Справа № 815/4917/16
Суддя: Шляхтицький О.І.
Дата ухвалення: 2017-03-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
----------------------
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 березня 2017 р.м.ОдесаСправа № 815/4917/16

Категорія: 8.3 Головуючий в 1 інстанції: Кравченко М.М.
Колегія суддів Одеського апеляційного адміністративного суду

у складі: судді доповідача - головуючого - Шляхтицького О.І.,

суддів: Запорожана Д.В., Романішина В.Л.,

секретар - Ханділян Г.В.,

за участю: представника позивача - ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Приморському районі м. Одеси Головного управління Державної фіскальної служби в Одеській області на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 07 листопада 2016 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Державної податкової інспекції у Приморському районі м. Одеси Головного управління Державної фіскальної служби в Одеській області про скасування податкового повідомлення-рішення від 11.06.2015 року № 2962-17, -

ВСТАНОВИЛА:

У вересні 2016 року ОСОБА_2 звернувся з вищевказаним адміністративним позовом.

В обґрунтування позовних вимог зазначалось, що у 2015 році позивач отримав податкове повідомлення рішення відповідача від 11.06.2015 року № 2962-17 про сплату 25000,00 грн. транспортного податку.

Зобов'язання відповідно до податкового повідомлення-рішення від 11.06.2015 року № 2962-17 були виконані.

Однак, позивач вважав, що він не повинен був сплачувати зобов'язання згідно податкового повідомлення-рішення від 11.06.2015 року № 2962-17 посилаючись на те, що введення транспортного податку пізніше ніж за шість місяців до нового бюджетного періоду суперечить принципу стабільності податкового законодавства України.

Позивач не погоджувався з податковим повідомленням-рішенням відповідача від 11.06.2015 року № 2962-17 та вважав, що його слід скасувати.

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 07 листопада 2016 року скасовано податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Приморському районі м. Одеси Головного управління Державної фіскальної служби в Одеській області від 11.06.2015 року № 2962-17.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Державної податкової інспекції у Приморському районі м. Одеси Головного управління Державної фіскальної служби в Одеській області () на користь ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_1) суму сплаченого судового збору в розмірі 551 грн. 20 коп.

Не погоджуючись з даною постановою суду податковий орган подав апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі зазначено, що рішення судом першої інстанції ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи, у зв'язку з чим просить його скасувати та ухвалити нову постанову, якою у задоволенні адміністративного позову відмовити.

Розглянувши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про необхідність її задоволення.

Суд першої інстанції встановив, що ОСОБА_2 є власником автомобіля марки LAND ROVER RANGE ROVER VOGUE, 2014 року випуску, об'ємом двигуна 4367 куб. см., реєстраційний номер НОМЕР_2, дата реєстрації 10.12.2014 року.

11.06.2015 року Державна податкова інспекція у Приморському районі м. Одеси Головного управління Державної фіскальної служби в Одеській області прийняла податкове повідомлення-рішення № 2962-17 форми «Ф», яким визначила ОСОБА_2 суму податкового зобов'язання по транспортному податку з фізичних осіб за 2015 рік у розмірі 25000,00 грн.

Вказані обставини сторонами не заперечуються, а отже є встановленими.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що зміни до будь-яких елементів податків та зборів не можуть вноситися пізніш як за шість місяців до початку нового бюджетного періоду, в якому будуть діяти нові правила та ставки.

Проте з вказаним висновком суду першої інстанції погодитись не можна з огляду на таке.

Так, транспортний податок, визначення його платників та об'єкт оподаткування був введений Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» № 71-VIII від 28.12.2014 року, якій набрав чинності відповідно до п.1 розділу ІІ Прикінцеві положення з 01.01.2015 року.

За змістом статті 8 Податкового Кодексу України (далі - ПК України) визначено, що в Україні встановлюються загальнодержавні та місцеві податки та збори. До місцевих належать податки та збори, що встановлені відповідно до переліку і в межах граничних розмірів ставок, визначених цим Кодексом, рішеннями сільських, селищних і міських рад у межах їх повноважень, і є обов'язковими до сплати на території відповідних територіальних громад.

За правилами п.п.10.1.1 п.10.1 статті 10 ПК України до місцевих податків належить податок на майно.

На підставі п. 12.3 статті 12 ПК України встановлено, що рішення про встановлення місцевих податків та зборів приймають сільські, селищні, міські ради в межах своїх повноважень приймають рішення про встановлення місцевих податків та зборів.

За правилами п.п.12.3.1-12.3.3 п.12.3 статті 12 ПК України встановлення місцевих податків та зборів здійснюється у порядку, визначеному цим Кодексом. При прийнятті рішення про встановлення місцевих податків та зборів обов'язково визначаються об'єкт оподаткування, платник податків і зборів, розмір ставки, податковий період та інші обов'язкові елементи, визначенні ст.7 цього Кодексу з дотриманням критеріїв, встановлених розділом ХІІ цього Кодексу для відповідного місцевого податку чи збору. Копія прийнятого рішення про встановлення місцевих податків чи зборів надсилається у десятиденний строк з дня оприлюднення до контролюючого органу, в якому перебувають на обліку платники відповідних місцевих податків та зборів.

Відповідно до підпункту 12.3.4 п.12.3 статті 12 ПК України рішення про встановлення місцевих податків та зборів офіційно оприлюднюється відповідним органом місцевого самоврядування до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосовування встановлюваних місцевих податків та зборів або змін (плановий період). В іншому разі норми відповідних рішень застосовуються не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим періодом.

В ході судового розгляду встановлено, що рішенням Одеської міської ради від 21 січня 2015 року №5257-VI "Про встановлення податку на майно в частині транспортного податку" вказаний податок встановлено та визначено ставку податку з розрахунку на календарний рік 25000,00 гривень за кожний легковий автомобіль, що є об'єктом оподаткування.

За змістом ч.1 статті 3 Бюджетного кодексу України бюджетний період для всіх бюджетів, що складають бюджетну систему України, становить один календарний рік, який починається 1 січня кожного року і закінчується 31 грудня того ж року.

З огляду на оприлюднення рішення Одеської міської ради №5257-VI про введення (встановлення) транспортного податку 21.01.2015 року, нараховуватися він може платникам цього податку лише в 2016 бюджетному році.

Податковим кодексом України встановлений принцип стабільності податкового законодавства ( п.п. 4.1.9. п. 4.1. статті 4), відповідно до якого зміни до будь-яких елементів податків та зборів не можуть вноситися пізніш як за шість місяців до початку нового бюджетного періоду, в якому будуть діяти нові правила та ставки; податки та збори, їх ставки, а також податкові пільги не можуть змінюватися протягом бюджетного року. Відповідно до ст.7 ПКУ елементом податку є, зокрема, об'єкт оподаткування.

Відповідно до пп.267.1.1 п.267.1 статті 267 Податкового кодексу України платниками транспортного податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які мають зареєстровані в Україні згідно з чинним законодавством власні легкові автомобілі, що відповідно до підпункту 267.2.1 пункту 267.2 цієї статті є об'єктами оподаткування.

Підпунктом 267.2.1 п.267.2 статті 267 Податкового кодексу України визначено, що об'єктом оподаткування є легкові автомобілі, які використовувалися до 5 років і мають об'єм циліндрів двигуна понад 3000 куб. см.

Базою оподаткування відповідно до підпункту 267.3.1 є легковий автомобіль, що є об'єктом оподаткування відповідно до підпункту 267.2.1 пункту 267.2 цієї статті.

Згідно з п.267.4 статті 274 Податкового кодексу України ставка податку встановлюється з розрахунку на календарний рік у розмірі 25000 гривень за кожен легковий автомобіль, що є об'єктом оподаткування відповідно до підпункту 267.2.1 пункту 267.2 цієї статті.

Базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року (пп.267.5.1 п.267.5 ст.267 Податкового кодексу України).

Відповідно до положень п.267.6 статті 267 Податкового кодексу України обчислення суми податку з об'єкта/об'єктів оподаткування фізичних осіб здійснюється контролюючим органом за місцем реєстрації платника податку. Податкове/податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум податку та відповідні платіжні реквізити надсилаються (вручаються) платнику податку контролюючим органом за місцем його реєстрації до 1 липня року базового податкового (звітного) періоду (року).

Згідно з пп.267.7.1 п.267.7 статті 267 Податкового кодексу України податок сплачується за місцем реєстрації об'єктів оподаткування і зараховується до відповідного бюджету згідно з положеннями Бюджетного кодексу України.

Транспортний податок фізичними особами сплачується протягом 60 днів з дня вручення податкового повідомлення-рішення (пп.267.8.1 п.267.8 ст.267 Податкового кодексу України).

При цьому неприйнятною є позиція позивача в обґрунтування позовних вимог щодо неправомірного нарахування йому транспортного податку у 2015 році з посиланням саме на внесені зміни щодо об'єкту оподаткування, а саме на середньоринкову вартість його автомобіля, оскільки вказаний елемент щодо транспортного податку буде діяти лише у 2016 році. Безпосередньо транспортний податок був введений з 2015 року.

Оговорюючи доводи позивача щодо порушення відповідачем правила, запровадженого у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Щокін проти України» (заяви № 23759/03 та № 37943/06) від 14 жовтня 2010 року, остаточне 14.01.2011, згідно якого податковий орган повинен був застосувати більш сприятливий підхід для платника податків, а саме керуватись нормами статі 4 ПК України під час запровадження вищезазначеного податку, колегія суддів зазначає наступне.

Транспортний податок, визначення його платників та об'єкту оподаткування був введений змінами до Податкового Кодекс України Законом України від 28.12.2014 року, якій набрав чинності відповідно до п.1 розділу ІІ Прикінцеві положення з 01.01.2015 року.

У разі існування неузгодженості між нормами, виданими одним і тим самим нормотворчим органом, застосовується акт, виданий пізніше, навіть якщо прийнятий раніше акт не втратив своєї чинності. Тобто необхідно виходити з правила "lex posterior derogat priori" ("наступний закон з того ж питання скасовує дію попередніх").

Отже, у відповідача не було достатньо правових підстав для застосування у спірних правовідносинах приписів пункту 4.1.4 частини4.1 статті 4 ПК України.

Окрім того, як було зазначено вище, транспортний податок (місцевий) був встановлений належним суб'єктом Верховною радою України (Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» № 71-VIII від 28.12.2014 року).

Рішення про встановлення розміру ставки транспортного податку та інші обов'язкові елементи прийнято Одеською міською радою.

Вищезазначені нормативно правові акти не визнані неконституційними та незаконними відповідно, а отже є діючими і обов'язковими до виконання, у тому числі і податковим органом.

Більш того, правильність запровадження такого податку, з огляду на предмет і підставу позову, не є компетенцією суду в межах розгляду цієї справи, адже в такому випадку суд надасть правову оцінку діям та рішенням вищезазначеним суб'єктам, які не є відповідачами у справі, до них не заявлялись такі вимоги, а з огляду на приписи частини 4 статті 195 КАС України суд апеляційної інстанції не може розглядати позовні вимоги, що не були заявлені у суді першої інстанції.

Отже доводи позивача про неправильність запровадження даного податку не можуть розглядатись у рамках зазначеного провадження, оскільки Верховна Рада України та Одеська міська рада не є відповідачами у справі до яких фактично зводяться претензії позивача.

Не вбачає суд можливості вирішувати питання щодо виходу за межі позовних вимог у порядку частини 2 статті 11 КАС України стосовно рішення Одеської міської ради, оскільки питання щодо законності та відповідності правовим актам вищої юридичної сили вирішуються в іншому провадженні ( стаття 171 КАС України).

Таким чином, на підставі викладеного колегія суддів приходить до висновку, що позивач не навів правових підстав для скасування оскаржуваного рішення відповідача.

Вирішуючи спір, колегія суддів також зважає, що в силу вимог ч.2 статті49 КАС України особи, які беруть участь у справі, зобов'язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами і неухильно виконувати процесуальні обов'язки, що з огляду на запроваджений статті 8 Конституції України принцип верховенства права та в кореспонденції з приписами ч.1 статті 71 КАС України означає абсолютний і безумовний обов'язок кожної особи, яка бере участь в адміністративній справі довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Оцінка поданих особами, які беруть участь в адміністративній справі та самостійно зібраних судом в порядку статті 11 КАС України доказів в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень, здійснюється судом за правилами ч.2 статті 71 КАС України в порядку, що встановлений статею 86 цього кодексу.

Таким чином, на підставі встановлених в судовому засіданні фактів, колегія суддів дійшла висновку про те, що спірне податкове повідомлення-рішення винесено податковою інспекцією в межах компетенції та у спосіб, що передбачений законодавством, що регулює спірні правовідносини та обґрунтовано.

Відповідно до ст.71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

В ході розгляду справи позивач не довів суду ті обставини, на які він посилався в обґрунтування заявлених вимог, а відповідач надав суду належні докази на підтвердження своїх заперечень проти позову.

Надаючи оцінку правомірності дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у ст.2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури, встановлюючи при цьому чи прийняті (вчинені) ним рішення (дії): на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

З таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції при вирішенні справи порушені норми матеріального права, а тому, керуючись п. 4 ч. 1 ст. 202 КАС України, постанова суду першої інстанції підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови, якою у задоволенні адміністративного позову слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 195, 196; п.3 ч.1 ст. 198; п. 4 ч.1 ст. 202; ч.2 ст. 205; ст. 207; ч.5 ст. 254 КАС України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Приморському районі м. Одеси Головного управління Державної фіскальної служби в Одеській області - задовольнити.

Постанову Одеського окружного адміністративного суду від 07 листопада 2016 року у справі № 815/4917/16 - скасувати, ухвалити нову постанову, якою у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_2 - відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складення судового рішення у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Дата складення у повному обсязі і підписання рішення суду - 27 березня 2017 року.

Головуючий: О.І. Шляхтицький

Суддя: Д.В. Запорожан

Суддя: В.Л. Романішин