% річних.

22 липня 2008 року у відповідності до додаткової угоди №3 до Депозитного договору сума депозиту з 22 липня 2008 року збільшена до 2040000,00 грн.

23 грудня 2008 року листом №12/65 КПФ «Стирол» в особі ТОВ «КУА «АЙ К'Ю-ТЕХНОЛОДЖІ» звернулося до ВАТ «КБ «Причорномор'я» з вимогою надати частину вкладу у розмірі 500 000, 00 грн. на операції, які пов'язані з виконанням зобов'язань недержавного пенсійного фонду.

12 січня 2009 року ВАТ «КБ «Причорномор'я» листом №1/5/2 на підставі п. 2 постанови Національного банку України від 04 грудня 2008 року №413 відмовлено в достроковому поверненні частини вкладу.

16 січня 2009 року листом №1/13 КПФ «Стирол» в особі ТОВ «КУА «АЙ К'Ю-ТЕХНОЛОДЖІ» повторно звернулося до ВАТ «КБ «Причорномор'я» з вимогою повернути суму депозиту та нараховані відсотки, вказавши при цьому, що відповідно до листа Національного банку України від 28 жовтня 2008 №18-311/3496-14715 заборона дострокового повернення депозиту не поширюється на операції недержавного пенсійного фонду щодо здійснення виплат своєму учаснику.

20 травня 2009 року постановою Правління Національного банку України №305 прийнято рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію з 25 травня 2009 ВАТ «КБ «Причорномор'я».

10 червня 2009 року листом №6/40 КПФ «Стирол» в особі ТОВ «КУА «АЙ К'Ю-ТЕХНОЛОДЖІ» звернулося до ліквідатора ВАТ «КБ «Причорномор'я» з вимогою повернути суму депозиту та нараховані відсотки.

28 липня 2009 року ВАТ «КБ «Причорномор'я» в особі ліквідатора листом №3-56-1052 повідомлено, що вимоги КПФ «Стирол» в розмірі 2220857,62 грн. внесено до реєстру кредиторів та на підставі ст. 96 Закону України «Про банки і банківську діяльність» віднесені до 7 черги (інші вимоги).

29 березня 2014 року позивач від імені КПФ «Стирол» звернувся до відповідача-1 з вимогою про повернення пенсійних активів, які розміщенні в ВАТ «КБ «Причорномор'я» за Депозитним договором.

При цьому, як зазначив представник позивача, депозитний вклад Корпоративному пенсійному фонду «Стирол» в процесі ліквідації ВАТ «КБ «Причорномор'я» повернуто не було.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що заявлена до стягнення сума включена до сьомої черги вимог кредиторів ВАТ «КБ «Причорномор'я» згідно ст. 96 Закону України «Про банки і банківську діяльність», відповідно, одна й та сама сума не може двічі заявлятися в якості кредиторських вимог на різних підставах.

З таким висновком суду колегія суддів погоджується, виходячи з наступного.

Відповідно до п. 3 Прикінцевих та Перехідних положень Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» № 4452-VI від 23.02.2012 ініційована до набрання чинності цим Законом процедура ліквідації банку здійснюється відповідно до законодавства, що діяло до набрання чинності цим Законом. Закон набув чинності через шість місяців після оприлюднення в офіційному виданні - газеті «Голос України» від 21 березня 2012 року №51.

Процедура ліквідації ВАТ «КБ «Причорномор'я» ініційована постановою Правління Національного банку України від 20 травня 2009 року №305 «Про відкликання банківської ліцензії та ініціювання процедури ліквідації відкритого акціонерного товариства «Комерційний банк «Причорномор'я» (м. Дніпропетровськ)».

Процедура ліквідації банку здійснювалася відповідно до законодавства, що діяло до набрання чинності Законом №4452-VI і положення та процедури вказаного Закону не можуть застосовуватися до правовідносин щодо відшкодування Корпоративному пенсійному фонду «Стирол» коштів за вкладом, розміщеним у ВАТ «КБ «Причорномор'я» згідно договору про строковий банківський вклад з щомісячною виплатою відсотків №4-7/10-2006 від 04 червня 2007 року.

Відповідно до ч.ч. 1 та 2 ст. 93 Закону №2121-III ліквідатор припиняє приймання вимог кредиторів після закінчення одного місяця з дня опублікування оголошення про початок ліквідаційної процедури.

Ліквідатор протягом трьох місяців з дня опублікування оголошення про початок ліквідаційної процедури, зокрема, визначає суму заборгованості кожному кредитору та відносить вимоги до певної черги погашення; складає перелік акцептованих ним вимог для затвердження Національним банком України.

Відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 96 Закону №2121-III до сьомої черги коштів, одержаних в результаті ліквідаційної процедури, що спрямовуються на задоволення вимог кредиторів належать інші вимоги, крім вимог за субординованим боргом.

Кошти позивача за вкладом, розміщеним у ВАТ «КБ «Причорномор'я» було включено до сьомої черги вимог кредиторів.

Разом з тим, згідно ч. 9 ст. 93 Закону №2121-III пенсійні активи не включаються до ліквідаційної маси зберігача Накопичувального пенсійного фонду, недержавного пенсійного фонду та інших банків. Розпорядження пенсійними активами Накопичувального пенсійного фонду та активами недержавних пенсійних фондів здійснюється відповідно до законів України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» та «Про недержавне пенсійне забезпечення».

Відповідно до абз. 15 п. 7.3 Положення №369 встановлено, що ліквідатор зобов'язаний вжити заходів щодо передачі пенсійних активів недержавного пенсійного фонду до іншого зберігача.

Згідно ст.ст. 1, 44 Закону України «Про недержавне пенсійне страхування» № 1057-IV від 09.07.2003, в редакції станом на час здійснення процедури ліквідації (далі - Закон №1057-IV), зберігач пенсійного фонду - банк, який провадить депозитарну діяльність зберігача цінних паперів та відповідає вимогам цього Закону.

Частиною 2 наведеної статті встановлено, що зберігач надає свої послуги на підставі договору про обслуговування пенсійного фонду зберігачем. Такий договір укладається в письмовій формі між радою пенсійного фонду і зберігачем відповідно до законодавства.

Недержавний пенсійний фонд може обслуговуватися тільки одним зберігачем.

Усі операції з пенсійними активами пенсійного фонду здійснюються через зберігача. Поточні рахунки пенсійного фонду відкриваються у зберігача. Пенсійні активи пенсійного фонду в формі цінних паперів та документи, які підтверджують право власності на пенсійні активи в інших формах, зберігаються у зберігача.

З аналізу наведених норм вбачається, що ліквідатор банку був зобов'язаний вжити заходів щодо передачі пенсійних активів позивача до іншого банку, при цьому не включати їх до ліквідаційної маси.

Разом з тим, позивачем заявлені вимоги до Національного банку України щодо визнання протиправною бездіяльності з неповернення КПФ «Стирол» пенсійних активів.

Колегія суддів звертає увагу на те, що у період ліквідації ВАТ «КБ «Причорномор'я», Національний банк України та ліквідатор ВАТ «КБ «Причорномор'я», який в силу ч. 6 ст. 92 Закону №2121-III прирівнюється до представника Національного банку України, не були наділені повноваженнями на повернення КПФ «Стирол» пенсійних активів.

Не зрозумілим є твердження позивача про те, що на підставі ч. 5 ст. 99 Закону №2121-III позови подані проти ліквідатора є позовами, що подані проти Національного банку України, оскільки відповідно до приписів вказаної частини статті, Національний банк України забезпечує правовий захист своїх службовців, тимчасового адміністратора, ліквідатора або залучених ними осіб у разі подання проти них позовів, пов'язаних із забезпеченням виконання ними функцій Національного банку України. Тобто дана норма передбачає лише надання Національним банком України ліквідатору, проти якого подано позов, правової підтримки.

Статтею 92 Закону №2121-III визначено, що при виконанні своїх обов'язків ліквідатор за своїм статусом прирівнюється до представника Національного банку України.

Разом з тим під час процедури ліквідації банку ліквідатор не виконує функції Національного банку України.

Законом про банки та Положенням № 369 чітко визначено та розмежовано повноваження ліквідатора та Національного банку України під час процедури ліквідації банку. Так, даними нормативно-правовими актами не визначено повноважень Національного банку України стосовно втручання в діяльність ліквідатора з приводу визнання вимог кредитора та визначення черговості їх погашення. З дня призначення ліквідатора, згідно із статтею 92 Закону про банки, до нього переходять права керівника (органів управління) банку.

Таким чином. Національний банк України, під час ліквідації банку не набуває статусу його ліквідатора.

Згідно із статтею 4 Закону України «Про Національний банк України» та статтею 5 Закону України «Про банки і банківську діяльність» Національний банк України не відповідає за зобов'язаннями банків, а банки не відповідають за зобов'язаннями Національного банку України, якщо інше не передбачено законом або договором.

У зв'язку з викладеним, позовні вимоги в частині визнання протиправною бездіяльності Національного банку України з неповернення КПФ «Стирол» пенсійних активів задоволенню не підлягають.

Відповідно до чинного станом на час розміщення вкладу, а також станом на час ініціювання процедури ліквідації банку Закону України «Про Фонд гарантування вкладів фізичних осіб» № 2740-III від 20.09.2001 (далі - Закон №2740-III), ліквідатор учасника (тимчасового учасника) Фонду має надати Фонду протягом двадцяти робочих днів з дня настання недоступності вкладів повний перелік вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами, із визначенням їх розрахункової суми, яка підлягає відшкодуванню відповідно до цього Закону (ч. 1 ст. 31).

Частиною 2 наведеної статті встановлено, що на підставі одержаного від ліквідатора учасника (тимчасового учасника) Фонду переліку вкладників із визначенням розрахункової суми, яка підлягає відшкодуванню за рахунок коштів Фонду, Фонд у місячний строк перевіряє подані розрахунки з урахуванням вимог статті 4 цього Закону та приймає рішення про відшкодування коштів вкладникам.

Відповідно до ч.ч. 1-4 Закону №2740-III, порядок відшкодування Фондом коштів за вкладами фізичних осіб затверджується адміністративною радою Фонду. Відшкодування за вкладами здійснюється в готівковій або безготівковій формі. Фонд за запитом ліквідатора учасника (тимчасового учасника) Фонду у письмовому вигляді надає необхідну інформацію про розмір відшкодованих коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду.

Відшкодування за вкладами можуть сплачуватися іншим особам згідно з законодавством України (за довіреністю, заповітом тощо). Строк позовної давності по зверненнях вкладників становить три роки (ст. 32 Закону України «Про Фонд гарантування вкладів фізичних осіб»).

Отже, Корпоративний пенсійний фонд «Стирол» в межах чинного станом на 2009 рік законодавства міг ініціювати питання про включення фізичних осіб-учасників фонду до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами, із визначенням їх розрахункової суми, яка підлягає відшкодуванню відповідно до цього Закону.

Цього зроблено не було, тоді як кошти Корпоративного пенсійного фонду «Стирол» за вкладом, розміщеним у ВАТ «КБ «Причорномор'я» включено до сьомої черги вимог кредиторів згідно ст. 96 Закону України «Про банки і банківську діяльність», що не заперечувалося та не оскаржувалося під час процедури ліквідації банку.

Станом на час розгляду справи процедура ліквідації банку завершена згідно положень чинного станом на той час Закону України «Про банки і банківську діяльність», 30 листопада 2012 року у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців зроблено запис про державну реєстрацію припинення юридичної особи ВАТ «КБ «Причорномор'я».

Крім того, продовження процедури відшкодування коштів неможливо також з огляду на положення самого Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Зокрема, згідно ст. 17 Закону №4452-VI, учасниками Фонду є банки. Участь банків у Фонді є обов'язковою. Фонд виключає банк з числа учасників Фонду в разі прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Ліквідований станом на час звернення до Фонду та до суду банк учасником Фонду не є, у формуванні коштів Фонду участі не приймає, відповідно, вкладники банку не користуються правом на отримання відшкодування за рахунок коштів Фонду.

Згідно ст. 27 Закону №4452-VI, уповноважена особа Фонду складає перелік вкладників та визначає розрахункові суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду відповідно до вимог цього Закону та нормативно-правових актів Фонду станом на день отримання рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Оскільки щодо ВАТ «КБ «Причорномор'я» відповідна процедура застосовувалась згідно положень Закону України «Про Фонд гарантування вкладів фізичних осіб», то підстави на повторне застосування процедури за новим Законом відсутні.

Також суд звертає увагу на ту обставину, що заявлена до стягнення сума включена до сьомої черги вимог кредиторів ВАТ «КБ «Причорномор'я» згідно ст. 96 Закону України «Про банки і банківську діяльність».

Відповідно, одна й та сама сума не може двічі заявлятися в якості кредиторських вимог на різних підставах, що і було вірно взято судом першої інстанції під час винесення рішення.

При цьому судовою колегією враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов'язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов'язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив законне та обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Апелянт не надав до суду належних доказів, які б підтверджували факт протиправності рішення суду першої інстанції.

Таким чином, колегія суддів вирішила згідно ст. 200 КАС України залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, з урахуванням того, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206 КАС України, суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія з управління активами та адміністрування пенсійних фондів "Опіка" - залишити без задоволення, а постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 19 січня 2017 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України в порядок і строки, визначені ст. 212 КАС України.

Головуючий:

Судді:

Повний текст ухвали виготовлено 21.03.2017.

Головуючий суддя Шурко О.І.

Судді: Степанюк А.Г.

Василенко Я.М.