Справа № 2а/536/23/14 (536/760/14-а)
Суддя: Кравцов О.В.
Дата ухвалення: 2017-03-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 березня 2017 року м. Київ К/800/45856/14

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

головуючого Кравцова О.В.,

суддів Єрьоміна А.В.,

Калашнікової О.В.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Білоцерківської сільської ради Кременчуцького району Полтавської області на постанову Кременчуцького районного суду Полтавської області від 11 червня 2014 року та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 30 липня 2014 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «АТП-15307» до Білоцерківської сільської ради Кременчуцького району Полтавської області про визнання протиправним і скасування рішення, -

ВСТАНОВИВ:

В квітні 2014 року Товариство з обмеженою відповідальністю «АТП -15307» (надалі - ТОВ «АТП -15307», позивач, Товариство) звернулося до суду з позовом до Білецерківської сільської ради Кременчуцького району Полтавської області (надалі також - Рада, відповідач), в якому просило визнати протиправним і скасувати рішення Ради від 21 березня 2014 року «Про проведення двомісячника благоустрою» в частині закріплення за ним територій загального користування (автобусні зупинки с. Стара Білецьківка та с. Бурти разом із прилеглими до них територіями згідно з схемами - додатків № № 34, 36 до цього рішення) для їх утримання в належному санітарному стані, а також в частині припису керівнику підприємства провести благоустрій та прибирання цих територій разом із під'їздами до них і прилеглими територіями, постійно підтримувати їх в належному санітарному стані (п.2 та п. 3 резолютивної частини рішення в контексті додатків № № 34, 36 до цього рішення).

Постановою Кременчуцького районного суду Полтавської області від 11 червня 2014 року, залишеною без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 30 липня 2014 року,. Позовні вимоги задоволено в повному обсязі.

Не погоджуючись із рішеннями судів попередніх інстанцій, Рада звернулась до Вищого адміністративного суду України із касаційною скаргою, в якій просила судові рішення скасувати, прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

Позивачем були надіслані заперечення на касаційну скаргу, в яких просив скаргу залишити без задоволення, а судові рішення - без змін.

Враховуючи положення частини другої статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі - КАС України), колегія суддів здійснює перегляд судових рішень в межах касаційної скарги.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів вважає, що касаційна скарга задоволенню не підлягає з огляду на наступне.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що ТОВ «АТП-15307» є юридичною особою, автомобільним перевізником, надає населенню послуги з перевезення пасажирів автобусами.

На підставі договорів про організацію перевезень пасажирів автомобільним транспортом від 25 липня 2011 року № 105/11, від 3 серпня 2011 року № 163/11 та № 164/11, укладених із Полтавською обласною державною адміністрацією, Товариство набуло право перевозити пасажирів на приміських автобусних маршрутах загального користування сполученням Кременчук - хутір Радянський, Кременчук - Стара Білецьківка (графік № 1) та Кременчук - Стара Білецьківка (графік № 2).

21 березня 2014 року відповідачем прийнято рішення «Про проведення двомісячника благоустрою», яким, зокрема, вирішено зобов'язати керівників підприємств, установ, організацій та приватних підприємців, а також підприємствам торгівлі, провести благоустрій та прибирання закріплених за ними територій, під'їздів до них та прилеглих територій, постійно підтримувати їх в належному санітарному стані згідно зі схемами, які є додатками до цього рішення.

Зі змісту пункту 3 резолютивної частини вказаного вище рішення вбачається, що за позивачем сільська рада закріпила кінцеві зупинки автобуса с. Стара Білецьківка та с. Бурти із прилеглими до них територіями згідно зі схемами, які є додатками № 34 (автобусна зупинка с. Стара Білецьківка) та № 36 (автобусна зупинка с. Бурти) до зазначеного вище рішення сільської ради.

Не погодившись з рішенням Ради від 21 березня 2014 року «Про проведення двомісячника благоустрою» в частині закріплення за Товариством територій загального користування, позивач звернувся до суду.

Суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, задовольняючи позовні вимоги, прийшов до висновку, що рішення Ради від 21 березня 2014 року «Про проведення двомісячника благоустрою» в оскаржуваній позивачем частині суперечить вимогам Закону України «Про благоустрій населених пунктів» та порушує права позивача.

Колегія суддів погоджується із висновком судів попередніх інстанцій з огляду на наступне.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Пунктом 7 частини першої статті 30 Закону України від 21 травня 1997 року N 280/97-ВР «Про місцеве самоврядування в Україні» (надалі - Закон N 280/97-ВР) до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належить, зокрема, організація благоустрою населених пунктів, залучення на договірних засадах з цією метою коштів, трудових і матеріально-технічних ресурсів підприємств, установ та організацій незалежно від форм власності, а також населення; здійснення контролю за станом благоустрою населених пунктів, організації озеленення, охорони зелених насаджень і водойм, створення місць відпочинку громадян.

Правові, економічні, екологічні, соціальні та організаційні засади благоустрою населених пунктів і спрямування на створення умов, сприятливих для життєдіяльності людини визначено Законом України від 6 вересня 2005 року № 2807-IV «Про благоустрій населених пунктів» (надалі - Закон № 2807-IV).

Частиною першою статті 5 Закону № 2807-IV передбачено, що органи місцевого самоврядування та інші органи влади в межах наданих їм повноважень є одними із органів управління у сфері благоустрою населених пунктів.

Відповідно до підпунктів 1, 2, 3, 4 статті 10 Закону № 2807-IV до повноважень сільських, селищних і міських рад у сфері благоустрою населених пунктів належить: затвердження місцевих програм та заходів з благоустрою населених пунктів; затвердження правил благоустрою територій населених пунктів; створення в разі необхідності органів і служб для забезпечення здійснення спільно з іншими суб'єктами комунальної власності благоустрою населених пунктів, визначення повноважень цих органів (служб); визначення на конкурсних засадах підприємств, установ та організацій (балансоутримувачів), відповідальних за утримання об'єктів благоустрою.

Згідно зі статтею 15 Закону № 2807-IV органи державної влади та органи місцевого самоврядування можуть утворювати підприємства для утримання об'єктів благоустрою державної та комунальної власності. У разі відсутності таких підприємств органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах своїх повноважень визначають на конкурсних засадах відповідно до закону балансоутримувачів таких об'єктів. Балансоутримувача, що здійснюватиме утримання і ремонт об'єкта благоустрою, який перебуває у приватній власності, визначає власник такого об'єкта благоустрою.

Підприємство та балансоутримувач забезпечують належне утримання і своєчасний ремонт об'єкта благоустрою власними силами або можуть на конкурсних засадах залучати для цього інші підприємства, установи та організації.

Орган державної влади або орган місцевого самоврядування за поданням підприємства чи балансоутримувача щорічно затверджує заходи з утримання та ремонту об'єкта благоустрою державної або комунальної власності на наступний рік та передбачає кошти на виконання цих заходів. Орган державної влади та орган місцевого самоврядування, підприємство та балансоутримувач несуть відповідальність за виконання затверджених заходів у повному обсязі.

Власник тимчасової споруди торговельного, побутового, соціально-культурного чи іншого призначення, розташованої на території об'єкта благоустрою державної та комунальної власності, зобов'язаний забезпечити належне утримання прилеглої до тимчасової споруди території або може брати пайову участь в утриманні цього об'єкта благоустрою на умовах договору, укладеного із підприємством або балансоутримувачем. Типовий договір щодо пайової участі в утриманні об'єкта благоустрою затверджується центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства.

Власник об'єкта благоустрою щодо об'єктів приватної власності, орган державної влади та орган місцевого самоврядування щодо об'єктів благоустрою державної та комунальної власності відповідно до законодавства забезпечує встановлення на об'єкті благоустрою громадських вбиралень.

Частиною другою статті 18 Закону № 2807-IV передбачено, що підприємства, установи та організації у сфері благоустрою населених пунктів зобов'язані: 1) утримувати в належному стані об'єкти благоустрою (їх частини), що перебувають у їх власності або користуванні, а також визначену правилами благоустрою території населеного пункту прилеглу до цих об'єктів територію; 2) утримувати в належному стані закріплені за ними на умовах договору з балансоутримувачем об'єкти благоустрою (їх частини); 3) усувати на закріплених за ними об'єктах благоустрою (їх частинах) за власний рахунок та в установлені строки пошкодження інженерних мереж або наслідки аварій, що сталися з їх вини; 4) усувати на закріплених за ними об'єктах благоустрою (їх частинах) наслідки надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру в установленому порядку; 5) проводити згідно з планами, затвердженими органами державної влади, органами місцевого самоврядування, інвентаризацію та паспортизацію закріплених за ними об'єктів благоустрою (їх частин), що здійснюються у порядку, затвердженому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства; 6) у процесі утримання об'єктів благоустрою (їх частин) дотримуватися відповідних технологій щодо їх експлуатації та ремонту, регулярно здійснювати заходи щодо запобігання передчасному зносу об'єктів, забезпечення умов функціонування та утримання їх у чистоті й належному стані; 7) відшкодовувати збитки та іншу шкоду, завдану ними внаслідок порушення законодавства з питань благоустрою та охорони навколишнього природного середовища, в порядку та розмірах, установлених законодавством України; 8) допускати на об'єкти благоустрою, що перебувають у їх власності або користуванні, аварійно-рятувальні та інші служби для здійснення заходів щодо запобігання і ліквідації наслідків надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.

Отже, з вищенаведеного вбачається, що для покладення обов'язку утримувати в належному стані частину об'єктів благоустрою даний об'єкт повинен перебувати у власності (користуванні) підприємства або повинен бути закріплена за ним на умовах договору з балансоутримувачем.

Як встановлено судами попередніх інстанцій та підтверджується матеріалами справи, території, які Рада спірним рішенням закріпила за позивачем, є територіями загального користування. При цьому, не належать позивачу на праві власності та не знаходяться в користуванні, на спірних територіях не розташовані належні позивачу як власнику тимчасові споруди торговельного, побутового, соціально- культурного чи іншого призначення.

Відповідно до частини першої статті 73 Закону N 280/97-ВР акти ради, сільського, селищного, міського голови, голови районної в місті ради, виконавчого комітету сільської, селищної, міської, районної у місті (у разі її створення) ради, прийняті в межах наданих їм повноважень, є обов'язковими для виконання всіма розташованими на відповідній території органами виконавчої влади, об'єднаннями громадян, підприємствами, установами та організаціями, посадовими особами, а також громадянами, які постійно або тимчасово проживають на відповідній території.

Таким чином, оскаржуване рішення Білецьківської сільської ради Кременчуцького району Полтавської області не є обов'язковим для виконання Товариством, оскільки позивач зареєстрований на території міста Кременчука Полтавської області.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів погоджується із висновком судів попередніх інстанцій, що рішення Ради від 21 березня 2014 року «Про проведення двомісячника благоустрою» (в частині закріплення за ним територій загального користування (автобусні зупинки с. Стара Білецьківка та с. Бурти разом із прилеглими до них територіями згідно з схемами - додатків № № 34, 36 до цього рішення) для їх утримання в належному санітарному стані, а також в частині припису керівнику підприємства провести благоустрій та прибирання цих територій разом із під'їздами до них і прилеглими територіями, постійно підтримувати їх в належному санітарному стані (п.2 та п. 3 резолютивної частини рішення в контексті додатків № № 34, 36 до цього рішення), є протиправним.

Отже, колегія суддів, керуючись частиною першою статті 224 КАС України, приходить до висновку, що рішення судів попередніх інстанцій є законними і не підлягають скасуванню, оскільки суди, всебічно перевіривши обставини справи, вирішили спір відповідно до норм матеріального та процесуального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин; в них повно відображені обставини, що мають значення для справи, висновки суду щодо встановлених обставин і правові наслідки є правильними, а доводи касаційної скарги їх не спростовують.

Керуючись статтями 220-1, 224, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

У Х В А Л И В:

Касаційну скаргу Білоцерківської сільської ради Кременчуцького району Полтавської області залишити без задоволення, а постанову Кременчуцького районного суду Полтавської області від 11 червня 2014 року та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 30 липня 2014 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, та може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, у строки та в порядку, встановленими статтями 237, 238, 239-1 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді