Справа № 22-а/0690/2029/11
Суддя: Косигіна Л. М.
Дата ухвалення: 2011-05-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Апеляційний суд Житомирської області
Справа № 22-а/0690/2029/11
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 травня 2011 року Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючої судді Косигіної Л.М.

суддів: Жигановської О.С., Матюшенка І.В.

при секретарі Порохня М.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до управління праці та соціального захисту населення Лугинської райдержадміністрації Житомирської області, управління Пенсійного фонду України в Лугинському районі про стягнення невиплачених коштів, передбачених Законом України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи"

за апеляційною скаргою управління Пенсійного фонду України в Лугинському районі

на постанову Лугинського районного суду Житомирської області від 27 серпня 2010 року, -

встановила:

У вересні 2005 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом, в якому просила стягнути з відповідачів невиплачені кошти, передбачені ст.ст. 37, 39 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" за період з 01.09.2002 року по 31.08.2005 року. В обґрунтування позову посилалася на те, що вона, як потерпіла внаслідок аварії на Чорнобильській ЛЕС 3 категорії проживає на території, яка віднесена до зони гарантованого добровільного від селения та має право на щомісячну грошову допомогу у зв'язку з обмеженням споживання продуктів харчування місцевого виробництва та особистого підсобного господарства, а також на підвищення до пенсії як непрацюючому пенсіонеру, який проживає на території радіоактивного забруднення. Проте, вказані допомоги отримує у меншому розмірі, ніж визначено Законом, у зв'язку з чим просила позов задовольнити.

Постановою Лугинського районного суду від 27 серпня 2010 року позов задоволено частково. Визнано протиправними дії УПСЗН Лугинської райдержадміністрації та управління ПФУ в Лугинському районі щодо нарахування та виплати ОСОБА_2 доплат, передбачених ст.ст. 37, 39 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" не у повному розмірі.

Зобов'язано управління ПФУ в Лугинському районі провести нарахування та виплатити ОСОБА_2 підвищення до пенсії як непрацюючому пенсіонеру, яка проживає на території радіоактивного забруднення, передбачену ч. 2 ст. 39 Закону України Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" із застосуванням відповідної мінімальної заробітної плати за період з 01.09.2002 року по 31.08.2005 року /з урахуванням фактично отриманих коштів /.

Зобов'язано УПСЗН Лугинської райдержадміністрації провести нарахування та виплатити ОСОБА_2 щомісячну грошову допомогу в зв'язку з обмеженням споживання продуктів харчування місцевого виробництва та особистого підсобного господарства, передбачену, ст. 37 вищезгаданого Закону, із застосуванням відповідної мінімальної заробітної плати за період з 01.09.2002 року по 31.08.2005 року /з урахуванням фактично отриманих коштів /.

В апеляційній скарзі управління Пенсійного фонду України в Лугинському районі, посилаючись на порушення норм матеріального і процесуального права, просить постанову скасувати та відмовити у задоволенні позову.

Розглянувши справу в межах, визначених ст. 195 КАС України, колегія суддів приходить до висновку, що скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Встановлено, що ОСОБА_2 є пенсіонером, віднесена до 3 категорії осіб, потерпілих внаслідок Чорнобильської катастрофи, проживає в зоні гарантованого добровільного відселення та перебуває на обліку в УПСЗН Лугинської районної державної адміністрації та управлінні ПФУ в Лугинському районі? Позивачка отримує виплати згідно за ст. ст. 37, 39 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської "катастрофи", але у меншому розмірі, ніж визначено Законом /а.с. 5, 7, 8, 14, 17/.

Відповідно до ст. 37 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" громадянам, які проживають у зоні гарантованого добровільного відселення, виплачується щомісячна грошова допомога у зв'язку з обмеженням споживання продуктів харчування місцевого виробництва та особистого підсобного господарства в таких розмірі 40% від мінімальної заробітної плати. Статтею 39 вищезгаданого Закону передбачено, що до пенсії непрацюючим пенсіонерам, які проживають у зоні гарантованого добровільного відселення, здійснюється доплата у розмірі дві мінімальні заробітні плати.

Таким чином, вихідними критеріями обрахунку спірних сум виплат є мінімальна заробітна плата, розмір якої на 2004 - 2005 роки визначався законами України про державний бюджет на відповідні роки.

Водночас суми, з яких здійснювався розрахунок виплат, передбачених Законом України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", визначалися згідно з постановами Кабінету Міністрів України "Про підвищення розмірів пенсій та інших соціальних виплат окремим категоріям пенсіонерів, фінансування яких здійснюється за рахунок коштів державного бюджету" від 03.01.2002 року № 1 (втратила чинність з 01.09.2008 року згідно з постановою Кабінету Міністрів України "Про підвищення рівня пенсійного забезпечення громадян" від 16.07.2008 року № 654) та "Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 26.07.1996 року № 836.

Встановлений у 1996 році постановою Кабінету Міністрів України № 836 розмір доплат та компенсаційних виплат протягом тривалих років не змінювався і не відповідав розміру, встановленому іншими законами України. Оскільки ні Верховна Рада України, ні Кабінет Міністрів України в наступному будь-яких рішень із цих питань не приймали, то, виходячи із загальних засад пріоритетності законів над підзаконними нормативними актами при вирішенні даного спору, застосуванню підлягають саме ст.ст. 37 та 39 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" та законодавство щодо розміру мінімальної заробітної плати за відповідні роки, а не постанова Кабінету Міністрів України "Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 26.07.1996 року № 836, положення якої істотно звужують обсяг встановлених законом прав громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. З ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень, у тому числі і на виконання делегованих повноважень, адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Органи державної влади повинні керуватися нормами Конституції України і законів України виходячи з мінімальних соціальних гарантій, встановлених законами України, і не можуть порушувати норми статті 22 Конституції України, які є нормами прямої дії. Інакше при наявності конституційного права на соціальний захист невикористання мінімальних гарантій, визначених законом, є порушенням державою своїх конституційних зобов'язань перёд громадянами України.

Виходячи із загальних засад пріоритетності законів над підзаконними актами, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що при. визначенні розміру виплат застосуванню підлягає саме ст.ст. 37, 39 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", а не постанова Кабінету Міністрів України від 26.07.1996 року за № 836, яка істотно звужує обсяг встановлених законом прав.

Управлінням ПФУ в Лугинському районі не заявлялося клопотання про застосування ст.ст. 99,100 КАС України.

Доводи апелянта щодо правомірності його дій у зв'язку з відсутністю джерел фінансування на вказані виплати та необхідність їх встановлення бюджетним законодавством, є безпідставними, оскільки реалізація встановленого законом права не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань. При цьому, колегія суддів бере до уваги практику Європейського суду з прав людини, зокрема, справа "Кечко проти України", "Бурдов проти Росії", №59498/00, пар. 35, ECHR. 2002-Ш (mutatis mutandis), справа YVONNE Van Duyn V. Home Office (Case 41/74 van Duyn V. Home Office ); справа про принцип юридичної визначеності.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для скасування судового рішення.

Керуючись ст. ст. 195, 196, 198, 200, 206, 211, 212 КАС України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України в Лугинському районі відхилити.

Постанову Лугинського районного суду Житомирської області від 27 серпня 2010 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого адміністративного Суду України протягом двадцяти днів, після набрання нею законної сили.

Головуючий Судді: