Справа № 802/1905/16-а
Суддя: Вільчинський Олександр Ванадійович
Дата ухвалення: 2017-03-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

16 березня 2017 р. Справа № 802/1905/16-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Вільчинського О.В.,

за участю:

секретаря судового засідання: Бондаренка І.В.,

представника позивача: ОСОБА_1,

представника відповідача 1: Цвіркуна С.М.,

представника відповідача 2: Зюбанова В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом: фізичної особи-підприємця ОСОБА_4

до: Вінницької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Вінницькій області, Головного управління Державної фіскальної служби у Вінницькій області

про: визнання протиправними та скасування вимоги, рішення про застосування штрафних санкцій, податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду звернувся фізична особа-підприємець ОСОБА_4 (далі - ФОП ОСОБА_4, позивач) з адміністративним позовом до Вінницької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Вінницькій області (далі - Вінницька ОДПІ ГУ ДФС у Вінницькій області, відповідач 1), Головного управління Державної фіскальної служби у Вінницькій області (далі - ГУ ДФС у Вінницькій області, відповідач 2), в якому, з урахуванням заяв про зміну та уточнення позовних вимог, просить суд визнати протиправними та скасувати:

вимогу Вінницької ОДПІ ГУ ДФС у Вінницькій області від 18.10.2016 № ;

рішення Вінницької ОДПІ ГУ ДФС у Вінницькій області про застосування штрафних санкцій від 02.11.2016 № ;

податкові повідомлення-рішення Вінницької ОДПІ ГУ ДФС у Вінницькій області від 02.11.2016 № , № та № ;

податкові повідомлення-рішення ГУ ДФС у Вінницькій області від 25.01.2017 № та № .

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідачі дійшли помилкового висновку про заниження сум податку з доходів фізичних осіб, єдиного внеску та військового збору та безпідставно виключили зі складу валових витрат позивача суму в розмірі 537140 грн. які позивач готівкою знімав зі свого рахунку. Як зазначає ФОП ОСОБА_4 вказані кошти витрачені ним для проведення господарської діяльності, що підтверджується відповідними видатковими та розрахунковими документи, складеними згідно з вимогами чинного законодавства, які були надані для перевірки.

Відтак, на переконання позивача, податкові повідомлення-рішення відповідачів від 02.11.2016 №, №, від 25.01.2017 №, вимога від 18.10.2016 № та рішення про застосування штрафних санкцій від 02.11.2016 № є протиправними та підлягають скасуванню.

Крім того, ФОП ОСОБА_4 не погоджується з висновками відповідачів щодо порушення законодавчо встановлених строків надходження валютної виручки по контракту № 25-11/14 від 25.11.2014, укладеному із нерезидентом Przedsiebiorstwo Handlowo - ОСОБА_8 (Польща), посилаючись на припинення зобов'язань зі сторони кредитора шляхом підписання договору відступлення права вимоги, що, на переконання позивача, унеможливлює застосування до нього пені за порушення вимог Закону України "Про порядок розрахунків в іноземній валюті".

Відтак, ФОП ОСОБА_4 вважає, що податкові повідомлення-рішення відповідачів від 02.11.2016 № та від 25.01.2017 № є протиправними та підлягають скасуванню.

В судовому засіданні представник позивача повністю підтримав заявлені позовні вимоги, надав пояснення згідно із наведеними у позовній заяві, заявах про зміну та уточнення позовних вимог обґрунтуваннями та просив суд адміністративний позов задовольнити повністю.

Представники відповідачів у судовому засіданні заперечили проти адміністративного позову з підстав, що викладені у наданих суду письмових запереченнях, і наполягали на тому, що під час проведення перевірок та прийнятті оскаржуваних рішень контролюючий орган діяв відповідно до вимог чинного законодавства, на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені чинним законодавством України, а тому адміністративний позов задоволенню не підлягає.

В обґрунтування правомірності прийняття оскаржуваних рішень представники відповідача, зокрема зазначили, що відповідно наданих до перевірки документів, ФОП ОСОБА_4 до складу витрат за 2015 рік безпідставно включено витрати в сумі 537140,00 грн., які документально не підтверджені, не пов'язані з господарською діяльністю позивача та згідно з наданими до перевірки банківськими документами не оплачені.

Обґрунтовуючи правомірність рішень про нарахування позивачу пені за порушення у сфері ЗЕД, представники відповідачів зазначили, що ФОП ОСОБА_5 порушено строки розрахунків в іноземній валюті за контрактом № 25-11/14 від 25.11.2014, укладеним із нерезидентом Przedsiebiorstwo Handlowo - ОСОБА_8 (Польща).

При цьому, на переконання представників відповідачів, договір про відступлення права вимоги боргу від 29.12.2014 суперечить вимогам статті 1 Закону України від 23.09.1994 №185/94-ВР "Про порядок здійснення розрахунків у іноземній валют", оскільки переведення вимоги між резидентами при здійсненні експортно-імпортних операцій у сфері ЗЕД не допускається.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд установив, що у період з 27.09.2016 по 10.10.2016 Вінницька ОДПІ ГУ ДФС у Вінницькій області провела планову документальну перевірку ФОП ОСОБА_4, податковий номер НОМЕР_8, щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів, дотримання законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, виконання вимог валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2015 по 31.12.2015, результати якої оформлені актом від 18.10.2016 №1059/1305/НОМЕР_8.

Відповідно до висновків зазначеного акта під час перевірки, зокрема, встановлено, що ФОП ОСОБА_4 порушено:

1) п. 177.2, п. 177.4 ст. 177 Податкового кодексу України (далі - ПК України), у результаті чого визначено суму податкових зобов'язань з податку на доходи фізичних осіб від здійснення діяльності за період, що перевірявся, на суму 88726,56 грн., в т.ч. за 2015 рік в сумі 88726,56 грн.;

2) ч. 2 ст. 9, п. 1 ч. 2 ст. 6, п. 2 ч. 1 ст. 7 Закону України від 08.07.2010 № 2464-VI "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування", в результаті чого занижено єдиний внесок, нарахований з чистого оподатковуваного доходу, в сумі 84165,52 грн.;

3) п.п. 1.2, 1.3 п. 16-1 підрозділу 10 розділу XX ПК України, внаслідок чого занижено нарахування військового збору на суму 8057,10 грн. у зв'язку із заниженням чистого оподатковуваного доходу за 2015 рік на суму 537140,00 грн.

4) ст.1 Закону України №185/94-ВР від 23.09.1994 "Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті № (зі змінами та доповненнями) та п.1 Постанови Правління Національного Банку України від 01.02.2014 № 758 "Про врегулювання ситуації на грошово-кредитному та валютному ринках України" - в частині порушення законодавчо встановлених строків надходження валютної виручки по контракту № 25-11/14 від 25.11.2014, укладеному із нерезидентом Przedsiebiorstwo Handlowo - ОСОБА_8 (Польща), сума нарахованої пені становить 552120,97 грн.

На підставі акта перевірки від 18.10.2016 №1059/1305/НОМЕР_8 Вінницька ОДПІ ГУ ДФС у Вінницькій області прийняла 02.11.2016 податкові повідомлення-рішення:

№ про нарахування пені за порушення у сфері ЗЕД у сумі 552120,97 грн.;

№ про збільшення грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб за результатами річного декларування у сумі 110908,20 грн.;

№ про збільшення грошового зобов'язання з військового збору у сумі 10071,38 грн.

Крім того, відповідач 1 на підставі акта перевірки прийняв рішення про застосування штрафних санкцій від 02.11.2016 №041611305, яким визначив штрафну санкцію з єдиного соціального внеску в розмірі 8416,55 грн., та сформував вимогу від 18.10.2016 №, яким визначив позивачу зобов'язання з єдиного соціального внеску в розмірі 84165,52 грн.

На зазначені податкові повідомлення-рішення ФОП ОСОБА_4 подав скаргу згідно зі ст.56 ПК України до ГУ ДФС у Вінницькій області, за результатами розгляду якої прийнято рішення від 04.01.2017 № 2/Б/02-32-10-01 про відмову в її задоволенні.

Під час розгляду скарги згідно з наказом Вінницької ОДПІ ГУ ДФС у Вінницькій області від 13.12.2016 № 1573 проведена документальна позапланова виїзна перевірка діяльності ФОП ОСОБА_4, податкова адреса Вінницький район, с. Якушинці вул. Депутатська, 40, з питань дотримання вимог податкового та валютного законодавства, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2015 по 31.12.2015, за результатами якої складений акт від 27.12.2016 №1369/1305/НОМЕР_8.

Відповідно до висновків зазначеного акта під час перевірки встановлено, що ФОП ОСОБА_4 порушено:

1) п. 177.2, п. 177.4 ст. 177 ПК України, у результаті чого визначено суму податкових зобов'язань з податку на доходи фізичних осіб від здійснення діяльності за період, що перевірявся, на суму 100959,96 грн.;

2) ст.1 Закону України "Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті" (зі змінами та доповненнями) та п.1 Постанови Правління Національного Банку України "Про врегулювання ситуації на грошово-кредитному та валютному ринках України" - в частині порушення законодавчо встановлених строків надходження валютної виручки по контракту № 25-11/14 від 25.11.2014, укладеному із нерезидентом Przedsiebiorstwo Handlowo - ОСОБА_8 (Польща), сума нарахованої пені становить 804688,56 грн.;

3) п.п. 1.2, 1.3 п. 16-1 підрозділу 10 розділу XX ПК України, внаслідок чого занижено нарахування військового збору на суму 8057,10 грн. за 2015 рік.

На підставі акта перевірки від 27.12.2016 №1369/1305/263691377 ГУ ДФС у Вінницькій області прийняла 25.01.2017 податкові повідомлення-рішення:

№ про збільшення на 252567,60 грн. суму грошового зобов'язання з штрафних санкцій у вигляді пені за порушення строків розрахунків у сфері ЗЕД:

№ про збільшення на 15291,75 грн. суму грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб за результатами річного декларування, в т.ч. основний платіж 12233,40 фінансова (штрафна) санкція - 3058,35 грн.

Не погодившись з вимогою від 18.10.2016 № , рішенням про застосування штрафних санкцій від 02.11.2016 № , податковими повідомленнями-рішеннями Вінницької ОДПІ ГУ ДФС у Вінницькій області від 02.11.2016 № , № та № , податковими повідомленнями-рішеннями ГУ ДФС у Вінницькій області від 25.01.2017 № та № , вважаючи їх протиправними, позивач оскаржив їх до суду, що є предметом цього адміністративного позову.

Оцінюючи правомірність прийнятих рішень відповідачів, суд керується критеріями, закріпленими частиною 3 статті 2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури та яких повинні дотримуватися суб'єкти владних повноважень при реалізації своїх дискреційних владних функцій.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Надаючи оцінку податковому повідомленню Вінницької ОДПІ ГУ ДФС у Вінницькій області від 02.11.2016 № про збільшення грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб за результатами річного декларування у сумі 110908,20 грн. та податковому повідомленню-рішенню ГУ ДФС у Вінницькій області від 25.01.2017 № про збільшення на 15291,75 грн. суму грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб за результатами річного декларування, в т.ч. основний платіж 12233,40 фінансова (штрафна) санкція - 3058,35 грн., суд виходив такого.

В основу прийняття вказаних рішень суб'єктів владних повноважень стали висновки, зафіксовані в актах перевірки від 18.10.2016 та від 27.12.2016, про те, що ФОП ОСОБА_4 до складу витрат за 2015 рік безпідставно включено витрати в сумі 537140,00 грн., які документально не підтверджені, не пов'язані з господарською діяльністю, отриманням доходів та відповідно до наданих до перевірки банківських документів не оплачені. Перевіркою правильності проведення остаточного розрахунку податку на доходи фізичних осіб за 2015 рік, що підлягає сплаті до бюджету самозайнятою особою ОСОБА_4 встановлено заниження суми податку, що підлягає сплаті до бюджету сумі 100959,96 грн., в т.ч. за 2015 рік в сумі 100959,96 грн.

З зазначеними висновками відповідачів суд не погоджується з огляду на таке.

Відповідно й. 167.1. ст.167 ПК України ставка податку становить 15 відсотків бази оподаткування щодо доходів, нарахованих (виплачених, наданих) (крім випадків, визначених у пунктах 167.2 - 167.6 цієї статті) у тому числі, але не виключно у формі заробітної плати, інших заохочувальних та компенсаційних виплат або інших виплат і винагород, які нараховуються (виплачуються, надаються) платнику у зв'язку з трудовими відносинами та за цивільно-правовими договорами, якщо база оподаткування для місячного оподатковуваного доходу не перевищує десятикратний розмір мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного податкового року (далі у цьому пункті мінімальна заробітна плата).

Якщо база оподаткування, яка визначена з урахуванням норм пункту 164.6 статті 164 цього розділу щодо доходів, зазначених в абзаці першому цього пункту, в календарному місяці перевищує десятикратний розмір мінімальної заробітної плати, до суми такого перевищення застосовується ставка 20 відсотків.

Оподаткування доходів, отриманих фізичною особою - підприємцем від провадження господарської діяльності, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування, регулюється статтею 177 ПК України.

Так, відповідно до пункту 177.2 статті 177 ПК України об'єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов'язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.

Відповідно п. 177.4. ст.177 ПК України до переліку витрат, безпосередньо пов'язаних з отриманням доходів, належать витрати, до складу яких включається вартість сировини, матеріалів, товарів, що утворюють основу для виготовлення (продажу) продукції або товарів (надання робіт, послуг), купівельних напівфабрикатів та комплектуючих виробів, палива й енергії, будівельних матеріалів, запасних частин, тари й тарних матеріалів, допоміжних та інших матеріалів, які можуть бути безпосередньо віднесені до конкретного об'єкта витрат.

Встановлено, що позивачем під час проведення як планової, так і позапланової перевірок надавались видаткові накладні, акти виконаних робіт, квитанції до прибуткових касових ордерів, які підтверджують факт придбання товарів та послуг (запчастин до автомобілів та ремонт автомобілів) у ФОП ОСОБА_6 на загальну суму 655060 грн.

В акті планової перевірки ці операції не були відображені зовсім, а в акті позапланової перевірки не були враховані через те, що у ФОП ОСОБА_6 незадекларований прибуток за 2015 рік, зазначені інші види діяльності, відсутній РРО.

Так, під час позапланової перевірки було встановлено, що контрагентом продавцем і виконавцем робіт є ОСОБА_6, розрахунок із яким проводився за готівкові кошти по прибуткових касових ордерах, фактично у 2015 році ОСОБА_6 господарську діяльність здійснював на загальній системі оподаткування і дохід від підприємницької діяльності 0 грн., декларація № від 12.01.2016, розрахунки за готівку заборонено, РРО не зареєстровано. В акті позапланової перевірки також вказано, що види господарської діяльності, які зазначено у ОСОБА_6, не дають йому право на здійснення роздрібної торгівлі обладнанням і запасними частинами до автомобілів, а також проводити ремонт транспортних засобів. Враховуючі вказану інформацію, на переконання відповідачів, ОСОБА_6 не мав можливості здійснювати господарську діяльність, отже, й накладні не можуть бути використані як документи, що підтверджують витрати позивача за 2015 рік.

З таким висновком суд не погоджується, оскільки видаткові накладні, акти виконаних робіт, квитанції до прибуткових псових ордерів, які підтверджують факт придбання товарів та послуг (запчастин до автомобілів та ремонт автомобілів) у ФОП ОСОБА_6 на загальну суму 655060 грн., складені відповідно до вимог чинного законодавства, зазначені у них витрати повністю пов'язані з господарською діяльністю позивача, основним видом якої є "49.41 Вантажний автомобільний транспорт", у зв'язку з чим підстави для їх неврахування у складі валових витрат були відсутні. Оцінки ж самим документам первинного обліку, правильності та повноти їх складання контролюючим органом не надано.

В той же час, суд вважає, що без надання належної правової оцінки первинним документам по взаємовідносинам позивача з контрагентом, в основу висновків акта перевірки від 27.12.2016 відповідачем фактично покладена інформація відносно контрагента, достовірність якої не доведена у встановленому законом порядку.

Всупереч вимог КАС України відповідачі не спростували законність дій платника податків (позивача), а лише зазначив про неможливість контрагентом ОСОБА_6 здійснювати господарську діяльність, тобто, фактично, контролюючим органом заміщено обов'язок спростування презумпції законності дій та рішень платника податків на обов'язок доводити контролюючому органу права на податковий облік певних операцій.

При цьому, зазначені в акті перевірки обставини стосуються лише господарської діяльності контрагента позивача і жодним чином не доводять недобросовісності позивача та відсутності реальності господарських операцій.

Також суд притримується позиції, що у разі, якщо на час здійснення господарських операцій по взаємовідносинах з постачальниками, які були включені до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, покупець не може нести відповідальність, ні за несплату податків продавцем, ні за можливу недостовірність відомостей про нього, наведених у зазначеному реєстрі, за умови необізнаності щодо неї.

Суд звертає увагу на правову позицію Верховного Суду України, викладену у постанові від 27.01.2016 по справі №4842/11/2670, а саме: за умови невстановлення податковим органом наявності замкнутої схеми руху грошових коштів, яка б могла свідчити про узгодженість дій позивача та його постачальника для одержання товариством незаконної податкової вигоди, останнє не може зазнавати негативних наслідків внаслідок діянь інших осіб, що перебувають поза межами його впливу.

З огляду на викладене суд доходить висновку, що податкове повідомлення-рішення Вінницької ОДПІ ГУ ДФС у Вінницькій області від 02.11.2016 № про збільшення грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб за результатами річного декларування у сумі 110908,20 грн. та податкове повідомлення-рішення ГУ ДФС у Вінницькій області від 25.01.2017 № про збільшення на 15291,75 грн. суму грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб за результатами річного декларування, в т.ч. основний платіж 12233,40 грн. фінансова (штрафна) санкція - 3058,35 грн. є протиправними та підлягають скасуванню.

Надаючи оцінку податковому повідомленню-рішенню Вінницької ОДПІ ГУ ДФС у Вінницькій області від 02.11.2016 № про збільшення грошового зобов'язання з військового збору у сумі 10071,38 грн., суд виходив з такого.

Відповідно до п. 16-1 підрозділу 10 розділу ХХ ПК України тимчасово, до набрання чинності рішенням Верховної Ради України про завершення реформи Збройних Сил України, встановлюється військовий збір.

Згідно з підпунктами 1.1-1.4 цього пункту платниками збору є особи, визначені пунктом 162.1 статті 162 цього Кодексу.

Об'єктом оподаткування збором є доходи, визначені статтею 163 цього Кодексу.

Ставка збору становить 1,5 відсотка від об'єкта оподаткування, визначеного підпунктом 1.2 цього пункту.

Нарахування, утримання та сплата (перерахування) збору до бюджету здійснюються у порядку, встановленому статтею 168 цього Кодексу, за ставкою, визначеною підпунктом 1.3 цього пункту.

ФОП ОСОБА_4 протягом 2015 року був платником військового збору. У податковій декларації про майновий стан і доходи за 2015 рік нараховано військовий збір в сумі 252,00 грн., за ставкою 1,5 % суми чистого оподатковуваного доходу 16800,00 грн.

На переконання контролюючого органу, ФОП ОСОБА_4 занизив нарахування військового збору на суму 8057,10 грн. у зв'язку із заниженням чистого оподатковуваного доходу за 2015 рік на суму 537140,00 грн.

Водночас під час розгляду справи не підтвердилися висновки відповідачів про завищення позивачем витрат за період, що перевірявся, та заниження оподатковуваного доходу.

Відтак, оскільки відсутній факт заниження чистого оподатковуваного доходу, податкове повідомлення-рішення Вінницької ОДПІ ГУ ДФС у Вінницькій області № про збільшення грошового зобов'язання з військового збору у сумі 10071,38 грн. є протиправним та підлягає скасуванню.

Надаючи оцінку оскаржуваним вимозі про сплату боргу та рішенню про застосування штрафних санкцій, суд виходив з такого.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку встановлені Законом України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" від 08.07.2010 №2464-VI (далі - Закон № 2464-VI).

Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 4 Закону №2464-VI платниками єдиного внеску є фізичні особи-підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування, та члени сімей цих осіб, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності.

Згідно з пунктом 2 частини 1 статті 7 Закону №2464-VI єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пункті 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування) та 5 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб, та на суму доходу, що розподіляється між членами сім'ї фізичних осіб-підприємців, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску за кожну особу за місяць, у якому отримано дохід (прибуток).

У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному році або окремому місяці звітного року, такий платник має право самостійно визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску;

Відповідно до ч. 2 ст. 9 Закону № 2464-VI обчислення єдиного внеску здійснюється на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) виплат (доходу), на які відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок.

Частиною 11 статті 8 Закону № 2464-VI визначено, що єдиний внесок для платників, зазначених у пунктах 4 та 5 частини першої статті 4 цього Закону, встановлюється у розмірі 34,7 відсотка визначеної пунктами 2 та 3 частини першої статті 7 цього Закону бази нарахування єдиного внеску.

Відповідно до акта перевірки від 18.10.2016 під час перевірки достовірності відображення у звітності сум доходу, отриманого від здійснення підприємницької діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб, та на який нараховується єдиний внесок за 2011-2014 роки, встановлено, що на порушення п. 1 ч. 2 ст. 6, п. 2 ч. 1 ст. 7 Закону № 2464-VI ОСОБА_4 занижено суму доходу, на який нараховується єдиний внесок, а саме за 2015 рік на суму 537140,00 грн. у зв'язку із заниженням чистого оподатковуваного доходу, що підлягає обкладанню податком на доходи фізичних осіб.

Водночас під час розгляду справи не підтвердилися висновки контролюючого органу про завищення позивачем витрат за період, що перевірявся, та заниження оподатковуваного доходу.

Відтак, оскільки відсутній факт заниження чистого оподатковуваного доходу, підлягають скасуванню й вимога Вінницької ОДПІ ГУ ДФС у Вінницькій області про сплату боргу та рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідачем 1 своєчасно ненарахованого єдиного внеску.

Надаючи оцінку оскаржуваним рішенням про нарахування позивачу пені за порушення у сфері ЗЕД, суд виходив з такого.

Статтею 1 Закону України "Про зовнішньоекономічну діяльність" визначено що зовнішньоекономічна діяльність - діяльність суб'єктів господарської діяльності України та іноземних суб'єктів господарської діяльності, побудована на взаємовідносинах між ними, що має місце як на території України, так і за її межами;

Відповідно до ст.35 Закону України "Про зовнішньоекономічну діяльність" суб'єкти зовнішньоекономічної діяльності несуть відповідальність у видах, формах, передбачених статтями 33 і 27 цього Закону, іншими законами України та/або зовнішньоекономічними договорами (контрактами).

Законом України "Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті" (Закон № 185/94) встановлено порядок та механізм розрахунків при здійсненні суб'єктами зовнішньоекономічної діяльності експортно-імпортних операцій у галузі зовнішньоекономічної діяльності.

Відповідно ст. 1. Закону України "Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті" виручка резидентів у іноземній валюті підлягає зарахуванню на їх валютні рахунки в уповноважених банках у строки виплати заборгованостей, зазначені в контрактах, але не пізніше 180 календарних днів з дати митного оформлення (виписки вивізної вантажної митної декларації) продукції, що експортується, а в разі експорту робіт (послуг), прав інтелектуальної власності - з моменту підписання акта або іншого документа, що засвідчує виконання робіт, надання послуг, експорт прав інтелектуальної власності. Перевищення зазначеного строку потребує висновку центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері економічного розвитку.

Згідно зі ст. 4. Закону № 185/94 порушення резидентами, крім суб'єктів господарювання, що здійснюють діяльність на території проведення антитерористичної операції на період її проведення, строків, передбачених статтями 1 і 2 цього Закону або встановлених Національним банком України відповідно до статей 1 і 2 цього Закону, тягне за собою стягнення пені за кожний день прострочення у розмірі 0,3 відсотка суми неодержаної виручки (вартості недопоставленого товару) в іноземній валюті, перерахованої у грошову одиницю України за валютним курсом Національного банку України на день виникнення заборгованості. Загальний розмір нарахованої пені не може перевищувати суми неодержаної виручки (вартості недопоставленого товару).

На підставі Закону України від 06.11.2012 № 5480-VІ "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розширення інструментів впливу на грошово-кредитний ринок" Національний банк України має право запроваджувати на строк до шести місяців інші строки розрахунків, ніж ті, що визначені частиною першою цієї статті.

Відповідно до п.1 Постанови Правління Національного Банку України від 01.02.2014 № 758 "Про врегулювання ситуації на грошово-кредитному та валютному ринках України", розрахунки за операціями з експорту товарів, передбачені в ст.1 Закону України "Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті", повинні здійснюватися у строк, що не перевищує 90 календарних днів.

Встановлено, що позивач уклав із нерезидентом Przedsiebiorstwo Handlowo - ОСОБА_8 (Польща) контракт № 25-11/14 від 25.11.2014, відповідно до якого ОСОБА_4 (продавець) зобов'язується передати у власність покупця товар рослинного походження цибуля 100 тон. Ціна товару визначається в доларах США.

За період дії контракту позивач відвантажив на експорт 100 тон цибулі ріпчастої на суму 52870,80 дол. США (829727,30 грн.):

07.12.2014 по ВМД № 508050000/2014/27711 відвантажено товар на суму 4411,68 дол. США, граничний строк надходження валютної виручки 07.03.2015;

12.12.2014 по ВМД № 508050000/2014/29292 відвантажено товар на суму 4410 дол. США, граничний строк надходження валютної виручки 12.03.2015;

12.12.2014 по ВМД № 508050000/2014/29449 відвантажено товар на суму 4410 дол. США, граничний строк надходження валютної виручки 12.03.2015;

12.12.2014 по ВМД № 508050000/2014/29567 відвантажено товар на суму 4410 дол. США, граничний строк надходження валютної виручки 12.03.2015;

15.12.2014 по ВМД № 508050000/2014/30490 відвантажено товар на суму 4410 дол. США, граничний строк надходження валютної виручки 15.03.2015;

17.12.2014 по ВМД № 112070000/2014/3969 відвантажено товар на суму 4311,3 дол. США, граничний строк надходження валютної виручки 17.03.2015;

19.12.2014 по ВМД № 112070000/2014/4017 відвантажено товар на суму 4410 дол. США, граничний строк надходження валютної виручки 19.03.2015;

19.12.2014 по ВМД № 112070000/2014/4018 відвантажено товар на суму 4410 дол. США, граничний строк надходження валютної виручки 19.03.2015;

26.12.2014 по ВМД № 112070000/201/4198 відвантажено товар на суму 4410 дол. США, граничний строк надходження валютної виручки 26.03.2015;

26.12.2014 по ВМД № 112070000/2014/4199 відвантажено товар на суму 4410 дол. США, граничний строк надходження валютної виручки 26.03.2015.

26.12.2014 по ВМД № 112070000/2014/4201 відвантажено товар на суму 4410 дол. США, граничний строк надходження валютної виручки 26.03.2015.

26.12.2014 по ВМД № 112070000/201/4202 відвантажено товар на суму 4410 дол. США, граничний строк надходження валютної виручки 26.03.2015.

В актах перевірки від 18.10.2016 та від 27.12.2016 зазначено, що в законодавчо встановлений строк валютна виручка від нерезидента за відвантажений товар на валютні рахунки ФОП ОСОБА_4 надійшла частково в сумі 8801,75 до. США, станом на 31.12.2015 за розрахунками по контракту утворилась прострочена дебіторська заборгованість в сумі 39597,37 дол. США, граничний строк надходження якої минув 12.03.2015, 15.03.2015, 17.03.2015, 19.03.2015, 26.03.2015.

За порушення ст.1 Закону України "Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті" (зі змінами та доповненнями) та п.1 Постанови Правління Національного Банку України "Про врегулювання ситуації на грошово-кредитному та валютному ринках України" - в частині порушення законодавчо встановлених строків надходження валютної виручки по контракту № 25-11/14 від 25.11.2014, укладеному із нерезидентом Przedsiebiorstwo Handlowo - ОСОБА_8 (Польща), ФОП ОСОБА_4 нараховано пеню в сумі 804688,56 грн. відповідно до рішення Вінницької ОДПІ ГУ ДФС у Вінницькій області № про нарахування пені за порушення у сфері ЗЕД у сумі 552120,97 грн. та рішення ГУ ДФС у Вінницькій області № про збільшення на 252567,60 грн. суму грошового зобов'язання з штрафних санкцій у вигляді пені за порушення строків розрахунків у сфері ЗЕД.

Позивач, в свою чергу, посилається на те, що зобов'язання зі сторони кредитора фактично було припинено шляхом підписання договору про відступлення права вимоги (грошового боргу) від 29.12.2014, відповідно до якого передано новому кредитору - ФОП ОСОБА_7 право вимоги на суму грошової вимоги 39597,37 дол. США.

На переконання ФОП ОСОБА_4, від дати передання ним своїх прав за контрактом № 25-11/14 іншій особі він не може нести відповідальність, передбачену ст. 4 Закону України "Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті".

Оцінюючи доводи сторін, суд керувався таким.

Відповідно до статей 627, 628 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) сторони є вільними у виборі виду договору та його умов, а згідно зі статтею 629 цього Кодексу укладений договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Як передбачено вимогами ст. 6 Закону України "Про зовнішньоекономічну діяльність" суб'єкти, які є сторонами зовнішньоекономічного договору (контракту), мають бути здатними до укладання договору (контракту) відповідно до цього та інших законів України та/або закону місця укладання договору (контракту). Зовнішньоекономічний договір (контракт) складається відповідно до цього та інших законів України з урахуванням міжнародних договорів України. Суб'єкти зовнішньоекономічної діяльності при складанні тексту зовнішньоекономічного договору (контракту) мають право використовувати відомі міжнародні звичаї, рекомендації міжнародних органів та організацій, якщо це не заборонено прямо та у виключній формі цим та іншими законами України.

Суб'єкти зовнішньоекономічної діяльності мають право укладати будь-які види зовнішньоекономічних договорів (контрактів), крім тих, які прямо та у виключній формі заборонені законами України.

Згідно з ч. 1 ст. 14 Закону України "Про зовнішньоекономічну діяльність" всі суб'єкти зовнішньоекономічної діяльності мають право самостійно визначати форму розрахунків по зовнішньоекономічних операціях з-поміж тих, що не суперечать законам України та відповідають міжнародним правилам.

Таким чином, Закон України "Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті" регулює порядок припинення зобов'язань між резидентом і нерезидентом шляхом виконання, проте це не виключає можливості припинити зобов'язання в інший спосіб, зокрема переведення боргу, зарахування зустрічних вимог.

Переведення боргу регулюється статтями 520-524 ЦК України. Так, боржник у зобов'язанні може бути замінений іншою особою (переведення боргу) лише за згодою кредитора. Наслідками переведення боргу є вибуття первинного боржника із зобов'язання, вступ до зобов'язання нового боржника та збереження у повному обсязі змісту зобов'язання при зміні суб'єктного його складу.

Відповідно до статей 512-516 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Правочин щодо заміни кредитора у зобов'язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов'язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Отже, чинне законодавство, в тому числі і спеціальне, не передбачає неприпустимості заміни сторони за зобов'язаннями у зовнішньоекономічному договорі та не містить прямої заборони проведення операцій з переведення боргу за такими договорами.

Встановлено, що позивачем, фірмою Przedsiebiorstwo Handlowo - ОСОБА_8 (Польща) та ФОП ОСОБА_7 29.12.2014 був укладений договір про відступлення права вимоги (грошового боргу), згідно з яким позивач у рахунок погашення свого боргу перед ФОП ОСОБА_7 передав їй право вимоги боргу в розмірі 39597,37 дол. США від фірми Przedsiebiorstwo Handlowo - ОСОБА_8 (Польща), в результаті чого ця частина боргу була погашена, а решта була отримана позивачем на розрахунковий рахунок.

В акті планової перевірки від 18.10.2016 ці операції не були відображені зовсім, а в акті позапланової перевірки від 27.12.2016 не були враховані через те, що вказані документи відносяться до іншого періоду перевірки (акт від 10.04.2015 №938/1701/НОМЕР_8), в якому відображено наявність дебіторської заборгованості нерезидента перед позивачем в розмірі 48399,12 доларів США.

Як зазначено в акті позапланової перевірки від 27.12.2016: "Акт перевірки від 10.04.2015 узгоджений, надісланий платнику податків, вказані суми не оскаржувались".

Однак варто зазначити, що чинним законодавством України не передбачено таких понять як узгодження акта перевірки та оскарження певних сум, зазначених в акті перевірки.

З пояснень сторін встановлено, що за наслідками акта від 10.04.2015 №938/1701/НОМЕР_8 ФОП ОСОБА_4 не було нараховано жодних штрафних санкцій за порушення вимог ст. 1 Закону України "Про порядок розрахунків в іноземній валюті", а отже жодної можливості оскаржити даний запис в акті перевірки у позивача не було.

Також варто зазначити, що акти перевірки повинні складатись на підставі документів первинного обліку, у разі наявності суперечностей між актом попередньої перевірки та документами первинного обліку, складеними у відповідності до чинного законодавства, перевагу мають саме документи первинного обліку.

Статтею 203 ЦК України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до ст. 638 ЦК України договір вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Згідно зі ст.181 Господарського кодексу України господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками. Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою.

Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Таким чином, у зв'язку з відсутність будь яких доказів недійсності договору про відступлення права вимоги (грошового боргу) від 29.12.2014, не дає підстав та права контролюючому органу визначати цю угоду як таку, що не відповідає вимогам законодавства, зокрема, і валютного.

З огляду на викладене суд дійшов висновку щодо правомірності застосування позивачем під час провадження зовнішньоекономічної діяльності у розрахунках з контрагентом - нерезидентом такої форми припинення зобов'язань як відступлення права вимоги. При цьому, оскільки заміна кредитора (резидента) у зобов'язанні внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином відбулася до закінчення визначених Законом України "Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті" та Постановою Правління Національного Банку України "Про врегулювання ситуації на грошово-кредитному та валютному ринках України" граничних строків надходження валютної виручки, суд вважає, що зі сторони позивача відсутні порушення термінів зарахування валютної виручки та як наслідок підстави нарахування контролюючим органом пені.

Поряд із цим суд встановив, що частина валютної виручки, а саме в частині суми, яка не охоплена договором про відступлення права вимоги (грошового боргу), надійшла на рахунок позивача у порушення визначених чинним законодавством строків, що й визнав представник позивача у судовому засіданні.

Так, заборгованість в сумі 3307,50 дол. США надійшла на валютний рахунок позивача 15.04.2015 з порушенням термінів розрахунків у 34 дні. Сума грошового зобов'язання у вигляді пені за порушення термінів розрахунків складає 7292,50 грн. (34 (кількість днів затримки 13.03.2015 по15.04.2015)*3307,50 (заборгованість)*21,616059 (валютний курс НБУ на день виникнення заборгованості)*0,3%).

Валютна виручка в сумі 2196,25 дол. США надійшла на валютний рахунок позивача 15.04.2015 з порушенням термінів розрахунків 34 дні та в сумі 2195,50 дол. США - 11.06.2015 з порушенням термінів розрахунків 91 день. Сума грошового зобов'язання у вигляді пені за порушення термінів розрахунків складає 17798,43 грн. (34 (кількість днів затримки з 13.03.2015 по 15.04.2015)*2196,25 (заборгованість)*21,616059 (валютний курс НБУ на день виникнення заборгованості)*0,3%) та (91 (кількість днів затримки з 13.03.2015 по 11.06.2015)*2195,50 (заборгованість)*21,616059 (валютний курс НБУ на день виникнення заборгованості)*0,3%).

Наслідком встановлення судом невідповідності частини рішення суб'єкта владних повноважень вимогам чинного законодавства є визнання такого рішення частково протиправним. Однак, це можливо у випадку, якщо цю частину рішення можна належним чином ідентифікувати (відокремити), і за її відсутності рішення, яке оскаржене, в іншій частині не втратить своє значення та цілісність. Рішення, у якому неможливо виділити (відокремити) частину, яка підлягає визнанню протиправною та скасуванню, повинно бути визнане протиправним та скасоване в цілому.

У даному випадку, констатуючи помилкове нарахування пені та неправомірність висновків щодо порушення граничних строків надходження строків суд не може визнати протиправним рішення контролюючого органу в якійсь сумі, оскільки не можливо визначити у яке оскаржуване рішення увійшла сума пені, нарахована позивачу за порушення строків надходження валютної виручки, а саме в частині суми, яка не охоплена договором про відступлення права вимоги)

Суд не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, приймаючи замість рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб'єкта владних повноважень.

Враховуючи те, що суд не вправі проводити розрахунки та визначати в грошовому виразі в якій частині такі податкові повідомлення-рішення є неправомірними, а в якій відповідають нормам податкового законодавства, тому за наведених обставин суд вважає, що податкові повідомлення-рішення Вінницької ОДПІ ГУ ДФС у Вінницькій області від 02.11.2016 № та ГУ ДФС у Вінницькій області від 25.01.2017 № підлягають скасуванню в повному обсязі.

Відповідно до частини 1 статті 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно з частиною 2 статті 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Такий підхід узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини.

Так, у пункті 110 рішення від 23 липня 2002 року у справі "Компанія "Вєстберга таксі Актіеболаг" та Вуліч проти Швеції" Суд визначив, що "...адміністративні суди, які розглядають скарги заявників стосовно рішень податкового управління, мають повну юрисдикцію у цих справах та повноваження скасувати оскаржені рішення. Справи мають бути розглянуті на підставі поданих доказів, а довести наявність підстав, передбачених відповідними законами, для призначення податкових штрафів має саме податкове управління".

Таким чином, особливістю адміністративного судочинства є те, що тягар доказування в спорі покладається на відповідача - орган публічної влади, який повинен надати суду всі матеріали, які свідчать про його правомірні дії.

Надавши правову оцінку всім обставинам справи, які знайшли своє підтвердження в ході судового засідання, доводяться як показами позивача так і матеріалами справи, суд з метою захисту прав та інтересів позивача, в узгодження з вимогами статті 162 КАС України, дійшов висновку про задоволення позову у повному обсязі.

Відповідно до ст. 94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відтак, на користь позивача підлягає стягненню сплачений за подання цього позову судовий збір за рахунок бюджетних асигнувань суб'єктів владних повноважень, що виступали відповідачами у справі, пропорційно задоволених заявлених до них позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 70, 71, 79, 86, 94, 128, 158, 162, 163, 167, 255, 257 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправними та скасувати наступні рішення Вінницької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Вінницькій області: вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 18.10.2016 № , рішення про застосування штрафних санкцій від 02.11.2016 № , податкові повідомлення-рішення від 02.11.2016 № , № та № .

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління Державної фіскальної служби у Вінницькій області від 25.01.2017 № та № .

Стягнути на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 за рахунок бюджетних асигнувань Вінницької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Вінницькій області судовий збір у розмірі 6685 (шість тисяч шістсот вісімдесят п'ять) 82 грн. (вісімдесят дві) коп.

Стягнути на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної фіскальної служби у Вінницькій області судовий збір у розмірі 2240 (дві тисячі двісті сорок) грн.

Постанова набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 254 КАС України.

Відповідно до ст. 186 КАС України апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя Вільчинський Олександр Ванадійович