Справа № 815/4310/16
Суддя: Андрухів В. В.
Дата ухвалення: 2017-03-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/4310/16
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 березня 2017 року м.Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого - судді Андрухіва В.В., судді Вовченко О.А., судді Левчук О.А., розглянувши в письмовому провадженні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до заступника Міністра закордонних справ України - керівника апарату ОСОБА_2 про визнання дій та бездіяльності протиправними, зобов'язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з даним позовом до заступника Міністра закордонних справ України - керівника апарату ОСОБА_2, в якому просила:

- визнати протиправними дії відповідача щодо надання інформації, яка стосується долі її сина в РК, прав сина, її прав, що не відповідає дійсності, створює неповне і упереджене уявлення про ситуацію, його бездіяльність щодо відсутності перевірки обґрунтованості поданої інформації та ненадання доказів тверджень, пояснень суперечливостей тощо;

- зобов'язати надати підтвердження щодо викладеного, спростування невідповідності тверджень фактичної ситуації, правову обґрунтованість вимогам щодо поховання її сина без доказів і документів.

Свої вимоги позивач обгрунтовувала тим, що на її запит до Посольства України в Республіці Куба про долю її сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України, який перебував у РК на законних підставах, вивчаючи іспанську мову, позивач отримала повідомлення про загибель сина телефоном, а потім електронною поштою без підпису посадової особи. Не погоджуючись з діями ПУ РК, яке постійно надавало неперевірену та суперечливу інформацію, позивач зверталася до вищих державних інститутів за допомогою щодо з'ясування долі її сина в РК, в тому числі й до Міністра закордонних справ, Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, проте доказів, що загинув саме її син позивачем не отримано понад рік. Замість Міністра позивачу надають відповіді його підлеглі, оминаючи «незручні» питання та перебираючи на себе його владні повноваження. З додатків до листа Секретаріату УВРУ з прав людини позивачу стало відомо, що УВРУ з прав людини особисто зверталася до Міністра щодо встановлення ним особистого контролю за даною справою, інших питань, проте відповіді по суті не отримала. Замість Міністра відповіді надавав відповідач по даній справі без будь-яких пояснень, чому Міністр не долучається до розв'язання низки питань, пов'язаних з отриманням позивачем доказів, документів щодо загибелі її сина, якщо загинув саме її син. Відповідач по даній справі в листах до Уповноваженого не роз'яснив розбіжності в інформації, що позивач отримувала від підлеглих Міністра, а також від третіх осіб, на адресу яких позивач зверталася за допомогою (народного депутата ОСОБА_6, УВРУ). Натомість відповідач вдавався до інсинуацій або до омани, не надаючи документів на підтвердження своїх нібито доводів, оминаючи роз'яснень щодо суперечностей у відповідях підлеглих Міністра та фактичної невідповідності дій/ бездіяльності українських дипломатів, які призвели до поховання особи, про яку стверджується, що дана особа - син позивача ОСОБА_7, в м.Гавана (РК) 10.02.2016 року без згоди та участі позивача. 26.07.2016 року в Представництві МЗС в м.Одеса позивачу передано деякі речі її сина, кошти, проте, де інше майно, кошти не повідомляється. В оригіналі свідоцтва про смерть сина (надано неофіційний переклад) немає дати оформлення даного документу, проте зазначено, що його видано невідомій позивачу «зацікавленій» стороні ще 24.11.2015р. В скарзі до Міністра позивач просила роз'яснити, яка ще «зацікавлена сторона» існує, крім неї, чому їй свідоцтво не було видано. Також позивач просила внести уточнення в свідоцтво, надати медичний висновок, протокол розтину тіла, опис тіла, докази, що загинув саме її син, проте ані Міністр, ані відповідач жодних пояснень не надали й дотепер, як і обґрунтування підстав вимагання від позивача волевиявлення щодо поховання сина (нотаріально завіреного) без жодного доказу, документа про загибель саме її сина.

У судовому засіданні позивач уточнила, що предметом її позову є дії та бездіяльність відповідача, пов'язані з наданням відповідачем 13.05.2016 року відповіді на звернення Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини від 13.04.2016 року.

У зв'зку з цим ухвалою суду від 23.01.2017 року від МЗС України було витребувано усі документи, якими підтверджуються обставини, викладені в листі відповідача від 13.05.2016 року, адресованому Уповноваженому Верховної Ради України з прав людини.

У судове засідання, призначене на 20.03.2017 року на 15 год., повідомлений належним чином відповідач не з'явився, про поважність причини неявки суд не сповістив. Судова повістка відповідачу була надіслана факсимільним зв'язком 15.03.2017 року за місцем роботи відповідача, який є суб'єктом владних повноважень.

При цьому, подане до суду клопотання за підписом представника відповідача ОСОБА_8 про розгляд справи за відсутності відповідача суд до уваги не бере, оскільки надана ОСОБА_8 довіреність від 15.07.2016 року № 721/17-911-864, яка підписана Міністром закордонних справ України, на думку суду, не надає права представляти інтереси відповідача як посадовця МЗС України та суб'єкта владних повноважень, оскільки відповідач таку довіреність не підписував та ОСОБА_8 не видавав.

З вищевикладених підстав суд не бере до уваги і заперечення на позов, підписані ОСОБА_8 як представником відповідача.

Враховуючи неявку до суду повідомленого належним чином відповідача, який є суб'єктом владних повноважень, суд ухвалив про розгляд справи за його відсутності.

Відповідно до ч.6 ст.128 КАС України, враховуючи, що до суду з'явилися не всі особи, які беруть участь у справі, за наявності підстав для розгляду справи в даному судовому засіданні та відсутності потреби заслуховувати свідка чи експерта, після вирішення всіх наявних у позивача клопотань, суд ухвалив про розгляд справи в письмовому провадженні.

Дослідивши в письмовому провадженні наявні в матеріалах справи докази, суд встановив наступні обставини.

Судом встановлено, що 2 та 3 вересня 2015 р. позивач мала телефонну розмову із Посольством України в Республіці Куба, в ході якої дізналася про смерть свого сина ОСОБА_4

На додаток до телефонної розмови Посольством було направлено на електронну адресу ОСОБА_1 лист від 03.09.2015 р. № 6145/19-091-272к, згідно якого 02.09.2015 року на електронну пошту Посольства надійшло повідомлення від МЗС Куби щодо загибелі громадянина України ОСОБА_4. За даними Управляння Протоколу МЗС Куби, 26 серпня 2015 року о 9:15 год. за місцевим часом помер внаслідок самогубства громадянин України ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, який тимчасово проживав на території Республіки Куба. Громадянин викинувся з вікна 22 поверху будинку АДРЕСА_1. ОСОБА_4 в'їхав на територію Куби 22.02.2014 року, проживав за адресою: АДРЕСА_2. Відвідував курси іспанської мови (за кошти) при Міністерстві вищої освіти Куби. За даними Міграційної служби мав дозвіл на тимчасове проживання на Кубі № НОМЕР_1 терміном дії 30.06.2016 року. Згідно вказаного листа тіло загиблого знаходиться в Інституті Судової Медицини Куби. За інформацією відповідного інституту документи та речі на час загибелі ОСОБА_4 при собі були відсутні. У цьому зв'язку Посольство у терміновому порядку звернулось до МЗС з проханням провести оперативне та всебічне розслідування справи загибелі громадянина України ОСОБА_4 із залученням консульської посадової особи Посольства ОСОБА_12 та інформувати Посольство у надтерміновому порядку нововиявленої інформації у справі смерті громадянина України ОСОБА_4 За фактом смерті сина позивача Посольство направило відповідне повідомлення до ДМС та МВС України.

При цьому в листі висловлено прохання надати дані про закордонний паспорт та адресу проживання в Україні сина позивачки; інформацію про знайомих ОСОБА_4, з якими він міг спілкуватися на території Куби.

Також зазначено, що попередньо прийнявши ОСОБА_1 рішення щодо поховання її сина на території Куби та повідомивши про те, що ОСОБА_4 мав рахунок в кубинському банку Метрополітано, Посольство опрацьовує відповідні питання.

Позивач неодноразово зверталася до вищих посадових осіб держави з приводу обставин загибелі її сина в Республіці Куба, прохаючи розібратися із ситуацією, яка склалася щодо загибелі її сина.

На звернення ОСОБА_1 від 17.11.2015 р. надано відповідь Посольством України в Республіці Куба від 01.12.2015 р. № 6145/71/ОР-500-383, в якому зазначено, що на додаток до листів Посольства (за переліком всього 14 листів) та у рамках забезпечення належного консульського супроводу по справі загибелі сина позивачки на території Республіки Куба роз'яснено процедуру поховання на території Куби, в т.ч. про ціни на репатріацію/поховання тіла, можливість поховання тіла на території Куби за рахунок кубинської сторони за умови надання ОСОБА_1 волевиявлення на такі дії (лист № 6145/19-091-275к від 04.09.2015 р., № 6145/713-500298 від 23.09.2015 р., № 6145/713-500344 від 26.10.2015 р.).

В листі наведено ціни з розгорнутим ціноутворенням для кремації тіла та поховання на Кубі; поховання на Кубі; кремації тіла на Кубі та транспортування до України; транспортування тіла до України. Зазначено, що розрахунки виконані на підставі інформації, отриманої від Інституту судової медицини Куби, ритуальної служби м. Гавана, гаванського представництва авіакомпанії AIRFRANCE.

В листі зазначено із посиланням на попередні листи (№ 6145/19-091-275к від 04.09,2015 р., № 6145/713-1-344 від 26.10.2015 р., № 6145/71/ОР-500-366 від 18.11.2015 р.), що опрацьовуючи питання щодо поховання сина ОСОБА_1 на території Республіки Куба, Посольство з'ясувало, що існує можливість поховати сина за рахунок кубинської сторони. При цьому Посольство роз'яснило, що практика "поховання в землю" на Кубі відсутня. Поховання відбувається в 2 етапи: труну з тілом померлого розміщують у спеціальному склепі на 2 роки; по завершенні 2-х років, останки тіла переміщують до загальної могили.

Окрім того, станом на 05.11.2015 року Посольство інформувало позивача через Представництво МЗС України в м.Одеса, що відповідно до Постанови Міністерства охорони здоров'я Куби № 59 від 23.02.1990 р. щодо смерті іноземців ion del Minsap № 59 de 23.02.1990 sobre el fallecido extranjero) надається 30 днів для вирішення питання щодо волевиявлення членів сім'ї/родичів померлої особи стосовно способу та місця її поховання. У зв'язку з тим, що станом на 05.11.2015 року закінчувався 70-й день зберігання тіла сина ОСОБА_13 в Інституті судової медицини Куби та відсутністю волевиявлення ОСОБА_1 щодо репатріації тіла в Україну, кубинською стороною було розпочато процедуру щодо поховання тіла ОСОБА_4 на території Куби без згоди ОСОБА_1 у загальному склепі. Про час та місце поховання тіла ОСОБА_4 Посольству додатково повідомлять. Через два роки залишки тіла ОСОБА_4 будуть перепоховані або можуть бути видані на прохання родичів померлого українця. Про перепохования залишків тіла ОСОБА_4 Посольство заздалегідь буде поінформовано кубинською стороною.

Вказано також, що з моменту загибелі сина ОСОБА_1 протягом цих трьох місяців кубинська сторона висловлювала готовність надати допомогу в організації його поховання за державний рахунок на території Куби у разі надання офіційної ноти Посольства з відповідним проханням до МЗС Куби, за умови волевиявлення ОСОБА_1 При чому увесь цей час кубинська сторона не висувала претензій виставлення рахунку рідним загиблого щодо зберігання тіла сина ОСОБА_1 (приблизно 50 доларів США за один день).

Однак, після останньої зустрічі в МЗС Куби від 27.11.2015 року Посольство вже невпевнене щодо готовності кубинської сторони поховати сина на Кубі за їх рахунок, оскільки кубинська сторона була дуже здивована протестом української сторони щодо поховання тіла ОСОБА_4 без згоди (сканована копія ноти МЗС Куби з неофіційним перекладом надавалася листом № 6145/71/ОР-500-376 від 27.11.2015 р).

У разі можливого приїзду ОСОБА_1 на Кубу з метою поховання сина, попереджено позивача (якщо кубинська сторона виставить рахунок) про необхідність сплатити всі вищезазначені витрати, а саме: щодо проведення розтину тіла ОСОБА_4, оформлення відповідних документів, транспортних послуг, купівлі труни та ін., в т.ч. щодо зберігання тіла сина в морзі за період з 26.08.2015 року. В разі відсутності можливості щодо сплати відповідних коштів, рекомендовано залучити матеріальну допомогу друзів, рідних, благодійних організацій або іншу спонсорську допомогу.

Щодо можливості перепохования тіла сина ОСОБА_1, проінформовано, що за інформацією ритуальної служби Куби, згідно норм державного законодавства перепоховання тіл померлих/загиблих (ексгумація) відбувається лише у разі надання дозволу компетентних органів Куби та не раніше ніж через 6 місяців та один день.

У контексті опрацювання звернення ОСОБА_1 на адресу Міністра закордонних справ України ОСОБА_14 у межах компетенції Посольства, повідомлено, що про вжиті Посольством заходи стосовно припинення поховання тіла сина ОСОБА_1, останню за її проханням було поінформовано 25.11.2015 року консульською посадовою особою Посольства ОСОБА_12 в телефонному порядку, а також листом №6145/71/ОР-500-376 від 27.11.2015 року на електронну адресу ОСОБА_15 ІНФОРМАЦІЯ_3, з якої ОСОБА_1 зверталася до Посольства.

Зазначено, що за інформацією ритуальної служби Куби, оригінали документів про смерть сина позивачки (свідоцтво про смерть, висновок проведення розтину тіла та закордонний паспорт) будуть передані Посольству у приміщенні ритуальної служби відразу після поховання тіла.

Роз'яснено, що з метою отримання кубинської візи ОСОБА_1 має звернутися до Посольства Республіки Куба в Україні за адресою: АДРЕСА_3) або до будь-якої туристичної компанії, яка надає послуги туристичних поїздок на Кубу для придбання туристичної картки (візи з метою туризму строком на 1 місяць). При цьому Посольство офіційно звернулось до МЗС Куби з проханням сприяти ОСОБА_1 в терміновому оформленні візи в Посольстві Республіки Куба в Україні з метою її приїзду на Кубу для поховання сина, у разі звернення до відповідного кубинського дипломатичного представництва. Висловлено прохання оперативно у разі оформлення візи на Кубу/придбання туристичної картки повідомити Посольство щодо точної дати прибуття на Кубу, з метою організації зустрічей з представниками державних органів Куби, причетних до розслідування загибелі сина ОСОБА_1 Проінформовано, що всі витрати щодо поїздки на Кубу ОСОБА_1 має сплачувати самостійно, в т.ч. щодо оформлення візи, купівлі квитків, проживання, харчування, пересування та ін.

Прокоментовано зауваження ОСОБА_1 щодо нездійснення Посольством пропозиції їй про поїздку на Кубу, зокрема повідомлено, що до компетенції Посольства не входить питання надання пропозицій чи організацій приватних поїздок; необхідність самостійного виявлення бажання шляхом звернення до Посольства, яке в свою чергу може надати візову підтримку. При цьому в попередніх чотирьох зверненнях ОСОБА_1 таке бажання щодо поїздки на Кубу відсутнє; так само відсутнє виявлення бажання і у зверненнях до МЗС України та Представництва МЗС України в м. Одеса, що надходили Посольству.

Оскільки ОСОБА_1 заверталася на адресу Міністра закордонних справ України ОСОБА_14, а в подальшому - до Представництва МЗС України в м. Одеса з проханням інформувати щодо деталей загибелі сина на Кубі, Посольство надавало відповіді безпосередньо Представництву МЗС України в м. Одеса (в копії Департаменту консульської служби МЗС України), з метою інформування ОСОБА_1 по суті порушених питань. При чому листи Посольства № 6145/І9-091-272к від 03.09.2015 р., № 6145/19-091-275к від 04.09.2015 р., № 6145/19-091-284к від 09.09.2015 р„ № 6145/71/ОР-500-289к від 16.09.20І5 р., № 6145/713-500-298 від 23.09.2015 р. також надсилалися, окрім Представництва МЗС України в м. Одеса та Департаменту консульської служби МЗС України, в копії - ОСОБА_1

Також судом встановлено, що 05.04.2016 року ОСОБА_1 звернулася до Одеського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом, в якому просила визнати бездіяльність Міністра закордонних справ України в частині ненадання їй відповідей на звернення від 17.11.2015, 07.12.2015, 01.02.2016, 22.03.2016 р. щодо долі її сина ОСОБА_4, несприянні вирішенню зазначених питань, відсутності контролю за діяльністю та бездіяльністю підлеглих структурних підрозділів та посадовців - протиправною; зобов'язати Міністра закордонних справ застосувати владні повноваження, вжити заходи для надання позивачці відповідними структурними підрозділами МЗС України фото і відео матеріалів з місця загибелі її сина ІНФОРМАЦІЯ_4 р. з його зображенням (м. Гавана (РК)), якщо така мала місце, а також матеріали з Інституту судової медицини РК, документів (медичного висновку, документу про смерть, копію довідки на підтвердження відповідного актового запису на території РК, копію протоколу розтину тіла, якщо загинув саме він, опису тіла з місця події та Інституту судової медицини РК, медичний висновок, документ про смерть, оформлених та легалізованих належним чином, повернути речі, документи, кошти її сина, які їй не передало ПУРК, та кошти з банку Метрополітано РК, ініціювати проведення службового розслідування щодо правомірності дій підлеглих щодо долі її сина протягом 10 днів і повідомити її про результати, надати документ на підтвердження обґрунтованості висунення боргу, скасування боргу перед Інститутом судової медицини РК, забезпечити вирішення питання про перевезення тіла в Україну та поховання в м. Одесі, якщо загиблий дійсно син позивачки; стягнути моральну шкоду в розмірі 500000 грн.

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 13.10.2016 року по справі № 815/1614/16, яка набрала законної сили 16.01.2017 року, в задоволенні вищевказаного адміністративного позову ОСОБА_1 до Міністра закордонних справ України та Державної казначейської служби України про визнання бездіяльності протиправною, зобов'язання вчинити певні дії, стягнення моральної шкоди - відмовлено.

Уповноважений Верховної Ради України з прав людини ОСОБА_16 у зв'язку з тим, що нею здійснюється провадження зверненням громадянки України ОСОБА_1 щодо загибелі на території Республіки Куба її сина ОСОБА_4, звернулася до Міністра закордонних справ України ОСОБА_14 з листом від 13.04.2016 року № 1/8-Ш260723.16-3/15-171 (т.1 а.с.22-23), в якому викладене наступне:

В рамках зазначеного провадження Секретаріат Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини надіслав до МЗС України запит від 30.12.2015 року № 3/8-Ш257457.15/15-171, в якому просив розглянути звернення ОСОБА_1 та надати сприяння у вирішенні порушених в ньому питань.

Листом від 21.01.2016 року № 71/ОР/12-547 МЗС України поінформувало секретаріат Уповноваженого з прав людини про заходи, які вживаються Міністерством та Посольством України в Республіці Куба у цій справі.

Проте заявницю не задовольнили вжиті МЗС України заходи, оскільки моменту смерті її сина ІНФОРМАЦІЯ_4 року Посольство України так і не направило їй свідоцтво про смерть, не забезпечило можливість впізнання тіла сина та не надало офіційних документів про результати слідства.

За результатами розгляду повторного звернення заявниці Уповноваженим Верховної Ради України з прав людини було направлено Міністру закордонних справ України лист від 11.03.2016 року № 1/8-Ш260723.16/15-171 з проханням забезпечити ОСОБА_1 можливість провести впізнання тіла загиблого, повідомити про причини тривалого розслідування його смерті та надати офіційні документи про результати проведеного слідства.

У відповідь заступник Міністра закордонних справ України - керівник апарату ОСОБА_2 поінформував листом від 24.03.2016 року № 71/ОР/6145-547-711, що ОСОБА_4 був похований 10.02.2016 року на кладовищі «Колон» в м. Гавана, про що Посольсьво України в Республіці Куба що Посольство України в Республіці дізналось лише 01.03.2016 року, отримавши повідомлення Департаменту консульської служби МЗС Республіки Куба.

Такий перебіг подій викликав серйозне занепокоєння, особливо з огляду на те, що права та інтереси ОСОБА_1 щодо способу та місця доховання її сина не були враховані.

Довівши до відома ОСОБА_1 зміст листа МЗС України від 24.03.2016 року №71/ОР/6145-547-711, під час телефонної розмови заявниця звернула увагу співробітника Секретаріату Уповноваженого з прав людини також і на те, що свідоцтво про смерть її сина, отримане Посольством України 03.03.2016 року, було видане кубинською стороною ще 24.11.2015 року і з невідомих причин тривалий час не було вручене за призначенням.

При цьому ОСОБА_1 не були надані офіційні документи щодо результатів проведеного кубинською стороною слідства про причини загибелі її сина.

Враховуючи зазначене, керуючись статтею 101 Конституції України, статтями 17, 22 Закону України «Про Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини», Уповноважений Верховної Ради України з прав людини ОСОБА_16 просила Міністра закордонних справ України взяти на особистий контроль справу ОСОБА_1, дати доручення з'ясувати причини нехтуванням її інтересами та доручити вжити дієвих кроків щодо якнайшвидшого поновлення прав заявниці. Про результати розгляду та вжиті заходи просила повідомити її по можливості можливості у стислі строки.

У зв'язку з надходженням до МЗС України листа Уповноваженого Верховної Ради України ОСОБА_16 від 13 квітня 2016 року № 1/8-Ш260723.16- 3/15-171 щодо чергового звернення громадянки України ОСОБА_1 у справі загибелі її сина ОСОБА_4 на території Республіки Куба листом від 13.05.2016 року № 71/ОР/02-547-1133 відповідачем надано інформацію наступного змісту:

За повідомленням Посольства України в Республіці Куба, оригінал свідоцтва про смерть громадянина ОСОБА_4 було передано компетентними органами Куби українській стороні 3 березня 2016 року. Свідоцтво про смерть датоване 24 листопада 2015 року, а тіло ОСОБА_4, за інформацією кубинської сторони, було поховане 10 лютого 2016 року.

Відповідно до наданих Посольством України роз'яснень, свідоцтво було виготовлене 24.11.2015 року у зв'язку із намірами компетентних органів Куби здійснити поховання ОСОБА_4. Однак, отримавши категоричне заперечення української сторони щодо поховання нашого громадянина до моменту надання матір'ю загиблого свого волевиявлення стосовно подальших дій з тілом її сина, кубинська сторона припинила процес поховання. Посольство України звернулося до МЗС Куби з проханням надати офіційні роз'яснення щодо оформленого свідоцтва про смерть гр. ОСОБА_4. Станом на цей час офіційна відповідь кубинської сторони з приводу порушеного питання відсутня.

Копія свідоцтва про смерть була невідкладно надіслана ОСОБА_1, яка також була поінформована про факт поховання ОСОБА_4 та вжиті з огляду на це заходи листом від 04.03.16 року № 71/ОР/19-547-520.

На даний час особисті речі ОСОБА_4, які були передані кубинськими компетентними органами Посольству України, зберігаються в дипломатичній установі. Про терміни доставки особистих речей ОСОБА_4 (червень - липень 2016 року) ОСОБА_1 була поінформована листом від 22.04.16 року № 71/ОР/19-547-986.

Міністерство закордонних справ України та Посольство України в Республіці Куба вживали всіх заходів для інформування ОСОБА_1 про обставини справи, її права та про готовність надати сприяння у репатріації тіла та у виїзді до Куби (забезпечити візову підтримку, надати допомогу під час перебування у країні). Зокрема, 29.12.2015 року в МЗС було проведено особисту зустріч з ОСОБА_1, на якій був присутній Голова Одеської ОДА, надіслано 4 ноти Посольству Куби в Україні і проведено 2 зустрічі із представниками Посольства. Посольство України в Республіці Куба направило у справі ОСОБА_4 17 нот кубинській стороні, провело 2 зустрічі в МЗС Куби.

Міністерством закордонних справ України та Посольством України в Республіці Куба, діючи відповідно до законодавства України та в порядку консульського супроводу у справі, на підставі особистих звернень ОСОБА_1, було здійснено, зокрема, такі заходи:

- отримано офіційне підтвердження кубинської сторони про факт загибелі громадянина України ОСОБА_4, а також інформацію щодо розслідування обставин («самогубство») та причини його смерті (травми, отримані внаслідок падіння з 22 поверху), процедури та результатів впізнання/ідентифікацїї особи померлого громадянина;

- забезпечено охорону майна померлого гр. ОСОБА_4;

- надіслано інформацію про смерть гр. України ОСОБА_4 на адресу компетентних органів України;

- надано ОСОБА_1 офіційну інформацію щодо обставин смерті ОСОБА_4, наявних варіантів, його поховання,, зокрема, щодо можливості перевезення тіла до України або поховання на території Куби, а також вартості відповідних послуг та можливостей надання їй сприяння з боку українських та кубинських установ для реалізації одного з прийнятних для неї варіантів;

- надано інформацію щодо можливості оплати послуг із поховання на території Куби за рахунок кубинської сторони, а також роз'яснено процедуру прийняття рішення щодо оплати відповідних послуг із поховання за рахунок коштів держбюджету України;

- ОСОБА_1 було неодноразово повідомлено про необхідність надання волевиявлення, посвідченого належним чином, щодо способу та місця поховання;

- ОСОБА_1 надано роз'яснення вимог компетентних органів Куби щодо першочерговості надання волевиявлення щодо подальших дій із тілом та місця поховання як передумови для подальшої видачі свідоцтва про смерть;

- ОСОБА_1 надано роз'яснення щодо термінів зберігання тіла та повідомлено про наміри кубинської сторони здійснити поховання ОСОБА_4 у разі ненадання волевиявлення;

- МЗС та ПУ в РК вжито заходи, завдяки яким поховання ОСОБА_4 було суттєво відтерміновано, з метою надання ОСОБА_1 додаткового часу для прийняття рішення щодо місця та способу поховання сина;

- досягнуто домовленості з компетентними органами Куби про можливість особистої участі ОСОБА_1 в упізнанні тіла;

- надано візову підтримку гр. ОСОБА_1;

- підтверджено можливість надання сприяння з боку Посольства України Республіці Куба у разі поїздки ОСОБА_1 до цієї країни;

- отримано офіційні роз'яснення щодо процедури отримання коштів, які знаходяться на рахунку ОСОБА_4 в кубинському банку, у порядку набуття зпадщини у відповідності до законодавства Куби;

- отримано офіційне свідоцтво про смерть (копія була надана у розпорядження ОСОБА_1) та повідомлено її про терміни доставки в Україну оригіналу документа);

- отримано оригінали паспортних та інших документів гр. ОСОБА_4.

Незважаючи на неодноразові звернення МЗС та Посольства України до ОСОБА_1 із проханням повідомити про своє бажання щодо місця та способу поховання сина та надати засвідчене волевиявлення, відповідне волевиявлення Міністерству закордонних справ України або ПУ в РК не було надане.

Через відсутність нотаріально засвідченого волевиявлення ОСОБА_1 щодо способу та місця поховання ОСОБА_4, відповідної заяви на ім'я керівника Посольства України в Республіці Куба, документів, що підтверджують неспроможність оплатити послуги із поховання, Посольство, з урахуванням положень чинного законодавства України (Закон України «Про поховання та похоронну справу» від 10 липня 2003 року № 1102-ІV; Порядок поховання на території України громадянина, померлого на території іноземної держави, затверджений Постановою КМУ від 17 грудня 2003 р. № 1963; Порядок формування і використання закордонними дипломатичними установами України коштів - державного бюджету для здійснення заходів щодо захисту прав та інтересів громадян України за кордоном, затверджений постановою КМУ від 11 липня 2012 р. № 651), не мало правових підстав здійснювати заходи з організації поховання ОСОБА_4 в Україні або на території Куби, здійснювати оплату вартості відповідних послуг з поховання.

Предметом даного спору є правдоподібність та обґрунтованість тверджень, викладених відповідачем у даному листі, а також наявність у відповідача компетенції надавати такі відповіді від імені МЗС України, замість Міністра, якому адресоване звернення.

Відповідно до ч.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 1 ст.10 Закону України «Про центральні органи виконавчої влади» встановлено, що державний секретар міністерства є вищою посадовою особою з числа державних службовців міністерства. Державний секретар підзвітний і підконтрольний міністру.

Відповідно до ч.3 ст.10 Закону України «Про центральні органи виконавчої влади», основними завданнями державного секретаря міністерства є забезпечення діяльності міністерства, стабільності та наступності у його роботі, організація поточної роботи, пов'язаної із здійсненням повноважень міністерства.

Згідно з положеннями ч.4 ст.10 Закону України «Про центральні органи виконавчої влади», державний секретар міністерства відповідно до покладених на нього завдань: 1) організовує роботу апарату міністерства; 2) забезпечує підготовку пропозицій щодо виконання завдань міністерства та подає їх на розгляд міністру; 3) організовує та контролює виконання апаратом міністерства Конституції та законів України, актів Президента України, актів Кабінету Міністрів України, наказів міністерства та доручень міністра, його першого заступника та заступників, звітує про їх виконання; 4) готує та подає міністру для затвердження плани роботи міністерства, звітує про їх виконання; 5) забезпечує реалізацію державної політики стосовно державної таємниці, контроль за її збереженням в апараті міністерства; 6) у межах своїх повноважень запитує та одержує в установленому порядку від державних органів, органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій в Україні та за її межами безоплатно інформацію, документи і матеріали, а від органів державної статистики - статистичну інформацію, необхідну для виконання покладених на міністерство завдань; 7) за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної бюджетної політики, затверджує штатний розпис та кошторис міністерства; 8) призначає на посади та звільняє з посад у порядку, передбаченому законодавством про державну службу, державних службовців апарату міністерства, присвоює їм ранги державних службовців, приймає рішення щодо їх заохочення та притягнення до дисциплінарної відповідальності; 9) приймає на роботу та звільняє з роботи у порядку, передбаченому законодавством про працю, працівників апарату міністерства, приймає рішення щодо їх заохочення, притягнення до дисциплінарної відповідальності; 10) призначає на посади керівників територіальних органів міністерства та їх заступників і звільняє їх з посад; 11) погоджує у передбачених законом випадках призначення на посади та звільнення з посад керівників відповідних структурних підрозділів обласних, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій; 12) призначає на посаду та звільняє з посади керівників підприємств, установ, організацій, що належать до сфери управління міністерства; 13) притягує до дисциплінарної відповідальності керівників державних підприємств, установ, організацій, що належать до сфери управління відповідного міністерства; 14) забезпечує в установленому порядку організацію підготовки, перепідготовки та підвищення кваліфікації державних службовців та інших працівників міністерства; 15) представляє міністерство як юридичну особу в цивільно-правових відносинах; 16) у межах повноважень, передбачених законом, дає обов'язкові для виконання державними службовцями та іншими працівниками міністерства доручення; 17) з питань, що належать до його повноважень, видає накази організаційно-розпорядчого характеру та контролює їх виконання; 18) вносить подання щодо представлення в установленому порядку державних службовців та інших працівників апарату міністерства, його територіальних органів до відзначення державними нагородами України.

Згідно абз.1 ч.5 Розділу ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про державну службу», повноваження Державного секретаря Кабінету Міністрів України та його заступників, державних секретарів міністерств до призначення на посади осіб за результатами конкурсу в порядку, визначеному цим Законом, виконують відповідно Міністр Кабінету Міністрів України та його заступники, заступники міністрів - керівники апаратів, але не довше ніж до 1 січня 2017 року.

Враховуючи, що державного секретаря МЗС (ОСОБА_18.) було призначено розпорядженням Кабінету Міністрів України № 1036-р лише 28.12.2016 року, відповідач на момент надання 13.05.2016 року відповіді Уповноваженому Верховної Ради України з прав людини виконував обов'язки державного секретаря Міністерства закордонних справ України.

Також судом з'ясовано, що розпорядженням Кабінету Міністрів України від 16.03.2017 року № 181-р відповідача по справі ОСОБА_2 було призначено першим заступником Міністра закордонних справ України.

Однак, суд враховує, що на час розгляду звернення Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини від 13.04.2016 року ОСОБА_2 перебував на посаді заступника Міністра-керівника апарату МЗС України, на сьогодні залишається посадовою особою МЗС, а тому є належним відповідачем у справі.

Відповідно до п.3 Положення про Міністерство закордонних справ України, затвердженого Указом Президента України від 6 квітня 2011 року № 381/2011, одним із основних завдань МЗС України є організація та здійснення в Україні та за кордоном консульської роботи.

Згідно з п.3 Положення про Міністерство закордонних справ України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30 березня 2016 р. № 281, одним із основних завдань МЗС України є забезпечення формування та реалізація державної політики у сфері зовнішніх зносин.

Пунктом 4 названого Положення врегульовано, що МЗС відповідно до покладених на нього завдань, зокрема: 54) забезпечує взаємодію з дипломатичними представництвами, консульськими установами іноземних держав, представництвами міжнародних організацій в Україні, а також дипломатичним корпусом, акредитованим в Україні; 66) забезпечує проведення консульської роботи на території України та за кордоном; 67) вживає заходів до забезпечення прав юридичних осіб та громадян України за кордоном у разі їх порушення; 68) вживає заходів для забезпечення громадянам України можливості користуватися у повному обсязі правами, наданими їм законодавством держави перебування та міжнародним правом; 69) вживає через закордонні дипломатичні установи України заходів до поновлення порушених прав юридичних осіб та громадян України; 86) здійснює розгляд звернень громадян з питань, пов'язаних з діяльністю МЗС, підприємств, установ та організацій, що належать до сфери його управління, а також стосовно актів, які ним видаються; 88) здійснює інші повноваження, визначені законом.

Основними службовими обов'язками консула є виконання функцій, що передбачені пунктами "a" - "c" та "e" статті 5 Віденської конвенції про консульські зносини від 24 квітня 1963 р., а саме:

- захист в державі перебування інтересів України, юридичних осіб і громадян України в межах, визначених міжнародним правом;

- з'ясування усіма законними способами умов і подій в торговельному, економічному, культурному і науковому житті держави перебування, повідомлення про них главі дипломатичного представництва чи штатної консульської установи України, а також надання відомостей заінтересованим особам;

- надання допомоги та сприяння громадянам України, її юридичним особам;

- з дотриманням практики та порядку, прийнятих в державі перебування, представництва, або забезпечення належного представництва громадян держави… з дотриманням законів та правил держави перебування;

- передача судових та несудових документів, доручень… у відповідності з діючими міжнародними угодами або за відсутністю таких, в іншому порядку, який не суперечить правилам держави перебування.

Механізм (порядок) опрацювання в МЗС України звернень громадян регулюється Інструкцією з діловодства в Міністерстві закордонних справ України, його представництвах на території України та закордонних дипломатичних установах України (далі - Інструкція), затвердженою наказом МЗС України від 11.07.2005 р. № 108.

Згідно п.2.2.13 Інструкції, наказ - це документ, який видає Міністр, заступник Міністра-керівник апарату (відповідно до компетенції), керівник представництва, ЗДУ (під час їх відсутності - особи, які їх заміщують) на правах єдиноначальності у межах своєї компетенції на виконання і відповідно до чинного законодавства України та рішень Колегії.

Пунктом 2.2.15 Інструкції визначено, що доручення - акт управління, виданий Міністром, Першим заступником Міністра, заступником Міністра - керівником апарату, заступником Міністра, Спеціальним представником України з питань Близького Сходу та Африки у межах наданої компетенції з метою вирішення питань розпорядчого, організаційного та організаційно-технічного характеру. Як правило, доручення мають обмежений термін.

У пункті 3.2.5 Інструкції наведено перелік документів, які надійшли до МЗС, що подаються на розгляд заступнику Міністра-керівнику апарату, заступнику Міністра. Зокрема, окремі документи з питань, що стосуються напрямків роботи структурних підрозділів МЗС, які курують заступник Міністра-керівнику апарату, заступник Міністра, подаються після їх опрацювання у структурних підрозділах разом з проектами відповідей, пропозиціями та інше, вказаним посадовим особам.

Відповідно до п.4.2.1 Інструкції, документи, підготовлені до підписання (візування/погодження), подаються на підпис (візування/погодження) керівництву МЗС України у такому порядку. Зокрема, першому заступнику Міністра, заступнику Міністра-керівнику апарату, заступнику Міністра (з урахуванням обов'язків та розподілу повноважень) на підпис:

- всі документи, передбачені для подачі на підпис Міністру (на час, коли він виконує обов'язки Міністра);

- листи на адресу Адміністрації Президента України;

- листи, адресовані Верховній Раді України;

- листи, адресовані Кабінету Міністрів України;

- листи, адресовані центральним органам виконавчої влади України або їх керівникам;

- окремі листи-відповіді на звернення народних депутатів України;

- листи на ім'я керівництва міністерств та відомств іноземних держав, міжнародних інструкцій, іноземних дипломатичних представництв, акредитованих в Україні;

- листи до закордонних дипломатичних установ України, представництв МЗС України на території України;

- окремі відповіді на звернення громадян.

Згідно Тимчасового розподілу обов'язків з координації та контролю діяльності структурних підрозділів апарату МЗС України та схеми підпорядкованості структурних підрозділів апарату МЗС, затверджених наказом МЗС України від 08.12.2015 року № 382, заступник Міністра - керівник апарату координує та контролює діяльність, зокрема, Департаменту консульської служби, Представництва МЗС в м. Одесі.

Таким чином, оскільки звернення Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини № 1/8-Ш260723.16-3/15-171 від 13.04.2016 року було пов'язано із зверненням позивачки щодо долі її сина за кордоном, дане звернення відповідно до вимог Інструкції було обґрунтовано передано відповідачу, який курує діяльність Департамента консульської служби, на розгляд та підпис.

Ухвалою суду від 23.01.2017 року від Міністерства закордонних справ України витребувано усі матеріали та документи, якими підтверджуються всі обставини, викладені у листі заступника Міністра закордонних справ України - керівника апарату ОСОБА_2 від 13.05.2016 року № 71/ОР/12-547-1133, адресованному Уповноваженому Верховної Ради України з прав людини ОСОБА_16 на її звернення до Міністра закордонних справ України від 13.04.2016 року № 1/8-Ш260723.16-3/15-171.

На виконання ухвали від 23.01.2017 року від Міністерства закордонних справ України до суду надійшли наступні матеріали: листи та ноти Міністерства закордонних справ України, Посольства України в республіці Куба, кубинської сторони, а також витяг з правил про порядок поводження з тілами та висновок стосовно смерті ОСОБА_4 (т.2 а.с. 10-199).

Факт того, що оригінал свідоцтва про смерть громадянина ОСОБА_4 було передано компетентними органами Куби українській стороні 03 березня 2016 року, свідоцтво про смерть датоване 24 листопада 2015 року, а тіло ОСОБА_4, за інформацією кубинської сторони, було поховане 10 лютого 2016 року - підтверджується офіційним листом Посольства України в Республіці Куба від 15.03.2016 № 6145/71/ОР-500-87 (т.2 а.с.10).

Відповідно до наданих Посольством України роз'яснень, свідоцтво було виготовлене 24.11.2015 року у зв'язку із намірами компетентних органів Куби здійснити поховання ОСОБА_4, однак отримавши кате горичне заперечення української сторони щодо поховання громадянина України до моменту надання матір'ю загиблого свого волевиявлення стосовно подальших дій з тілом іі сина, кубинська сторона припинила процес поховання, що підтверджується офіційним листом Посольства України в Республіці Куба від 03.03.2016 року № 6145/71/ОР-500-73 (т.2 а.с.11-12).

Міністерство закордонних справ України та Посольство України в Республіці Куба вживали всіх заходів для інформування ОСОБА_1 про обставини справи, її права та про готовність надати сприяння у репатріа ції тіла та у виїзді до Куби (забезпечити візову підтримку, надати допомогу під час перебування у країні), що підтверджується, зокрема: листом МЗС України на адресу ОСОБА_1 від 15.01.2016 року № 71/ОР/19-547-65 та нотами МЗС України на адресу Посольства Республіки Куба в Україні від 14.01.2016 року № 71/ОР/23-547-64 та від 04.01.2016 року № 71/ОР/23-547-5 (т.2 а.с.14-17).

Твердження про отримання офіційного підтвердження кубинської сторони про факт загибелі громадянина України ОСОБА_4, а також інформацію щодо розслідування обставин «самогубства» та причин його смерті (травми, отримані внаслідок падіння з 22 поверху), процедури та результатів впізнання/ідентифікації особи померлого громадянина - підтверджується листами Посоль ства України в Республіці Куба від 26.10.2015 року № 6145/713-500-344 та від 25.01.2016 року № 6145/71/ОР-500-24 (т.2 а.с.18-31).

Твердження про забезпечення охорони майна померлого гр. ОСОБА_4 підтверджується листом Посольства України в Республіці Куба від 26.10.2015 року № 6145/713-500-344 та описаом особистих речей загиблого гр. України ОСОБА_4, складеного третім секретарем з консульських питань Посольства України в Республіці Куба (т.2 а.с.23-28, 32-33).

Твердження про те, що надіслано інформацію про смерть гр. ОСОБА_4 на ад ресу компетентних органів України, підтверджується листами МЗС України на адресу ГУ ДМС в Одеській області від 12.07.2016 року № 71/ОР/71-547-1650 та на адресу ГУ ДФС в Одеській області від 12.07.2016 року № 71/ОР/71-547-1651, а також листом Посольства України в Республіці Куба від 04.03.2016 року № 6145/17-500-78 (т.2 а.с.45, 48,49).

Твердження про надання ОСОБА_1 офіційної інформації щодо обставин смерті ОСОБА_4, наявних варіантів його поховання, зокрема, щодо можли вості перевезення тіла в Україну або поховання на території Куби, а також вартості відповідних послуг та можливостей надання їй сприяння з боку українських та кубинських установ для реалізації одного з прийнятних для неї варіантів - підтверджується листами МЗС України від 15.01.2016 року № 71/ОР/19-547-65, від 08.02.2016 року № 71/ОР/19-547-278 та від 27.01.2016 року № 71/ОР/19-547-157, листом Посольства України в Рес публіці Куба від 26.10.2015 року № 6145/713-500-344 (т.2 а.с.66-70).

Твердження про надання інформації щодо можливості оплати послуг із по ховання на території Куби за рахунок кубинської сторони, а також роз'яснено процедуру прийняття рішення щодо оплати відповідних послуг із поховання за рахунок коштів державного бюджету України - підтверджується листами МЗС України від 08.02.2016 року № 71/ОР/19-547-278, від 15.01.2016 року № 71/ОР/19-547-65, від 27.01.2016 року № 71/ОР/19-547-157, від 22.04.2016 року № 71/ОР/19-547-986, від 17.11.2015 року № 71/ОР/19-547-2469 (т.2 а.с.68-81).

Інформація про те, що ОСОБА_1 було неодноразово повідомлено про необхідність надання волевиявлення, посвідченого належним чином, щодо способу та місця поховання - підтверджується листом Представництва МЗС України в Одесі від 29.10.2015 року № 713/19-091-1032, листами МЗС України від 17.11.2015 року № 71/ОР/19-547-2469, від 22.12.2015 року № 71/ОР/19-547-2729 та від 27.01.2016 № 71/ОР/19-547-157 (т.2 а.с.70, 82-93).

Твердження про те, що ОСОБА_1 надано роз'яснення вимог компетентних органів Куби щодо першочерговості надання волевиявлення щодо подальших дій з тілом та місця поховання як передумови для подальшої видачі свідоцтва про смерть - підтверджується листами Посольства України в Республіці Куба від 04.02.2016 року № 6145/17-500-36 та від 12.02.2016 року № 6145/71/ОР-500-49, а також ли стом МЗС України від 17.11.2015 року № 71/ОР/19-547-2469 (т.2 а.с.93-94, 107).

Твердження про те, що ОСОБА_1 було надано роз'яснення щодо термінів зберігання тіла та повідомлено про наміри кубинської сторони здійснити поховання ОСОБА_4 у разі ненадання волевиявлення - підтверджується листами МЗС України від 22.12.2015 року № 71/ОР/19-547-2729 та від 26.11.2015 року № 71/ОР/12-547-2528 (т.2 а.с.95-96).

Інформація про те, що МЗС України та Посольство України в Республіці Куба вжито заходи, завдяки яким поховання ОСОБА_4 було суттєво відтерміновано, з метою надання ОСОБА_1 до даткового часу для прийняття рішення щодо місця та способу поховання сина - підтверджується офіційною нотою МЗС України на адресу Посольства Респуб ліки Куба в Україні від 22.12.2015 року № 71/ОР/19-547-2729 (т.2 а.с.92).

Твердження про те, що досягнуто домовленості з компетентними органами Куби про можливість особистої участі ОСОБА_1 в упізнанні тіла - підтверджуєть ся листом Посольства України в Республіці Куба від 15.01.2016№6145/71/ОР-500-15 та листом МЗС України від 15.01.2016 № 71/ОР/19-547-65 (т.2 а.с.66, 108-109).

Твердження про те, що надано візову підтримку гр. ОСОБА_1 підтверджує ться листом Посольства України в Республіці Куба від 06.01.2016 року № 6145/71/ОР-500-4, листом МЗС України від 15.01.2016 року № 71/ОР/19-547-65 та нотою МЗС України на адресу Посольства Республіки Куба в Україні від 14.01.2016 року № 71/ОР/23-547-64 (т.2 а.с.117-121).

Твердження про можливість надання сприяння з боку Посольства Ук раїни в Республіці Куба у разі поїздки ОСОБА_1 до цієї країни - підтверджує ться листом МЗС України від 15.01.2016 року № 71/ОР/19-547-65 та нотою МЗС Ук раїни на адресу Посольства Республіки Куба в Україні від 04.01.2016 № 71/ОР/23-547-5 (т.2 а.с.117-122).

Підтвердження того, що отримано офіційні роз'яснення щодо процедури отриман ня коштів, які знаходяться на рахунку ОСОБА_4 в кубинському банку, у поря дку набуття спадщини у відповідності до законодавства Куби - підтверджується листом МЗС України на адресу ОСОБА_1 від 31.03.2016 року № 71/ОР/19-547-765 та листом Посольства України в Республіці Куба від 25.03.2016 року № 6145/71/ОР- 500-100 (т.2 а.с.123-132).

Твердження про те, що отримано офіційне свідоцтво про смерть (копія була на дана у розпорядження ОСОБА_1 та повідомлено її про терміни доставки в Україну оригіналу документа) - підтверджується листом Посольства України в Республіці Куба від 03.03.2016 № 6145/71/ОР-500-73 (т.2 а.с.11-13).

Твердження про отримання оригіналів паспортних та інших документів гр. ОСОБА_4 підтверджується листом Посольства України в Республіці Куба від 02.03.2016 року № 6145/71/ОР-500-72 (т.2 а.с.136).

Отже, надаючи відповідь на звернення Уповноваженого Верховної Ради з прав людини, відповідач посилався на інформацію, яка підтверджується вищепереліченими судом офіційними повідомленнями Посольства України в Республіці Куба, які в свою чергу, ґрунтувалися на офіційних повідомленнях кубинської сторони, офіційними нотами МЗС України на адресу Посольства Республіки Куба в Україні, численними листами, надісланими на адресу позивача Міністерством закордонних справ України та Посольством України в Республіці Куба.

Як вбачається з матеріалів справи, протягом періоду з вересня 2015 року по травень 2016 року Міністерством закордонних справ України, його окремими підрозділами, які мали пряме (Посольсво України в Республіці Куба) або опосередковане (Департамент консульської служби, Представництво в м. Одеса) відношення до даної справи, та його окремими посадовими особами (Міністром закордонних справ України, керівництвом Департаменту консульської служби, керівником Посольства України в Республіці Куба, консульською посадовою особою Посольства України в Республіці Куба) - з метою захисту прав та інтересів громадянки ОСОБА_1 та її загиблого сина ОСОБА_4 надіслано 17 нот Міністерству закордонних справ Республіки Куба, 4 ноти Посольству Республіки Куба в Україні, проведено низку зустрічей в Міністерстві закордонних справ Республіки Куба та зустрічей з консульськими співробітниками Посольства Республіки Куба в Україні, надіслано більше 20 листів громадянці ОСОБА_1, більше 30 листів внутрішнього листування, більше 15 листів до інших міністерств та відомств України, неодноразово відвідано різноманітні державні установи та інші інституції Республіки Куба тощо. Тобто з боку відповідача та МЗС України вжито всіх максимально можливих, за існуючих в Республіці Куба умов і обставин, заходів та використано весь наявний правовий інструмент.

При цьому, суд зазначає, що відсутній будь-який механізм перевірки Міністерством закордонних справ України та відповідачем, як посадовою особою МЗС, достовірності поданої кубинською стороною інформації.

При цьому численні намагання української сторони вирішити питання з кубинською стороною інколи наражалися на бездіяльність саме кубинської сторони, що полягало у ненаданні деталей розслідування, фото чи відеоматеріалів.

Також слід зазначити, що у разі подання ПУ в РК до МЗС України завідомо недостовірної інформації, відповідальність за це покладається на закордонну дипломатичну установу України, а тому відповідач, надаючи інформацію Уповноваженому Верховної Ради України ОСОБА_16, викладену у листі від 13.05.2016 року № 71/ОР/12-547-1133, діяв правомірно та у межах своїх повноважень, оскільки вся викладена відповідачем в листі від 13.05.2016 року інформація підтверджується вищепереліченими документами.

Також суд вважає необґрунтованими посилання позивача на те, що на деякі ноти МЗС України кубинською стороною були залишені без відповідей, оскільки МЗС України не може відповідати за дії чи бездіяльність органів іншої держави.

Згідно з положеннями ст.71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Згідно з вимогами ст. 86 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац 10 пункту 9 мотивувальної частини Рішення КС України від 30.01.2003 р. N 3-рп/2003).

Оцінюючи правомірність дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у ст.2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури, встановлюючи при цьому чи прийняті (вчинені) ним рішення (дії): на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

В той же час слід зазначити, що ухвалення законного і обґрунтованого рішення у відповідності з вимогами статті 159 Кодексу адміністративного судочинства України передбачає надання судом оцінку кожному доводу сторін на підставі всебічного, повного, об'єктивного та безпосереднього дослідження залучених до матеріалів справи доказів.

У мотивувальній частині рішення Європейського суду з прав людини від 18.07.2006 року у справі "Проніна проти Україна" (пункти 23 - 25) зазначено, що за змістом пункту 1 статті 6 Конвенції суди зобов'язані обґрунтувати свої рішення, проте це не може сприйматись як вимога давати детальну відповідь на кожен довод. Межі цього обов'язку можуть бути різними залежно від характеру ухвалюваного рішення. Крім того, необхідно враховувати, що сторона представляє в суді різні доводи, а також відмінності у положеннях законодавства, традиціях, юридичних висновках, способах викладення та формулюваннях рішень суддів держав-учасниць.

Постанову про зобов'язання відповідача вчинити певні суд приймає у справах, де відповідач допустив неправомірну бездіяльність за умови обов'язку вчинити певну дію. В цьому випадку суд повинен зазначити, яку саме дію повинен вчинити відповідач, але не може втручатися в його компетенцію.

З цією метою суд повинен з'ясувати характер спірних правовідносин сторін (предмет та підставу позову, належних учасників процесу), характер порушеного права позивача та можливість його захисту в обраний ним спосіб.

Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті і є підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові.

Обов'язковою умовою задоволення позову є доведеність позивачем порушення його прав та охоронюваних законом інтересів з боку відповідача, зокрема наявність в особи, яка звернулася з позовом, суб'єктивного матеріального права або законного інтересу, на захист якого подано позов.

Суб'єкт владних повноважень зобов'язаний приймати рішення та вчиняти дії відповідно до встановлених законом повноважень, не перевищуючи їх, дотримуючись встановленої законом процедури і форми прийняття рішення або вчинення дії і повинен обирати лише визначені законом засоби.

Як встановлено судом, відповідач, надаючи інформацію в листі від 13.05.2016 року Уповноваженому Верховної Ради України з прав людини, діяв правомірно, протиправної бездіяльності не допускав, а тому підстав покладати на відповідача обов'язок, про який прогсить позивач у позові, суд не вбачає.

Таким чином, суд дійшов висновку, що в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 належить відмовити повністю.

Керуючись ст.ст.2, 6-9, 11, 69, 71, 86, 94, ч.6 ст.128, 159-163 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 - відмовити повністю.

Апеляційна скарга на постанову суду може бути подана до Одеського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції з одночасним надісланням її копії до суду апеляційної інстанції - протягом 10 днів з дня отримання копії постанови.

Постанова суду набирає законної сили у разі неподання апеляційної скарги у 10-денний строк з дня отримання копії постанови. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Головуючий суддя В.В. Андрухів

Суддя О.А. Вовченко

Суддя О.А. Левчук