Справа № 419/2413/16-а
Суддя: Іванова О. М.
Дата ухвалення: 2017-03-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 419/2413/16-а
Провадження № 2-а/419/4/2017
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 березня 2017 року Новоайдарський районний суд Луганської області

у складі: головуючого судді - Іванової О.М.,

при секретарі - Логвиновій О. А.,

за участю: позивача - ОСОБА_1,

представника відповідача - Самохвалової І. О.,

розглянувши у відритому судовому засіданні в залі суду смт. Новоайдар Луганської області справу за адміністративним позовом ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Новоайдарському районі Луганської області про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

Представник позивача ОСОБА_3 звернулась до Новоайдарського районного суду Луганської області в інтересах ОСОБА_1 з адміністративним позовом до Управління Пенсійного фонду України в Новоайдарському районі Луганської області про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що ОСОБА_1 отримує пенсію за віком, призначену з 12.06.2015 року, як особа переміщена з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції.

Середньомісячний заробіток для призначення пенсії розрахований з заробітної плати за період з 01.01.1985 року по 31.12.1989 року за довідкою про заробітну плату, наданою AT закритого типу «Луганський домобудівельний комбінат», а також з заробітної плати (доходу) за період страхового стажу з 01.07.2000 року по 01.04.2002 року та з 01.01.2004 року по 31.03.2013 року.

Відповідно до ст. 40 Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» для обчислення пенсії враховується заробітна плата за весь період страхового стажу, починаючи з 01.07.2000 року.

За бажанням пенсіонера та за умови підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами у період до 01.01.2016 року для обчислення пенсії також враховується заробітна плата за будь-які 60 календарних місяців страхового стажу підряд до 01.07.2000 року.

З 01.02.2016 року розмір пенсії ОСОБА_1 зменшено, оскільки з червня 2014 року частина Луганської області окупована та відомості про збереження архівів підприємств та їх правонаступників відсутні. Підприємства, які надають довідки про заробітну плату на теперішній час не перереєстровані на території, яка контролюється органами державної влади України, провести перевірку відповідності змісту довідки первинним документам не є можливим, тому врахувати періоди заробітної плати до 01.07.2000 року підстав немає.

09.03.2016 року УПФ України в Новоайдарському районі Луганської області позивачу відмовлено у перерахунку пенсії з урахуванням довідки про заробітну плату № 14/224 від 19.11.2013 року.

Подана ОСОБА_1 до УПФ України в Новоайдарському районі довідка № 1424 від 19.11.2013р. про заробітну плату для обчислення пенсії за період роботи у 1985-1989 p.p. видана АГ закритого типу «Луганський домобудівельний комбінат», засвідчена печаткою підприємства та підписами посадових осіб, у довідці містяться обов'язкові відомості про розмір заробітку, про нарахування страхових внесків. Тобто позивачем вчинено усі дії та подано усі документи, необхідні для призначення пенсії із заробітку вказаного у довідці №14/224 від 19.11.2013 р. Те, що УПФ України в Новоайдарському районі, у зв'язку з проведенням АТО не має можливості провести перевірку відповідності запису довідки первинним документам не має бути обов'язком позивача, довідка видана належним органом та містить усі необхідні реквізити та відомості.

На підставі викладеного, позивач вимушений звернутися до суду з адміністративним позовом про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії, за захистом своїх прав.

Позивач - ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив задовольнити в повному обсязі.

Представник позивача - ОСОБА_3 в судове засідання не з'явилась, про причини неявки суд не повідомила, хоча належним чином була повідомлена про час і місце розгляду справи.

Представник відповідача Управління Пенсійного фонду України в Новоайдарському районі - Самохвалова І. О. в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, надала суду пояснення про те, що за даними пенсійної справи позивачу з 12.06.2015 року згідно до протоколу № 868 від 19.06.2015 року призначена пенсія за віком в управлінні Пенсійного фонду України в Новоайдарському районі Луганської області у сумі 2771 грн. 14 коп.

Позивачем для обчислення розміру пенсії надано до управління довідку про заробітну плату для обчислення пенсії № 14/224 від 19.11.2013 року, на підставі якої було визначено розмір пенсії. Проте, в порушення норм цього Закону, первинних документів, які б підтверджували вище зазначені довідки про заробітну плату для обчислення пенсії, позивачем надано не було.

З метою перевірки дотримання норм чинного пенсійного законодавства України, перевірено пенсійну справу ОСОБА_1 та виявлено відсутність первинних документів, які б могли підтвердити достовірність довідки № 14/224 від 19.11.2013 року. Враховуючи цю обставину, виникла необхідність дооформити пенсійну справу актами перевірки відповідності змісту довідки первинним документам по підприємству, яке її надало. Проте, з червня 2014 року частина Луганської області є окупованою. Акціонерне товариство закритого типу «Луганський домобудівельний комбінат», яке видало довідку про заробітну плату для обчислення пенсії № 14/224 від 19.11.2013 року, не перереєструвалося на території, підконтрольній органам державної влади України. Це унеможливило здійснення зустрічної перевірки первинних документів. Особисто ОСОБА_1 не надав до управління необхідні первинні документи.

Враховуючи зазначені обставини, управлінням розглянуто питання про провадження пенсії за даними індивідуальних відомостей про застраховану особу відповідно до сплати страхових внесків з 01.07.2000 року. За результатами розгляду, враховуючи відсутність первинних документів, управлінням прийнято рішення про перерахунок пенсії відповідачу без врахування заробітної плати за 60 календарних місяців страхового стажу підряд до 1 липня 2000 року, зазначеної в довідці № 14/224 від 19.11.2013 року (згідно до розпорядження № 134449 від 21.01.2016 року). Перерахунок пенсії Позивача призвів до її зменшення.

Вислухавши сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню, з наступних підстав.

Судом встановлені факти та відповідні їм правовідносини.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_1 отримує пенсію за віком, призначену з 12.06.2015 року, як особа переміщена з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, що підтверджується інформацією, наданою УПФ України в Новоайдарському районі № 2139/02-10 від 09.05.2016 р. (а.с. 9).

Середньомісячний заробіток для призначення пенсії був розрахований з заробітної плати за період з 01.01.1985 року по 31.12.1989 року за довідкою про заробітну плату наданою AT закритого типу «Луганський домобудівельний комбінат» (а.с. 9), а також з заробітної плати (доходу) за період страхового стажу з 01.07.2000 року по 01.04.2002 року та з 01.01.2004 року по 31.03.2013 року.

Відповідно до ст. 40 Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» для обчислення пенсії враховується заробітна плата за весь період страхового стажу, починаючи з 01.07.2000 року.

За бажанням пенсіонера та за умови підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами у період до 01.01.2016 року для обчислення пенсії також враховується заробітна плата за будь-які 60 календарних місяців страхового стажу підряд до 01.07.2000 року.

З 01.02.2016 року розмір пенсії ОСОБА_1 було зменшено, оскільки з червня 2014 року частина Луганської області окупована та відомості про збереження архівів підприємств та їх правонаступників відсутні. Підприємства, які надають довідки про заробітну плату на теперішній час не перереєстровані на території, яка контролюється органами державної влади України, провести перевірку відповідності змісту довідки первинним документам не є можливим, тому врахувати періоди заробітної плати до 01.07.2000 року підстав немає, що підтверджується відмовою УПФ України в Новоайдарському районі № 148/Ж-11 від 22.04.2016 р. (а.с. 8).

09.03.2016 року УПФ України в Новоайдарському районі Луганської області позивачу відмовлено у перерахунку пенсії з урахуванням довідки про заробітну плату № 14/224 від 19.11.2013 року (а.с. 7).

Подана ОСОБА_1 до УПФ України в Новоайдарському районі довідка № 1424 від 19.11.2013р. про заробітну плату для обчислення пенсії за період роботи у 1985-1989 p.p. видана АГ закритого типу «Луганський домобудівельний комбінат», засвідчена печаткою підприємства та підписами посадових осіб, у довідці містяться обов'язкові відомості про розмір заробітку, про нарахування страхових внесків. Тобто позивачем вчинено усі дії та подано усі документи, необхідні для призначення пенсії із заробітку вказаного у довідці №14/224 від 19.11.2013р. Те, що УПФ України в Новоайдарському районі, у зв'язку з проведенням АТО не має можливості провести перевірку відповідності запису довідки первинним документам не має бути обов'язком позивача, довідка видана належним органом та містить усі необхідні реквізити та відомості.

Згідно з ч. 1 - 2 ст. 4 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» на тимчасово окупованій території на строк дії цього Закону поширюється особливий правовий режим перетину меж тимчасово окупованої території, вчинення правочинів, проведення виборів га референдумів, реалізації інших прав і свобод людини і громадянина. Правовий режим тимчасово окупованої території передбачає особливий порядок забезпечення прав і свобод громадян України, які проживають на тимчасово окупованій території.

На підставі ч. 1 ст. 17 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» передбачено, то у разі порушення положень цього Закону державні органи України застосовують механізми, передбачені Законами України та нормами міжнародного права, з метою захисту миру, безпеки, прав, свобод і законних інтересів громадян України, які перебувають на тимчасово окупованій території, а також законних інтересів держави Україна.

Згідно із ст. 18 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» громадянам України гарантується дотримання у повному обсязі їхніх прав і свобод, передбачених Конституцією України, у тому числі соціальних, трудових, виборчих прав та прав на освіту, після залишення ними тимчасово окупованої території.

На підставі ст. ст. 3. 8. 9 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права, утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави, а чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Стосовно окупованих територій у практиці Міжнародного суду ООН сформульовані так звані «намібійські винятки»: документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян. Так, у Консультативному висновку Міжнародного суду ООН від 21 червня 1971 року «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» зазначено, що держави - члени ООН зобов'язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але «у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів».

Європейський суд з прав людини послідовно розвиває цей принцип у своїй практиці. Так, якщо у справі «Лоізіду проти Туречиини» (Loizidou v. Turkey, 18.12.1996, §45) ЄСПЛ обмежився коротким посиланням на відповідний пункт названого висновку Міжнародного суду, то у справах «Кіпр проти Туреччини» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001) та «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016) він приділив значну увагу аналізу цього висновку та подальшої міжнародної практики. При цьому ЄСПЛ констатував, що «Консультативний висновок Міжнародного Суду, що розуміється в сукупності з виступами і поясненнями деяких членів суду, чітко показує, що в ситуаціях, подібних до тих, що наводяться в цій справі, зобов'язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих de facto органів та інститутів [окупаційної влади] далеко від абсолютного. Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим [ЄСПЛ]. Вирішити інакше означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §96). Спираючись на сформульований у цій справі підхід, ЄСПЛ у справі «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» наголосив, що «першочерговим завданням для прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони [тобто є окупованою]» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016, §142). При цьому, за логікою Міжнародного суду ООН і ЄСПЛ, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу.

В судовому засіданні позивачем ОСОБА_1 надано архівну довідку, видану Архівним управлінням адміністрації міста Луганська від 18.08.2016 р. № 03-147/3432 (а.с. 39), тобто органом влади тимчасово окупованої території України, тому суд вважає за можливе застосувати названі загальні принципи («Намібійські винятки»), сформульовані в рішеннях Міжнародного суду ООН та Європейського суду з прав людини, в контексті оцінки документів, виданих закладами, що знаходяться на окупованій території, як доказів, оскільки суд розуміє, що можливості збору доказів на окупованій території можуть бути істотно обмеженими, але ці докази мають істотне значення для реалізації права людини на пенсію.

Правовий статус органів та посадових осіб, які діють на території України та створені і проводять свою діяльність не у відповідності із законодавством України, визначено, зокрема, Законом України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України».

Згідно із ч. 1 ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» передбачено, що державні органи та органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до Конституції та законів України, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території діють лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

На підставі ч. 2 ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом.

Згідно із ч. 3 ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» також передбачено, що будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків.

На підставі ст. 62 ЗУ «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Згідно із ст.64 ЗУ «Про пенсійне забезпечення» пенсії обчислюються за встановленими нормами у процентах до середньомісячного заробітку, що визначається відповідно до статей 65-67 цього Закону, який громадяни одержували перед зверненням за пенсією.

Статтею 65 ЗУ «Про пенсійне забезпечення» визначено загальний порядок визначення середньомісячного заробітку для обчислення пенсій, згідно якого середньомісячний заробіток для обчислення пенсій береться за будь-які 60 календарних місяців роботи підряд протягом усієї трудової діяльності незалежно від перерв у роботі та за період роботи починаючи з 1 липня 2003 року до моменту звернення за пенсією. Заробіток за період роботи до 1 липня 2003 року враховується на підставі документів про нараховану заробітну плату (виплати, дохід), виданих у встановленому законодавством порядку, а за період роботи починаючи з 1 липня 2003 року - за даними персоніфікованого обліку відомостей у системі загальнообов'язкового державного пенсійного страхування.

Статтею 81 ЗУ «Про пенсійне забезпечення» визначено, що призначення пенсій і оформлення документів для їх виплати здійснюється органами Пенсійного фонду України.

Згідно із п. 1 ч. 1 ст.8 ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані інвалідами в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 9 ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» визначено, що відповідно до цього Закону за рахунок коштів Пенсійного фонду в солідарній системі призначаються у т. ч. пенсія за віком.

Частиною 4 ст. 24 ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» визначено, що періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

На підставі ч. 1 ст. 26 ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років та наявності страхового стажу не менше 15 років.

Згідно із ч. 1 ст. 40 ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», для обчислення пенсії враховується заробітна плата (дохід) за весь період страхового стажу починаючи з 1 липня 2000 року. За бажанням пенсіонера та за умови підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами або в разі, якщо страховий стаж починаючи з 1 липня 2000 року становить менше 60 місяців, для обчислення пенсії також враховується заробітна плата (дохід) за будь-які 60 календарних місяців страхового стажу підряд по 30 червня 2000 року незалежно від перерв.

На підставі ч. 1 ст. 44 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 р. № 1058-1V, заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.

На підставі п. п. 3 п. 2.1 вказаного Порядку за бажанням пенсіонера у період до 01 січня 2016 року ним може подаватись довідка про заробітну плату (дохід) до 01 липня 2000 року (додаток 1) із зазначенням у ній назв первинних документів, на підставі яких її видано, їх місцезнаходження та адреси, за якою можливо провести перевірку відповідності змісту довідки первинним документам.

Згідно із п. 2.10 вказаного Порядку довідка про заробітну плату (дохід) особи видається на підставі особових рахунків, платіжних відомостей та інших документів про нараховану та сплачену заробітну плату підприємством, установою чи організацією, де працював померлий годувальник або особа, яка звертається за пенсією. Якщо такі підприємства, установи, організації ліквідовані або припинили своє існування з інших причин, то довідки про заробітну плату видаються правонаступником цих підприємств, установ чи організацій або архівними установами.

У випадках, коли архівні установи не мають можливості видати довідку за встановленою формою з розшифровкою виплачених сум за видами заробітку, вони можуть видавати довідки, що відповідають даним, наявним в архівних фондах, без додержання цієї форми.

Установлення заробітку для обчислення пенсії на підставі показань свідків не допускається. Виписка зі штатного розпису про посадовий оклад, профспілкові квитки, квитки партій та рухів, громадських об'єднань не є документами, що засвідчують фактичний заробіток для обчислення розміру пенсії.

Виходячи з викладеного, суд приходить до висновку, що довідка № 14/224 від 19.11.2013 р. с такою, що відповідає вимогам Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», затвердженого Постановою правління ПФУ від 25.11.2005 р. №22-1, а також вимогам ч. 1 ст. 40 ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», оскільки законом не передбачено іншого порядку встановлення вказаного факту виходячи з тих обставин що склалися.

На підставі ч. 2 ст. 3 Конституції України права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави.

Згідно із ст. 21 Конституції України усі люди є вільними у своїй гідності та правах. Права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними.

На підставі ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно: 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строк) .

Згідно із ч. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 72 цього Кодексу.

На підставі ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

На підставі викладеного, суд вважає, що дії Управління Пенсійного фонду України в Новоайдарському районі Луганської області щодо відмови у врахуванні при перерахунку ОСОБА_1 пенсії довідки № 14/224 від 19.11.2013 року є неправомірними.

Виходячи із зазначеного принципу та гарантування Конституцією судового захисту конституційних прав і свобод, судова діяльність має бути спрямована на захист цих прав і свобод від будь-яких посягань шляхом забезпечення своєчасного та якісного розгляду конкретних справ.

Відмовляючи у перерахунку та виплаті пенсії, Пенсійний фонд порушив конституційні права та протиправно відмовив ОСОБА_1 у здійсненні перерахунку пенсії.

Висновки суду підтверджуються письмовими доказами, дослідженими у судовому засіданні.

На підставі ст. ст. 3, 21 Конституції України, ЗУ «Про пенсійне забезпечення», ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», керуючись ст. ст. 2, 11, 94, 159-163 КАС України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Новоайдарському районі Луганської області про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії - задовольнити.

Визнати неправомірними дії Управління Пенсійного фонду України в Новоайдарському районі Луганської області щодо відмови у врахуванні при перерахунку ОСОБА_1 пенсії довідки № 14/224 від 19.11.2013 року.

Зобов'язати Управління Пенсійного фонду України в Новоайдарському районі Луганської області перерахувати ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах за Списком 2 з урахуванням заробітку згідно довідки №14/224 від 19.11.2013 року.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції може бути подана до Донецького апеляційного адміністративного суду через Новоайдарський районний суд Луганської області протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у скороченому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку на апеляційне оскарження, встановленого Кодексом адміністративного судочинства України. Якщо було подано апеляційну скаргу, судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Головуючий О. М. Іванова

Повний текст постанови виготовлено 22.03.2017 р.