Справа № 826/6885/16
Суддя: Келеберда В.І.
Дата ухвалення: 2017-03-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

22 березня 2017 року № 826/6885/16

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Келеберди В.І. розглянувши у письмовому провадженні справу за позовом ОСОБА_1 до Лісниківської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області, Управління Держгеокадастру у Києво-Святошинському районі Київської області, третя особа ОСОБА_2, ОСОБА_3 про скасування рішення, зобов'язання вчинити дії

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Лісниківської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області, Управління Держгеокадастру у Києво-Святошинському районі Київської області, третя особа ОСОБА_2, ОСОБА_3 про скасування рішення від 05.06.2013 №183/5 зобов'язання скасувати державну реєстрацію земельної ділянки; зобов'язання внести відомості про належність позивачу на праві власності земельної ділянки.

В обґрунтування позову позивач зазначає, що земельна ділянка за адресою: вул Ватутіна, село Лісники, Києво-Святошинскький район Київська область з липня 2003 року належить їй на праві приватної власності, проте Лісниківською сільською радою Києво-Святошинського району Київської області оскаржуваним рішенням вказану земельну ділянку під іншим кадастровим номером передано ОСОБА_2, про що внесено відповідні відомості до Державного земельного кадастру.

Представник Управління Держгеокадастру у Києво-Святошинському районі Київської області заперечував проти задоволення позову з підстав викладених у письмових запереченнях, які долучено до матеріалів справи.

Інші сторони явку представників в судове засідання не забезпечили, хоча були належним чином повідомлені про час, дату та місце судового вирішення справи.

В судовому засіданні на підставі ч. 6 ст. 128 Кодексу адміністративного судочинства України ухвалено про вирішення справи в порядку письмового провадження.

Розглянувши подані позивачем, відповідачем документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до Державного акту на право приватної власності на землю серії НОМЕР_2 виданого Лісниківською сільською радою Києво-Святошинського району Київської області 27.07.2003 зареєстрованого в книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №878 земельна ділянка за адресою АДРЕСА_1 належить на праві приватної власності ОСОБА_1.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням Лісниківської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області від 05.06.2013 №183/5 затверджено проект землеустрою щодо відведення ОСОБА_2 земельної ділянки площею 0,200 розташованої в с. Лісники вул. Ватутіна (кадастровий номер НОМЕР_1).

В подальшому, рішенням державного кадастрового реєстратора Управління Держгеокадастру у Київській області від 15.04.2016 №РВ-016 відмовлено позивачу у внесенні відомостей до Державного земельного кадастру, оскільки належна позивачу земельна ділянка співпадає з земельною ділянкою кадастровий номер НОМЕР_1 на 99,9731 %.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Так, відповідно до частини 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Зазначені критерії є вимогами для суб'єкта владних повноважень, який приймає відповідне рішення, вчиняє дії чи допускається бездіяльності.

Частиною 1 ст. 116 Земельного кодексу України передбачено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Відповідно до ч. 6 ст. 118 Земельного кодексу України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідної районної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим.

Згідно ч.7 ст. 118 Земельного кодексу України Рада міністрів Автономної Республіки Крим, районна, Київська чи Севастопольська міська державна адміністрація або сільська, селищна, міська рада розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних утворень, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян особами, які мають відповідні дозволи (ліцензії) на виконання цих видів робіт, у строки, що обумовлюються угодою сторін.

Відповідно до ч.8 ст.118 Земельного кодексу України розроблений проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки подається Комісії з розгляду питань, пов'язаних з погодженням документації із землеустрою (далі - Комісія).

Комісія протягом трьох тижнів з дня одержання проекту надає відповідному органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування свій висновок щодо погодження проекту або відмови у його погодженні. Уразі відмови у погодженні проект повертається заявнику у зазначений у цій частині строк.

Підставою відмови у погодженні проекту може бути лише невідповідність його положень вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів.

У разі якщо проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки підлягає обов'язковій державній експертизі землевпорядної документації, погоджений проект подається Комісією до відповідного органу земельних ресурсів для здійснення такої експертизи.

Частиною 9 ст. 118 Земельного кодексу України встановлено, що Рада міністрів Автономної Республіки Крим, районна, Київська чи Севастопольська міська державна адміністрація або сільська, селищна, міська рада у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а в разі необхідності здійснення обов'язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи) приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність.

Відмова органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення клопотання без розгляду можуть бути оскаржені до суду.

У разі відмови органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення заяви без розгляду питання вирішується в судовому порядку (ч.10, 11 ст.118 Земельного кодексу України).

На підставі наведеного вище суд дійшов висновку, що органи, визначені в статтях 116, 118 ЗК приймають рішення про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та про надання її у власність виключно щодо земель державної або комунальної власності.

Проте, судом встановлено, що передана у власність ОСОБА_2 земельна ділянка на 99,9731% накладається на земельну ділянку, що перебуває у приватній власності позивача, тобто фактично Лісниківською сільською радою Києво-Святошинського району Київської області передано у власність земельну ділянку, що не є державною або комунальною власністю, а належить позивачу.

Згідно ст. 154 ЗК України органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування без рішення суду не мають права втручатись у здійснення власником повноважень щодо володіння, користування і розпорядження належною йому земельною ділянкою або встановлювати непередбачені законодавчими актами додаткові обов'язки чи обмеження.

Органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування несуть відповідальність за шкоду, заподіяну їх неправомірним втручанням у здійснення власником повноважень щодо володіння, користування і розпорядження земельною ділянкою.

Відповідно до статті 155 ЗК України в разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним.

Отже, земельним законодавством України визначено порядок надання земельних ділянок громадянам України, порушення якого може слугувати підставою для визнання недійсним відповідного акта органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, якщо таким актом порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою.

Враховуючи, що оскаржуваним рішенням передано у власність іншій особі належну позивачу на праві приватної власності земельну ділянку, чим порушено права позивача володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, а відтак суд вбачає наявними підстави для визнання нечинним рішення Лісниківської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області від 05.06.2013 №183/5 в частині затвердження проекту землеустрою щодо відведення ОСОБА_2 земельної ділянки площею 0,200 розташованої в с. Лісники вул. Ватутіна (кадастровий номер НОМЕР_1) яка накладається на земельну ділянку в АДРЕСА_1. В іншій частині оскаржуване рішення не підлягає визнанню нечинним.

Щодо позову в частині зобов'язання скасувати державну реєстрацію земельної ділянки кадастровий номер НОМЕР_1; зобов'язання внести відомості про належність позивачу на праві власності земельної ділянки кадастровий номер НОМЕР_1, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України «Про Державний земельний кадастр» внесення відомостей до Державного земельного кадастру і надання таких відомостей здійснюються державними кадастровими реєстраторами центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин.

Статтею 24 названого Закону визначено, що державна реєстрація земельної ділянки здійснюється при її формуванні шляхом відкриття Поземельної книги на таку ділянку.

Державна реєстрація земельних ділянок здійснюється за місцем їх розташування відповідним Державним кадастровим реєстратором центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин.

Державна реєстрація земельних ділянок здійснюється за заявою: особи, якій за рішенням органу виконавчої влади, органу місцевого самоврядування надано дозвіл на розроблення документації із землеустрою, що є підставою для формування земельної ділянки при передачі її у власність чи користування із земель державної чи комунальної власності, або уповноваженої нею особи; власника земельної ділянки, користувача земельної ділянки державної чи комунальної власності (у разі поділу чи об'єднання раніше сформованих земельних ділянок) або уповноваженої ними особи; органу виконавчої влади, органу місцевого самоврядування (у разі формування земельних ділянок відповідно державної чи комунальної власності).

Підставою для відмови у здійсненні державної реєстрації земельної ділянки є: розташування земельної ділянки на території дії повноважень іншого Державного кадастрового реєстратора; подання заявником документів, передбачених частиною четвертою цієї статті, не в повному обсязі; невідповідність поданих документів вимогам законодавства; знаходження в межах земельної ділянки, яку передбачається зареєструвати, іншої земельної ділянки або її частини.

Враховуючи, що земельна ділянка кадастровий номер НОМЕР_1 на 99,9731 % накладається на належна позивачу земельну ділянку, що відповідно до ч. 6 ст. 24 Закону України «Про Державний земельний кадастр» є підставою для відмови у здійсненні державної реєстрації земельної ділянки, проте кадастровим реєстратором в порушення згадуваної норми зареєстрована таку земельну ділянку, отже суд вбачає наявними підстави для задоволення позову в частині зобов'язання скасувати державну реєстрацію земельної ділянки кадастровий номер НОМЕР_1.

Наявність підстав для зобов'язання скасувати державну реєстрацію земельної ділянки кадастровий номер НОМЕР_1 прямо вказує на відсутність правових підстав задоволення позову в частині зобов'язання внести відомості про належність позивачу на праві власності земельної ділянки кадастровий номер НОМЕР_1.

За правилами частини 1 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Отже, проаналізувавши матеріали справи та надані сторонами докази, суд прийшов до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 69-71, 94, 128, 160-165, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Визнати нечинним рішення Лісниківської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області від 05.06.2013 №183/5 в частині затвердження проекту землеустрою щодо відведення ОСОБА_2 земельної ділянки площею 0,200 розташованої в с. Лісники вул. Ватутіна (кадастровий номер НОМЕР_1) яка накладається на земельну ділянку в АДРЕСА_1.

3. Зобов'язати Головне управління Держгеокадастру у Києво-Святошинському районі Київської області скасувати державну реєстрацію земельної ділянки кадастровий номер НОМЕР_1.

4. Відмовити в задоволенні решти позовних вимог.

Постанова набирає законної сили відповідно до ст. 254 КАС України. Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими ст.185-187 КАС України.

Суддя В.І. Келеберда