Справа № 805/2405/16-а
Суддя: Кониченко О.М.
Дата ухвалення: 2017-03-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 березня 2017 р. Справа №805/2405/16-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов'янськ, вул. Добровольського, 1

час прийняття постанови:

Донецький окружний адміністративний суд в складі головуючого судді Кониченка Олега Миколайовича при секретарі судового засідання Пидоненко Д.А. розглянувши адміністративну справу за позовом Колективного підприємства «Маріупольське спеціалізоване будівельно-монтажне управління №4» м.Маріуполь

до Маріупольської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Донецькій області

про скасування податкового повідомлення-рішення № від 13.07.2016 року

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Колективне підприємство «Маріупольське спеціалізоване будівельно-монтажне управління №4», звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до Маріупольської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Донецькій області про визнання нечинним (скасування) податкового повідомлення-рішення № від 13.07.2016 року.

В обґрунтування позовних вимог, позивач зазначив, що відповідачем було проведено документальну позапланову виїзну перевірку КП «Маріупольське спеціалізоване будівельно-монтажне управління №4» з питань дотримання вимог податкового законодавства по фінансово-господарським взаємовідносинам у т.ч. з ТОВ «Мюльтоне», КП «Маріупольське ВУВКГ» за період з 01.08.2015 року по 31.12.2015 року про що складено акт №216/05-19-14-02/01241295 від 17.06.2016 року, яким встановлено порушення вимог Податкового кодексу України, в результаті чого встановлено занижену суму податку на додану вартість, яка підлягає нарахуванню за підсумками поточного звітного (податкового) періоду з урахуванням залишку від'ємного значення попереднього звітнього (податкового) періоду та сплачується до державного бюджету на загальну суму 973241 грн. На підставі висновків акту перевірки відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення від 13.07.2016 року №, яким позивачу визначено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість у сумі 1459862 грн. у тому числі з основного платежу 973241 грн. та зі штрафної (фінансової) санкції 486621 грн. Позивач вважає висновки акту перевірки безпідставними, а винесене податкове повідомлення-рішення такими, що не відповідає податковому законодавству. Просив суд визнати нечинним (скасувати) податкове повідомлення-рішення № від 13.07.2016 року.

21 березня 2017 року представник позивача до прийняття провадження у справі надав через канцелярію суду уточнення до позовних вимог, відповідно до яких просив суд скасувати податкове повідомлення-рішення № від 13.07.2016 року.

Представник позивача з урахуванням уточнень підтримав позовні вимоги у повному обсязі та просив суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Відповідач надав суду заперечення до позовної заяви, просив відмовити у задоволені позовних вимог.

Враховуючи вищевикладене та з урахуванням вимог ст. 41, ст. 122, ст. 128 КАС України, суд дійшов висновку щодо можливості розгляду справи за наявними в справі матеріалами та доказами.

Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступне.

Позивач, Колективне підприємство «Маріупольське спеціалізоване будівельно-монтажне управління №4» зареєстрований як юридична особа, включений до Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України за кодом 01241295, є платником податку на додану вартість.

Відповідач, Маріупольська об'єднана державна податкова інспекція Головного Управління ДФС у Донецькій області є суб'єктом владних повноважень, який в даних правовідносинах реалізує надані йому Податковим кодексом України повноваження.

Посадовими особами відповідача проведено документальну позапланову виїзну перевірку КП «Маріупольське спеціалізоване будівельно-монтажне управління №4» з питань дотримання вимог податкового законодавства по фінансово-господарським взаємовідносинам з ТОВ «Мюльтоне», КП «Маріупольське ВУВКГ» за період з 01.08.2015 по 31.12.2015 за результатами чого складено акт від 17.06.2016 року за №216/05-19-14-02/01241295.

Згідно висновків акту, перевіркою встановлено порушення вимог п.198.1 п.198.2 ст.198.6, ст.198 Податкового кодексу України, зі змінами та доповненнями, в результаті чого встановлено заниження суми податку на додану вартість, яка підлягає нарахуванню за підсумками поточного звітного (податкового) періоду з урахуванням залишку від'ємного значення попереднього звітнього (податкового) періоду та сплачується до державного бюджету на загальну суму 973241 грн., в тому числі за серпень 2015 року в сумі 163286 грн., за вересень 2015 року в сумі 90953 грн., за жовтень 2015 року в сумі 48475 грн., за листопада 2015 року в сумі 506000 грн., за грудень 2015 року в сумі 164527 грн.

Позивач не погоджуючись з висновками акту перевірки подав до Маріупольської об'єднаної державної податкової інспекції Головного Управління ДФС у Донецькій області заперечення до акту перевірки від 17.06.2016 року №216/05-19-14-02/01241295.

За результатами розгляду заперечень, відповідачем підтверджено правомірність висновків акту перевірки, а тому вони залишені без змін (лист від 12.07.2016 року №22033/10/05-19-14-02).

За підсумками акту перевірки відповідачем 13 липня 2016 року прийнято податкове повідомлення-рішення №, яким збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість у загальному розмірі 1459862 грн., у тому числі з основного платежу 973241 грн. та зі штрафної (фінансової) санкції 486621 грн.

Зі змісту акту перевірки вбачається, що на підставі ухвали слідчого судді Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 23.03.2016 року (провадження №1-кс/263/1945/2016 справа №263/3463/16-к) вбачається, що службові особи Комунального підприємства «Маріупольське ВУВКГ» та Комунального підприємства «Маріупольське спеціалізоване будівельно - монтажне управління №4» спільно з ТОВ «Промислова компанія «Інтер-Групп» шляхом внесення до офіційних документів - актів виконаних будівельних робіт за формою КБ-2 завідомо неправдивих відомостей щодо вартості виконаних робіт на виконання договорів підряду заволоділи бюджетним коштами у сумі понад 500 тисяч гривень (за фактом чого Маріупольською місцевою прокуратурою було відкрито кримінальне провадження №). Протягом травня-листопада 2015 року КП «Маріупольське спеціалізоване будівельно - монтажне управління №4» імовірно перерахувало отримані від КП «Маріупольське ВУВКГ» грошові кошти та сформувало податковий кредит від основного контрагента з ознаками «сумнівності» ТОВ «Мюльтоне» на загальну суму 7383907,07 грн. у т.ч. ПДВ 1230651,12 грн.

Відповідачем зазначається, що відповідно до системи ІС «Податковий блок» та бази даних «Єдиний реєстр податкових накладних» ТОВ «Мюльтоне» за період травень-листопада 2015 року сформувало податковий кредит за рахунок маніпулювання звітними даними, а саме: до складу податкового кредиту віднесено податкові накладні номенклатура реалізованого товару (робіт, послуг) не співпадає з номенклатурою придбаного товару (робіт, послуг).

Крім того, в акті вказано, що на запит Маріупольської ОДПІ ГУ ДФС у Донецькі області отримано відповідь оперативного управління Маріупольської ОДПІ ГУ ДФС у Донецькій області від 10.06.2016 року №18524/7/05-09-23-3 щодо відпрацювання податкового кредиту КП «Маріупольське спеціалізоване будівельно - монтажне управління №4» сформованого від ТОВ «Мюльтоне» згідно якої повідомлено, що суб'єкт задіяний в шахрайських схемах з мінімізації ПДВ.

Відповідачем зазначається, що юридична особа ТОВ «Мюльтоне» фігурує у злочинні в майновій сфері по кримінальному провадженню № від 24.12.2015 року за ч. 5 ст. 191 КК України, де слідчим ГУ НП УМВС України в Донецькій області визначено, що підприємство має ознаки «фіктивності».

Перевіряючи з посиланнями на ненадання позивачем до перевірки податкових накладних отриманих від ТОВ «Мюльтоне» вказують на неможливість підтвердити реальність господарських операцій позивача з ТОВ «Мюльтоне» в частині придбання товарів та їх подальшої реалізації по ланцюгу постачання. А з огляду на матеріали кримінальної справи, зазначають про те що, первинні документи КП «Маріупольське спеціалізоване будівельно - монтажне управління №4» надані до перевірки (видаткові накладні, рахунки) не можуть бути підтвердженням факту здійснення господарських операцій з придбання товарів від ТОВ «Мюльтоне».

Враховуючи викладене, відповідачем у акті перевірки зазначається про встановлення «сумнівного» податкового кредиту, сформованого по операціях з придбання КП «Маріупольське СБМУ №4» товарів (будівельних матеріалів) у контрагента-постачальника ТОВ «Мюльтоне» за серпень-листопад 2015 року на загальну суму ПДВ 973240,58 грн., фактичного був використаний для отримання податкової вигоди та мінімізації податкових зобов'язань з податку на додану вартість.

Суд не погоджується з висновками відповідача викладеними у акті документальної позапланової виїзної перевірки з огляду на наступне.

В матеріалах справи міститься Постанова слідчого відділу Центрального відділу поліції Головного управління Національної поліції в Донецькій області від 15 листопада 2016 року про закриття кримінального провадження № від 24.12.2015 року у зв'язку з встановленням відсутності в діях посадових осіб Колективного підприємства «Маріупольське спеціалізоване будівельно - монтажне управління №4» складу кримінального правопорушення.

Зі змісту вказаної постанови вбачається, що під час проведення досудового розслідування, факт привласнення та розтрати бюджетних коштів посадовими особами Колективного підприємства «Маріупольське спеціалізоване будівельно - монтажне управління №4» в ході виконання договорів підряду №15р/44, №26/42, №10СК/43 від 19.08.2015 року, укладеними з Комунальним підприємством «Маріупольське виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства» не знайшов свого підтвердження.

Таким чином, посилання відповідача у акті перевірки на фігуруванні ТОВ «Мюльтоне» у злочинні в майновій сфері по кримінальному провадженню № від 24.12.2015 року не знаходить свого документального підтвердження. Крім того, вказана постанова суду взагалі не містить посилань на господарські взаємовідносини позивача з ТОВ «Мюльтоне», а стосується Комунального підприємства «Маріупольське виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства».

Так само посилання відповідача на те, що позивачем не було надано до перевірки податкових накладних, є безпідставним, з огляду на те, що всі документи первинної бухгалтерської звітності були вилучені під час досудового розслідування та відповідач був про це обізнаний.

Судом під час розгляду справи, встановлено, що між позивачем Колективним підприємством «Маріупольське спеціалізоване будівельно - монтажне управління №4» (замовником) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Мюльтоне» (постачальником) укладено договір поставки від 05 травня 2015 року №25, відповідно до умов якого постачальник зобов'язується згідно заявок поставити на склад замовника продукцію, згідно цього договору, а замовник прийняти та оплатити таку продукцію.

Відповідно до п. 3.1, 3.2 ч.3 договору рахунки проводяться шляхом оплати замовником після пред'явлення постачальником рахунку на оплату продукції. Оплата поставки продукції здійснюється по безготівковому розрахунку.

Позивачем на підтвердження фактичного виконання господарських операцій із ТОВ «Мюльтоне» надано до суду видаткові накладні, рахунки-фактури, акти приймання виконаних будівельних робіт, довідки про вартість виконаних будівельних робіт та витрат, виписки по рахунках.

На вартість поставленої продукції позивачем від ТОВ «Мюльтоне» отримано податкові накладні №195 від 11.11.2015, №196 від 09.11.2015, №194 від 05.11.2015, №193 від 05.11.2015, №192 від 05.11.2015, №191 від 04.11.2015, №190 від 04.11.2015, №189 від 03.11.2015, №172 від 15.10.2015, №171 від 14.10.2015, №170 від 13.10.2015, №167 від 08.10.2015, №166 від 07.10.2015, №162 від 21.09.2015, №161 від 18.02.2015, №160 від 16.09.2015, №123 від 31.08.2015, №124 від 31.08.2015, №122 від 21.08.2015, №120 від 20.08.2015, №121 від 20.08.2015, №119 від 19.08.2015.

Суми податку на додану вартість по вищезазначених податкових накладних було включено позивачем до складу податкового кредиту у серпні, вересні, жовтні, листопаді та грудні 2015 року.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів регулює Податковий кодекс України, він, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Відповідно до ч.1 ст.3 Господарського кодексу України, під господарською діяльністю розуміється господарська діяльність суб'єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність.

Підпункт 14.1.36 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України визначає господарську діяльність як діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь- яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Статтею 204 Цивільного кодексу України, встановлено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Суд не приймає до уваги доводи відповідача щодо фактичного не здійснення позивачем фінансово - господарських операцій ТОВ «Мюльтоне», оскільки ці доводи ґрунтуються на припущеннях, та не підтверджуються належними доказами.

Відповідачем не наведено, а судом не встановлено, підстав, що дозволяли б дійти висновку що укладений між позивачем та ТОВ «Мюльтоне», договір в межах спірних правовідносин, є такими, що порушує публічний порядок чи спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна держави.

Відповідно до п.138.1 ст.138 Податкового кодексу України, витрати, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, складаються із: витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 - 138.9, підпунктами 138.10.2 - 138.10.4 п.138.10, п.138.11 цієї статті: інших витрат, визначених згідно з п.138.5, пп.138.10.5, пп.138.10.6 п.138.10, п.138.11, п.138.12 цієї статті, п.140.1 ст.140 і ст.141 цього Кодексу.

Згідно з п.138.2 ст.138 Податкового кодексу України витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Підпунктом 139.1.9 п.139.1 ст.139 Податкового кодексу України закріплено, що не включаються до складу витрат - витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Згідно з підпунктом 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України податковий кредит - це сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Відповідно до пункту 198.1 статті 198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Пункт 198.3 статті 198 Податкового кодексу України встановлює, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

З аналізу вказаних правових норм та обставин справи суд приходить до висновку, що необхідними та достатніми підставами для включення позивачем до складу податкового кредиту відповідних сум податку на додану вартість є: придбання ним товару/послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності; сплата чи нарахування сум податку на додану вартість у зв'язку з таким придбанням.

Судом встановлено, що позивач у податкових деклараціях з податку на додану вартість за серпень, вересень, жовтень, листопад та грудень 2015 року відобразив суми податку на додану вартість на підставі податкових накладних, виписаних ТОВ «Мюльтоне».

Відповідно до пункту 201.10 статті 201 Податкового кодексу України податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Згідно з пунктом 198.2 статті 198 Податкового кодексу України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається: дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Податковий кодекс України передбачає лише такі випадки для не включення до складу податкового кредиту суми сплаченого (нарахованого) податку у зв'язку з придбанням товарів (послуг), як не підтвердження податковими накладними та/або відсутність факту реєстрації платником податку - продавцем товарів/послуг податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних, та/або порушення порядку заповнення податкової накладної оформлення їх з порушенням вимог (пункт 198.6 статті 198, пункт 201.10 статті 201).

Згідно з пунктом 201.1 статті 201 Податкового кодексу України платник податку зобов'язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою (за наявності) податкову накладну, складену за вибором покупця (отримувача) в один з таких способів: а) у паперовому вигляді; б) в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи та умови реєстрації податкової накладної у Єдиному реєстрі податкових накладних.

У податковій накладній зазначаються в окремих рядках такі обов'язкові реквізити: а) порядковий номер податкової накладної; б) дата виписування податкової накладної; в) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - продавця товарів/послуг; г) податковий номер платника податку (продавця та покупця); ґ) місцезнаходження юридичної особи - продавця або податкова адреса фізичної особи - продавця, зареєстрованої як платник податку; д) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - покупця (отримувача) товарів/послуг; е) опис (номенклатура) товарів/послуг та їх кількість, обсяг; є) ціна постачання без урахування податку; ж) ставка податку та відповідна сума податку в цифровому значенні; з) загальна сума коштів, що підлягають сплаті з урахуванням податку; и) вид цивільно-правового договору; і) код товару згідно з УКТ ЗЕД (для підакцизних товарів та товарів, ввезених на митну територію України).

За приписом пункту 201.8 статті 201 Податкового кодексу України право на нарахування податку та складання податкових накладних надається виключно особам, зареєстрованим як платники податку в порядку, передбаченому статтею 183 цього Кодексу.

Як встановлено судом, на момент складання податкових накладних контрагент позивача - ТОВ «Мюльтоне», був зареєстрований як платник податку на додану вартість у встановленому законодавством порядку (відповідачем протилежного суду не надано), а тому мав право нараховувати податок на додану вартість та складати податкові накладні на кожну поставку послуг; в свою чергу, податкові накладні, на підставі якої позивач формував податковий кредит, та копії яких знаходяться в матеріалах справи, відповідають вимогам, встановленим пунктом 201.1 статті 201 Податкового кодексу України.

Порушень з приводу реєстрації таких податкових накладних, виписаних постачальником, у Єдиному реєстрі податкових накладних в акті перевірки відповідачем не встановлено.

При цьому, суд зазначає, що податковий облік формують не самі по собі цивільні правочини, а саме господарські операції, тобто фактичний рух активів та/або зміни власного капіталу чи зобов'язань платника податку. Факт вчинення певних господарських операцій та правомірність подальшого відображення (проведення) їх у бухгалтерському та податковому обліку, можливо досліджувати лише на підставі вивчення та дослідження первинних документів платника податків, наявність та законність складання яких, як фактично, так і юридично, буде підтвердженням здійснення таких операцій.

Співставлення первинних, податкових та платіжних документів по спірним господарським операція із документами, які підтверджують реальність таких господарських операцій, вказує, на те, що КП «Маріупольське спеціалізоване будівельно - монтажне управління №4» придбавало у ТОВ «Мюльтоне» товар з метою його подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності; спірні господарські операції є реальними, відповідають дійсному економічному змісту та підтверджуються необхідними документами, що є свідченням добросовісності позивача при здійсненні вказаних операцій. Доказів на підтвердження зворотного відповідачем до суду не надано.

При вирішенні даного спору суд враховує вимоги статті 18 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців" (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), яка встановлює: якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, були внесені до нього, то такі відомості вважаються достовірними і можуть бути використані в спорі з третьою особою, доки до них не внесено відповідних змін; якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, є недостовірними і були внесені до нього, то третя особа може посилатися на них у спорі як на достовірні. Третя особа не може посилатися на них у спорі у разі, якщо вона знала або могла знати про те, що такі відомості є недостовірними; якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, не були до нього внесені, вони не можуть бути використані в спорі з третьою особою, крім випадків, коли третя особа знала або могла знати ці відомості.

Так, на момент здійснення спірних господарських операцій ТОВ «Мюльтоне» було зареєстроване як юридична особа в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців.

Доказів на підтвердження висновків акту перевірки про те, що контрагент позивача не мав адміністративно-господарських можливостей на виконання господарських зобов'язань по спірним операціям, та доказів відсутності фактичних дій, спрямованих на виконання взятих зобов'язань, відповідачем до суду не надано.

Суд звертає увагу, що відповідачем право позивача на формування податкового кредиту поставлено в залежність від добросовісності його контрагента, що суперечить приписам податкового законодавства, оскільки з огляду на принцип персональної відповідальності платника податку, право на податковий кредит та віднесення сум понесених витрат до складу валових витрат позивача не може ставитись у пряму залежність від додержання податкової дисципліни третіми особами.

Відповідно до статті 61 Конституції України юридична відповідальність особи має індивідуальний характер. Законодавством України не передбачена відповідальність юридичної особи за зобов'язаннями іншої юридичної особи, в тому числі за податковими зобов'язаннями.

Таким чином, недотримання контрагентом позивача податкової дисципліни (що відповідачем суду не доведено) має правові наслідки саме для цього контрагента, оскільки порушення платником вимог податкового законодавства тягне застосування заходів відповідальності саме до такого платника та не може негативно впливати на податковий облік інших осіб (зокрема, його контрагентів) за відсутності факту причетності останніх до таких правопорушень та за наявності факту здійснення господарської операції.

Крім того, позбавлення платника податку права на формування податкового кредиту у зв'язку з невиконанням своїх обов'язків його контрагентом, порушує право особи мирно володіти своїм майном, що міститься у Першому Протоколі до Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини від 20.03.1952 року (далі - Протокол 1 до Конвенції), яка є частиною національного законодавства згідно із ст. 9 Конституції України. Зокрема, стаття 1 Протоколу до Конвенції так визначає підстави, за яких особа може бути позбавлена свого майна: "Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права".

Відповідно до рішення Європейського Суду з прав людини від 09.01.2007 року у справі "Інтерсплав проти України" якщо державні органи мають інформацію про зловживання в системі оподаткування конкретною компанією, вони повинні застосовувати відповідні заходи саме до цього суб'єкта, а не розповсюджувати негативні наслідки на інших осіб при відсутності зловживання з їх боку. Таким чином, Європейський Суд з прав людини чітко визначає правило індивідуальної відповідальності платника податків. Тобто, добросовісний платник податків не має зазнавати негативних наслідків через порушення з боку його контрагентом.

Згідно з рішенням Верховного Суду України від 31.01.2011 року у справі № 21-47а10 платник податку на додану вартість (покупець товару) на час здійснення господарської операції з придбання товару не має обов'язку та повноважень здійснювати контроль за дотриманням усіма постачальниками товару у ланцюгу постачання вимог законодавства щодо здійснення господарської діяльності, дотримання вимог податкового законодавства тощо і в подальшому зазнавати певних негативних наслідків у вигляді позбавлення права на податковий кредит чи бюджетне відшкодування за можливу неправомірну діяльність будь-якого з контрагентів. Якщо контрагент не виконав свого зобов'язання щодо сплати податку до бюджету, то це тягне відповідальність та негативні наслідки саме для цієї особи. Зазначені обставини не є підставою для позбавлення платника податку права на формування валових витрат та податкового кредиту у зв'язку з придбанням товарів та робіт у випадку, коли останній має необхідні документальні підтвердження розміру таких витрат і податкового кредиту.

Частиною 4 ст.70 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

Водночас, акт перевірки податкового органу не може свідчити безпосередньо про порушення законодавства без підтвердження жодними доказами, а лише на підстав припущень.

При цьому, необхідними умовами для визнання угоди нікчемною в силу вимог статті 228 Цивільного кодексу України є її укладання з метою, завідомо суперечною інтересам держави і суспільства та наявність умислу хоча б у однієї із сторін щодо настання відповідних протиправних наслідків.

При кваліфікації правочину за статтею 228 Цивільного кодексу України має враховуватися вина, яка виражається в намірі порушити публічний порядок сторонами правочину або однією зі сторін. Доказом вини може бути вирок суду, постановлений у кримінальній справі, щодо знищення, пошкодження майна чи незаконного заволодіння ним тощо.

Проте, існування відповідних обставин у даній справі податковим органом не доведено.

Суд зазначає, щодо необхідності дотримуватися позиції, вказаної у рішенні Європейського суду з прав людини, яку він висловив у пункті 53 рішення у справі «Федорченко та Лозенко проти України», відповідно до якої суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумними сумнівом». Так, наведені Інспекцією аргументи не є достатньо вагомими, чіткими та узгодженими доказами, що спростовують реальність господарських операцій між позивачем та контрагентом, факт чого підтверджується належними та допустимими доказами в розумінні положень статті 70 Кодексу адміністративного судочинства України.

За таких обставин, суду приходить до висновку, що відповідачем не надано суду належних доказів, що фінансово-господарські операції між Колективним підприємством «Маріупольське спеціалізоване будівельно-монтажне управління №4» та ТОВ «Мюльтоне» не були спрямовані на настання реальних наслідків фінансово-господарської діяльності.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 1 статі 71 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статті 72 цього Кодексу.

Таким чином, суд приходить до висновку, що відповідачем в судовому засіданні не доведено, що оскаржуване податкове повідомлення - рішення № від 13.07.2016 року було прийнято законно та обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх фактичних обставин.

З огляду на вищевикладене позов підлягає задоволенню.

Відповідно до частини 1 статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись Конституцією України, ст. ст. 2-15, 17-18, 33-35, 45-46, 47-51, 56-59, 69-71, 79, 86, 87, 94, 99, 104-107, 110-111, 121, 122-143, 151-154, 158, 160, 162, 163, 167, 244-2, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, Податковим кодексом України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Позов Колективного підприємства «Маріупольське спеціалізоване будівельно-монтажне управління №4» до Маріупольської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Донецькій області про скасування податкового повідомлення-рішення № від 13.07.2016 року - задовольнити.

Скасувати податкове повідомлення-рішення Маріупольської об'єднаної державної податкової інспекції Головного Управління ДФС у Донецькій області від 13.07.2016 року №.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Маріупольської об'єднаної державної податкової інспекції Головного Управління ДФС у Донецькій області на користь Колективного підприємства «Маріупольське спеціалізоване будівельно-монтажне управління №4» (87527, Донецька область, м. Маріуполь, вул. Челябінська, 1, с. Каменськ, ) судовий збір у розмірі 21897 (двадцять одна тисяча вісімсот дев'яносто сім) гривень 93 копійок.

Повний текст постанови складено та підписано 27 березня 2017 року.

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Кониченко О.М.