Справа № 815/7255/16
Суддя: Кравченко К.В.
Дата ухвалення: 2017-03-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
----------------------
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 березня 2017 р.м.ОдесаСправа № 815/7255/16

Категорія: 8.3.6 Головуючий в 1 інстанції: Катаєва Е. В.

Одеський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді -Кравченка К.В.,
судді -Лукянчук О.В.,
судді -Градовського Ю.М.
при секретарі -Величко А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_5 на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 11 січня 2017 року по справі за позовом ОСОБА_5 до Державної податкової інспекції у Малиновському районі міста Одеси Головного управління Державної фіскальної служби в Одеській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,-

В С Т А Н О В И В:

В грудні 2016 року ОСОБА_5 (надалі - позивач) звернулась до суду з позовом до Державної податкової інспекції у Малиновському районі міста Одеси Головного управління Державної фіскальної служби в Одеській області (надалі - відповідач, ДПІ), в якому просила визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення №22475-13 від 21.07.2016 року, яким нараховано грошове зобов'язання з транспортного податку з фізичних осіб за 2016 рік на суму 25000,00 грн..

В обґрунтування позовних вимог було зазначено, що застосування контролюючим органом норм ст.267 ПК України з метою оподаткування транспортним податком належного позивачу автомобіля марки LEXUS моделі RХ350, 2013 року випуску не може мати місце у 2016 році.

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 11.01.2017 року відмовлено у задоволенні позовних вимог повністю.

Не погоджуючись з вищезазначеною постановою, позивач подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального права, просить постанову суду першої інстанції скасувати та винести нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що позивачу на праві власності належить автомобіль марки LEXUS моделі RХ350, 2013 року випуску, об'ємом двигуна 3456 куб. см., реєстраційний номер НОМЕР_1, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2. Дата першої реєстрації 28.08.2013 року, дата реєстрації на ім'я позивача 25.02.2015 року.

ДПІ прийняло податкове повідомлення-рішення форми «Ф» №22475-13 від 21.07.2016 року, яким визначило позивачу суму податкового зобов'язання за платежем: транспортний податок з фізичних осіб за 2016 рік у сумі 25000,00 грн..

Відмовляючи у задоволенні позовних вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що внесені Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2016 році» від 24.12.2015 року №909-VIІI зміни до пп.267.2.1 п.267.2 ст.267 ПК України щодо транспортного податку, а також прийняте на виконання цих змін рішення Одеської міської ради від 03.02.2016 року №257-VI1 щодо встановлення транспортного податку на 2016 рік, можуть бути застосовані до позивача лише у новому бюджетному році - тобто у 2017 році. А тому у 2016 році оподаткування належного позивача автомобіля повинно здійснюватися на підставі положень пп.267.2.1 п.267.2 ст.267 ПК України, в редакції Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» №71-VIII від 28.12.2014 року, та рішення Одеської міської ради №5257-VI від 21.01.2015 року «Про встановлення податку на майно в частині транспортного податку», за яким об'єктом оподаткування транспортним податком є легкові автомобілі, які використовувалися до 5 років і мають об'єм циліндрів двигуна понад 3000 куб. см..

Колегія суддів погоджується з цим висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Як слідує з матеріалів справи, нарахування позивачу спірним рішенням транспортного податку за 2016 рік в сумі 25000,00 грн. було здійснено відповідачем на підставі положень пп.267.2.1 п.267.2 ст.267 ПК України.

Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2016 році» від 24.12.2015 року №909-VIІI, положення якого набрали чинність з 01.01.2016 року, об'єктом оподаткування є легкові автомобілі, з року випуску яких минуло не більше п'яти років (включно) та середньоринкова вартість яких становить понад 750 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року. Така вартість визначається центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику економічного розвитку, за методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України, виходячи з марки, моделі, року випуску, типу двигуна, об'єму циліндрів двигуна, типу коробки переключення передач, пробігу легкового автомобіля, та розміщується на його офіційному веб-сайті.

До 2016 року пп.267.2.1 п.267.2 ст.267 ПК України діяв в редакції Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» №71-VIII від 28.12.2014 року, та передбачав, що об'єктом оподаткування транспортним податком є легкові автомобілі, які використовувалися до 5 років і мають об'єм циліндрів двигуна понад 3000 куб. см..

Отже, враховуючи, що належний позивачу автомобіль LEXUS RХ350, був виготовлений у 2013 року випуску, та має об'ємом двигуна 3456 куб. см., то цей автомобіль був об'єктом оподаткування транспортним податком відповідно до Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» №71-VIII від 28.12.2014 року.

Згідно ст.8 ПК України в Україні встановлюються загальнодержавні та місцеві податки та збори. До загальнодержавних належать податки та збори, що встановлені цим Кодексом і є обов'язковими до сплати на усій території України, крім випадків, передбачених цим Кодексом. До місцевих належать податки та збори, що встановлені відповідно до переліку і в межах граничних розмірів ставок, визначених цим Кодексом, рішеннями сільських, селищних і міських рад у межах їх повноважень, і є обов'язковими до сплати на території відповідних територіальних громад.

Приписи пп.10.1.1 п.10.1 та п.10.2 ст.10 ПК України відносять до місцевих податків податок на майно в частині транспортного податку.

Згідно п.12.3 ст.12 ПК України сільські, селищні, міські ради в межах своїх повноважень приймають рішення про встановлення місцевих податків та зборів.

Встановлення місцевих податків та зборів здійснюється у порядку, визначеному цим Кодексом (пп.12.3.1 ПК України).

При цьому, відповідно до п.10.2 ст.10 ПК України, місцеві ради обов'язково установлюють єдиний податок та податок на майно (в частині транспортного податку та плати за землю).

Тобто, транспортний податок та плата за землю повинні бути встановлені місцевими радами в обов'язковому порядку.

Наслідки не встановлення місцевими радами своїм рішенням транспортного податку та плати за землю передбачені у п.12.3.5 ПК України і полягають у тому, що такі податки до прийняття відповідного рішення справляються виходячи з норм цього Кодексу із застосуванням їх мінімальних ставок, а плата за землю справляється із застосуванням ставок, які діяли до 31 грудня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосування плати за землю.

При прийнятті рішення про встановлення місцевих податків та зборів обов'язково визначаються об'єкт оподаткування, платник податків і зборів, розмір ставки, податковий період та інші обов'язкові елементи, визначенні статтею 7 цього Кодексу з дотриманням критеріїв, встановлених розділом ХІІ цього Кодексу для відповідного місцевого податку чи збору (пп.12.3.2 ПК України).

Копія прийнятого рішення про встановлення місцевих податків чи зборів надсилається у десятиденний строк з дня оприлюднення до контролюючого органу, в якому перебувають на обліку платники відповідних місцевих податків та зборів (пп.12.3.3 ПК України).

При цьому, колегія суддів звертає увагу, що згідно з п.12.5 ст.12 ПК України офіційно оприлюднене рішення про встановлення місцевих податків та зборів є нормативно-правовим актом з питань оподаткування місцевими податками та зборами, яке набирає чинності з урахуванням строків, передбачених пп.12.3.4 ст.12 ПК України.

Відповідно пп.12.3.4 ст.12 ПК України рішення про встановлення місцевих податків та зборів офіційно оприлюднюється відповідним органом місцевого самоврядування до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосовування встановлених місцевих податків та зборів або змін (плановий період). В іншому разі норми відповідних рішень застосовуються не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим.

Разом з цим, п.5 р.XIX "Прикінцеві положення" ПК України органи місцевого самоврядування зобов'язані забезпечити у місячний термін з дня набрання чинності цим Кодексом прийняття рішень щодо встановлення місцевих податків і зборів, визначених цим Кодексом.

Так, з наведеного вище вбачається, що безпосереднє встановлення місцевих податків, а отже і транспортного податку, віднесено Податковим кодексом до компетенції відповідних сільських, селищних, міських рад у межах їх повноважень.

Встановлення місцевих податків виключно відповідними рішеннями місцевих рад закріплено також п.24 ч.1 ст.26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» та ст.143 Конституції України.

Рішенням Одеської міської ради від 21.01.2015 року №5257-VI «Про встановлення податку на майно в частині транспортного податку» вказаний податок встановлено та визначено ставку податку з розрахунку на календарний рік 25000,00 грн. за кожний легковий автомобіль, що є об'єктом оподаткування.

Зазначене рішення Одеської міської ради №5257-VI було оприлюднено 21.01.2015 року.

Колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що зміни до будь-яких елементів податків та зборів не можуть вноситися пізніш як за шість місяців до початку нового бюджетного періоду, в якому будуть діяти нові правила та ставки. Податки та збори, їх ставки, а також податкові пільги не можуть змінюватися протягом бюджетного року; при цьому опублікування рішення органу місцевого самоврядування про встановлення транспортного податку, як місцевого податку, пізніше 15 липня року, є підставою для застосування відповідних норм оподаткування не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим періодом.

Такий висновок колегії суддів ґрунтується на положеннях статті 4 ПК України, за змістом якої податкове законодавство України ґрунтується на таких принципах, зокрема, рівність усіх платників перед законом, недопущення будь-яких проявів податкової дискримінації - забезпечення однакового підходу до всіх платників податків незалежно від соціальної, расової, національної, релігійної приналежності, форми власності юридичної особи, громадянства фізичної особи, місця походження капіталу; презумпція правомірності рішень платника податку в разі, якщо норма закону чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі закону, або якщо норми різних законів чи різних нормативно-правових актів припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов'язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу; стабільність - зміни до будь-яких елементів податків та зборів не можуть вноситися пізніш як за шість місяців до початку нового бюджетного періоду, в якому будуть діяти нові правила та ставки. Податки та збори, їх ставки, а також податкові пільги не можуть змінюватися протягом бюджетного року

Згідно зі ст.3 Бюджетного кодексу України бюджетний період для всіх бюджетів, що складають бюджетну систему України, становить один календарний рік, який починається 1 січня кожного року і закінчується 31 грудня того ж року.

Частиною 3 ст.27 Бюджетного кодексу України встановлено, що Закони України або їх окремі положення, які впливають на показники бюджету (зменшують надходження бюджету та/або збільшують витрати бюджету) і приймаються:

не пізніше 15 липня року, що передує плановому, вводяться в дію не раніше початку планового бюджетного періоду;

після 15 липня року, що передує плановому, вводяться в дію не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим.

Виходячи з наведених вище законодавчих норм, слід дійти висновку, що для застосування у 2016 році нового транспортного податку в редакції Закону України від 24.12.2015 року №909-VIІI, такий новий транспортний податок повинен був бути запроваджений Верховною Радою України до 01.07.2015 року, а до 15.07.2015 року місцеві ради повинні були прийняти та оприлюднити відповідні рішення про запровадження цього податку на своїй території.

Оскільки цих вимог дотримано не було, то враховуючи положення пп.4.1.9 ст.4, п.10.2 ст.10, пп.12.3.4 ст.12 ПК колегія суддів вважає, що у 2016 році належний позивачу автомобіль був об'єктом оподаткування транспортним податком відповідно до вимог Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» №71-VIII від 28.12.2014 року, про що також вірно зазначив і суд першої інстанції.

Відповідно до п.267.4. ст.267 ПК України, в редакції Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» №71-VIII від 28.12.2014 року, яка є чинною і на час розгляду даної справи, ставка податку встановлюється з розрахунку на календарний рік у розмірі 25000,00 грн. за кожен легковий автомобіль, що є об'єктом оподаткування відповідно до підпункту 267.2.1 пункту 267.2 цієї статті.

Таким чином, оскільки належний позивачу автомобіль у 2016 році був об'єктом оподаткування транспортним податком на підставі п.267.4. ст.267 ПК України, в редакції Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» №71-VIII від 28.12.2014 року, то спірним податковим повідомленням-рішення позивачу правомірно нарахована сума цього податку в розмірі 25000,00 грн..

Як в позовній заяві, так і в апеляційній скарзі доводи позивача зводяться до того, що положення пп.267.2.1 п.267.2 ст.267 ПК України в редакції Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2016 році» від 24.12.2015 року №909-VIІI не можуть бути застосовані до позивача у 2016 році.

Але, як вже зазначено вище, і суд першої інстанції і колегія апеляційного суду з такими доводами погоджуються, однак ці доводи не спростовують того висновку суду, що оподаткування належного позивачу автомобіля у 2016 році повинно було здійснюватися на підставі положення пп.267.2.1 п.267.2 ст.267 ПК України в редакції Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» №71-VIII від 28.12.2014 року.

Враховуючи все вищенаведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, порушень матеріального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують.

За таких обставин апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.195, ст.196, п.1 ч.1 ст.198, п.1 ч.1 ст.205, ст.206, ч.5 ст.254 КАС України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 - залишити без задоволення, а постанову Одеського окружного адміністративного суду від 11 січня 2016 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає чинності негайно після її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції.

Повний текст судового рішення виготовлений 27 березня 2017 року.

Головуючий суддя:К.В. Кравченко
Суддя: Суддя: О.В. Лукянчук Ю.М. Градовський