Справа № 814/858/16
Суддя: Князєв В.С.
Дата ухвалення: 2017-03-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Миколаїв

03.03.2017 р. № 814/858/16

Миколаївський окружний адміністративний суд у складі колегії судів: головуючого судді Князєва В.С., суддів Гордієнко Т.О., Біоносенка В.В., за участю секретаря судового засідання Ткач Г.С.,

представника позивача: Панчука О.А.,

представника відповідача 1: Горохівської С.І.,

представника відповідача 2: Шварової М.К.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовомтовариства з обмеженою відповідальністю "Солани", вул. Кірова 238, м. Миколаїв, 54031

до відповідачів1: Державної фіскальної служби України, Львівська площа, 8, м. Київ, 04655 2: ДПІ в Інгульському районі м. Миколаєва ГУ ДФС у Миколаївській області, вул. Гмирьова, 1/1, м. Миколаїв, 54028

прозобов'зання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИВ:

Позивач, товариство з обмеженою відповідальністю "Солани", звернувся до суду з позовом до Державної фіскальної служби України (далі - ДФС) та державної податкової інспекції у Ленінському районі м. Миколаєва Головного управління ДФС у Миколаївській області (далі - ДПІ) про зобов'язання відповідачів зареєструвати податкову звітність.

В обґрунтування свого позову ТОВ "Солани" зазначило про протиправність дій відповідачів щодо неприйняття податкової звітності.

Відповідачі подали письмові заперечення, в яких зазначили, що дії стосовно неприйняття податкової звітності позивача є правомірними, зважаючи на його відсутність за податковою адресою, що стало підставою для розірвання договору про визнання електронних документів в односторонньому порядку (а. с. 42-43, 62).

Ухвалою від 03.03.2017 р. суд замінив ДПІ її правонаступником - ДПІ в Інгульському районі м. Миколаєва Головного управління ДФС у Миколаївській області.

В судовому засіданні представник позивача позов підтримав повністю.

Представники відповідачів проти позову заперечували з підстав, викладених у запереченнях

Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, суд встановив наступне.

Позивач зареєстрований як юридична особа 06.08.2015 р. та перебуває на податковому обліку ДПІ як платник податку на додану вартість (а. с. 15-17).

30.11.2015 р. позивач уклав з ДПІ договір № 301120152 про визнання електронних документів (а. с. 18-21). Предметом договору було визнання податкових документів, поданих позивачем в електронному вигляді із застосуванням електронного цифрового підпису до ДПІ засобами телекомунікаційного зв'язку або на електронних носіях, як оригіналу. Договір набрав чинності з моменту підписання і діє до закінчення строку чинності посилених сертифікатів відкритих ключів з можливістю пролонгації при подачі нових посилених сертифікатів ЕЦП.

Пунктом 4 договору від 30.11.2015 р. передбачено право ДПІ на розірвання договору в односторонньому порядку у випадку ненадання платником податків нового посиленого сертифіката відкритого ключа замість скасованих або в разі зміни платником місця реєстрації.

На підставі вказаного договору позивач 16.02.2016 р. за допомогою засобів електронного зв'язку в електронній формі подав до ДПІ податкову декларацію з ПДВ за січень 2016 р. від 16.02.2016 р. з додатками 2 і 5 (а. с. 26-28). Вказані документи доставлені до центрального рівня Державної податкової служби України 16.02.2016 р. о 13:36 год. (а. с. 29). Згідно квитанції № 1 "Документ не прийнято". В рядку "Виявлені помилки" зазначено: порушено вимоги Інструкції з підготовки і подання податкових документів в електронному вигляді засобами телекомунікаційного зв'язку, затвердженої наказом ДПА України від 10.04.2008 р. № 233, а саме: можливо, розірвано договір про визнання електронної звітності.

У зв'язку з викладеними обставинами позивач 16.02.2016 р. о 14:48 год направив на адресу ДПІ цінним листом з повідомленням про вручення та описом вкладення оригінали супровідного листа та податкової декларації з ПДВ за січень 2016 р. від 16.02.2016 р. з додатками 2 і 5 (а. с. 22-25). Документи отримані ДПІ 19.02.2016 р., про що свідчить дата на повідомленні про вручення поштового відправлення.

На час розгляду справи ДПІ не зареєструвала як податкову звітність подану позивачем податкову декларацію з ПДВ за січень 2016 р. від 16.02.2016 р. з додатками 2 і 5 та не внесла до автоматизованої інформаційної системи "Податковий блок" відповідні зміни.

Пунктом 4.1 Тимчасового порядку надходження та комп'ютерної обробки податкової звітності платників податків в електронному вигляді до органів ДПС України, затвердженого наказом ДПА України від 26.11.2004 р. № 672, передбачено, що податкова звітність до органів державної податкової служби може бути подана (надіслана) в електронному вигляді до приймального шлюзу органу ДПС України за допомогою програмних засобів та будь-яких засобів телекомунікаційного зв'язку, які гарантують доставку електронного пакета звітних документів платника податків до органу ДПС протягом однієї години.

Згідно п. 4.8 вказаного Порядку для включення платників податків в систему подання податкової звітності в електронному вигляді органами ДПІ районного рівня здійснюються, серед іншого, заходи щодо отримання від органу ДПС, де розташовано приймальний шлюз, перевірених файлів електронної податкової звітності XML-формату з забезпеченням цілісності, автентичності та конфіденційності інформації при передачі електронної податкової звітності (підрозділи автоматизації процесів оподаткування); імпорт отриманих та розшифрованих файлів XML-формату до баз даних податкової звітності з перевіркою їх на наявність арифметичних помилок та повноти заповнення податкових декларацій (розрахунків, звітів, довідок тощо) згідно з алгоритмами контролю (підрозділи автоматизації процесів оподаткування).

Орган ДПС, де розташовано приймальний шлюз, здійснює, серед іншого, заходи щодо прийому електронної податкової звітності з перевіркою її на наявність арифметичних помилок та повноти заповнення податкових декларацій (розрахунків, звітів, довідок тощо) згідно з алгоритмами контролю (підрозділи автоматизації процесів оподаткування); передачі до ДПІ перевірених файлів електронної податкової звітності XML-формату з забезпеченням цілісності, автентичності та конфіденційності інформації (підрозділи автоматизації процесів оподаткування).

Пунктом 49.2 ст. 49 Податкового кодексу України (в редакції на момент виникнення спірних правовідносин, далі - ПК України) встановлено, що платник податків зобов'язаний за кожний встановлений цим Кодексом звітний період, в якому виникають об'єкти оподаткування, або у разі наявності показників, які підлягають декларуванню, відповідно до вимог цього Кодексу подавати податкові декларації щодо кожного окремого податку, платником якого він є.

Пунктом 49.3 вказаної статті передбачено можливість подання податкової декларації

а) особисто платником податків або уповноваженою на це особою;

б) надсилається поштою з повідомленням про вручення та з описом вкладення;

в) засобами електронного зв'язку в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації електронного підпису підзвітних осіб у порядку, визначеному законодавством.

Податкова звітність з податку на додану вартість подається в електронній формі до контролюючого органу всіма платниками цього податку з дотриманням умови щодо реєстрації електронного підпису підзвітних осіб у порядку, визначеному законодавством.

У разі розірвання контролюючим органом в односторонньому порядку договору про визнання електронних документів платник податків, договір з яким розірвано, має право до складання нового договору подавати податкову звітність у спосіб, визначений підпунктами "а" і "б" пункту 49.3 цієї статті. (абз. 2-3 п. 49.4 ст. 49 ПК України).

Згідно п. 49.8, 49.9 ст. 49 ПК України прийняття податкової декларації є обов'язком контролюючого органу. Під час прийняття податкової декларації уповноважена посадова особа контролюючого органу, в якому перебуває на обліку платник податків, зобов'язана перевірити наявність та достовірність заповнення всіх обов'язкових реквізитів, передбачених пунктами 48.3 та 48.4 статті 48 цього Кодексу. Інші показники, зазначені в податковій декларації платника податків, до її прийняття перевірці не підлягають.

За умови дотримання платником податків вимог цієї статті посадова особа контролюючого органу, в якому перебуває на обліку платник податків, зобов'язана зареєструвати податкову декларацію платника датою її фактичного отримання контролюючим органом.

Подання електронної звітності до органів ДФС врегульовано наказом ДПА України від 10.04.2008 р. № 233 "Про подання електронної податкової звітності" (далі - Інструкція).

Згідно п. 1 розділу І Інструкції квитанція про одержання податкового документа в електронному вигляді (далі - перша квитанція) - електронний документ, що формується програмним забезпеченням органів ДПС та засвідчує факт і час одержання податкового документа в електронному вигляді; квитанція про приймання податкового документа в електронному вигляді (далі - друга квитанція) - електронний документ, що формується програмним забезпеченням органів ДПС та засвідчує факт та час приймання (неприймання) податкового документа в електронному вигляді у базу даних органів ДПС.

Пунктом 1 розділу ІІ Інструкції передбачено, що платник податків здійснює формування та подання податкових документів в електронному вигляді відповідно до законодавства із застосуванням спеціалізованого програмного забезпечення формування податкових документів, засобу КЗІ, керуючись цією Інструкцією та договором.

У відповідності до п. 7 розділу ІІІ Інструкції при поданні податкових документів в електронній формі телекомунікаційними каналами зв'язку платник податків та органи ДПС повинні додержуватися такого порядку:

1) платник податків створює податковий документ в електронному вигляді відповідно до затвердженого формату (стандарту) за допомогою спеціалізованого програмного забезпечення. Після підготовки платником податків податкового документа в електронному вигляді на нього накладаються ЕЦП посадових осіб платника податків у такому порядку: першим - ЕЦП головного бухгалтера (бухгалтера), другим - ЕЦП керівника, третім - ЕЦП, що є аналогом відбитка печатки платника податків;

2) після накладання ЕЦП платник податків здійснює шифрування податкового документа в електронному вигляді та направляє його до органів ДПС через телекомунікаційні канали зв'язку. Другий примірник податкового документа в електронному вигляді зберігається у платника податків;

3) після одержання від платника податків податкового документа в електронному вигляді органи ДПС проводять його розшифрування, перевірку ЕЦП, перевірку відповідності електронного документа затвердженому формату (стандарту);

4) перша квитанція є підтвердженням платнику податків передачі його податкових документів в електронному вигляді до органу ДПС засобами телекомунікаційного зв'язку. Ця квитанція надсилається органами ДПС на електронну адресу платника податків, з якої було надіслано податкову звітність. Другий примірник першої квитанції в електронному вигляді зберігається в органі ДПС. Якщо на електронну адресу платника податків не надійшла перша квитанція, то податковий документ вважається неодержаним;

5) підтвердженням платнику податків прийняття його податкових документів до бази даних ДПС є друга квитанція в електронному вигляді у текстовому форматі, в якій визначаються реквізити прийнятого податкового документа в електронній формі, відповідність податкового документа в електронній формі затвердженому формату (стандарту) електронного документа, результати перевірки ЕЦП, інформація про платника податків, дата та час приймання, реєстраційний номер, податковий період, за який подається податкова звітність, та дані про відправника квитанції. На цю квитанцію накладається ЕЦП органу ДПС, здійснюється її шифрування та надсилання платнику податків засобами телекомунікаційного зв'язку. Другий примірник другої квитанції в електронному вигляді зберігається в органі ДПС;

6) якщо надіслані податкові документи сформовано з помилкою, то платнику податків надсилається друга квитанція в електронному вигляді у текстовому форматі про неприйняття податкових документів в електронному вигляді із зазначенням причин. На цю квитанцію накладається ЕЦП органу ДПС, здійснюється її шифрування та надсилання платнику податків засобами телекомунікаційного зв'язку. Другий примірник другої квитанції в електронному вигляді зберігається в органі ДПС;

7) датою та часом надання податкового документа в електронному вигляді до органів ДПС є дата та час, зафіксовані у першій квитанції.

Отже, квитанція № 1 лише фіксує факт і час одержання податкового документа в електронному вигляді, а квитанція № 2 засвідчує факт прийняття або неприйняття податкового документа в електронному вигляді в базу даних органів ДПС і має містити причини неприйняття податкової звітності.

В даному випадку ДФС не сформувала та не направила позивачу квитанцію № 2 про відмову в прийнятті податкової декларації з додатками.

Згідно заперечень ДПІ, причиною неприйняття поданої позивачем податкової звітності стало розірвання договору про визнання електронних документів в односторонньому порядку через не встановлення фактичного місцезнаходження позивача. При цьому, ДПІ посилається на неотримання позивачем запитів ДПІ. Український радіотехнічний інститут, що є власником будівлі по вул. Кірова, 238 (податкова адреса позивача) повідомив, що не здає позивачу в оренду приміщення (а. с. 67).

У додаткових поясненнях ДПІ зазначила про вихід за податковою адресою позивача 16.12.2015 р. та 29.11.2016 р., якими встановлено відсутність позивача за зареєстрованим місцезнаходженням (а. с. 135-144).

У той же час позивачем надано суду договори оренди від 23.12.2013 р. № 10/АК та суборенди від 24.11.2015 р., з яких суд встановив, що ТОВ "Актив-12" надало в оренду ТОВ "Юженергоремонт" офіс № 405 площею 16,2 м2 по вул. Кірова, 238/4, а ТОВ "Юженергоремонт" передало вказане приміщення в суборенду позивачу, однак у договорі суборенди помилково вказано адресу: вул. Кірова, 238 (а. с. 99-108).

Податковою адресою позивача згідно виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців є вул. Кірова, 238 м. Миколаєва (а. с. 15). Надіслані на вказану адресу ухвали суду та повістки позивачем отримані.

З огляду на викладене, суд не може погодитися з позицією відповідачів щодо не підтвердження місцезнаходження позивача

За приписами п. 45.2 ст. 45 ПК України податковою адресою юридичної особи (відокремленого підрозділу юридичної особи) є місцезнаходження такої юридичної особи, відомості про що містяться у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців.

Відповідно до ст. 93 Цивільного кодексу України місцезнаходженням юридичної особи є фактичне місце ведення діяльності чи розташування офісу, з якого проводиться щоденне керування діяльністю юридичної особи (переважно знаходиться керівництво) та здійснення управління і обліку.

З чого випливає, що законодавство не вимагає цілодобової присутності директора та працівників за юридичною адресою підприємства. А тому випадкова відсутність будь-кого з працівників підприємства саме в час виходу на місце податківців, не може бути розцінено як відсутність юридичної особи за своїм місцезнаходженням.

У будь-якому випадку суд вважає, що для висновку про відсутність юридичної особи за своїм місцезнаходженням недостатньо лише одного виходу за юридичною адресою. Суд вважає, що ДПІ формально та поверхово дослідила питання знаходження позивача за своєю юридичною адресою, зробила на підставі цього необґрунтовані висновки та протиправно розірвала договір про визнання електронних документів в односторонньому порядку. Тим, більше, що позивач надав докази отримання письмових запитів ДПІ, направлених поштою на його адресу (а. с. 165-169).

Пунктом 49.13 ст. 49 ПК України передбачено, що у разі якщо в установленому законодавством порядку буде встановлено факт неправомірної відмови контролюючим органом (посадовою особою) у прийнятті податкової декларації, остання вважається прийнятою у день її фактичного отримання контролюючим органом.

Згідно з ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідач не довів суду законність та обґрунтованість своїх дій щодо неприйняття податкової звітності позивача з ПДВ за січень 2016 р.

У зв'язку з цим, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Крім цього, відповідно до ч. 1 ст. 94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись статтями 2, 11, 71, 94, 158, 160 - 163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Зобов'язати Державну фіскальну службу України та Державну податкову інспекцію в Інгульському районі м. Миколаєва Головного управління ДФС у Миколаївській області зареєструвати наступні документи Товариства з обмеженою відповідальністю "Солани" ():

- податкову декларацію з податку на додану вартість за січень 2016 року від 16.02.2016 року;

- додаток 2 від 16.02.2016 року до податкової декларації з податку на додану вартість за січень 2016 року від 16.02.2016 року (Довідка про суму від'ємного значення звітного (податкового) періоду, яка зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду (Д2);

- додатку 5 від 16.02.2016 року до податкової декларації з податку на додану вартість за січень 2016 року від 16.02.2016 року (Розшифровки податкових зобов'язань та податкового кредиту в розрізі контрагентів (Д5).

3. Присудити Товариству з обмеженою відповідальністю "Солани" () судовий збір в сумі 1378,00 грн., сплачений платіжним дорученням № 531 від 19.04.2016 року, за рахунок бюджетних асигнувань Державної фіскальної служби України.

Постанова набирає законної сили після закінчення 10-денного строку з дня проголошення/отримання постанови, якщо протягом цього часу не буде подано апеляційної скарги.

У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили постанови за наслідками апеляційного провадження.

Порядок та строки апеляційного оскарження визначені ст. 186 КАС України.

Апеляційна скарга подається до Одеського апеляційного адміністративного суду через Миколаївський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Одеського апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Головуючий суддя Князєв В.С.

Суддя Гордієнко Т.О.

Суддя Біоносенко В.В.

Постанова оформлена у відповідності до ст. 163 КАС України

та підписана суддями 7 березня 2017 року.