Справа № 826/12112/16
Суддя: Мельничук В.П.
Дата ухвалення: 2017-03-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А
30 березня 2017 року м. Київ
Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:
Головуючого-судді: Мельничука В.П.
суддів: Лічевецького І.О., Мацедонської В.Е.,
при секретарі: Сергійчук Л.Ю.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 20 січня 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державної фіскальної служби України про визнання бездіяльності неправомірною, зобов`язання вчинити певні дії,
В С Т А Н О В И Л А:
ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду м. Києва з адміністративним позовом до Державної фіскальної служби України про визнання бездіяльності неправомірною, зобов`язання вчинити певні дії. Свої вимоги обґрунтовує тим, що відповідачем усупереч вимог Закону України «Про загальний військовий обов`язок і військову службу» протиправно не зараховано до строку військової служби його навчання у Київському військовому ліцеї імені Івана Богуна, що призвело до порушення права позивача на отримання належного грошового забезпечення та щомісячних надбавок за вислугу років.
Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 20 січня 2017 року у задоволенні вказаного адміністративного позову відмовлено повністю.
Не погоджуючись з зазначеним судовим рішенням позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції як таку, що постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права, та ухвалити нову постанову про задоволення позову.
Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а постанова суду першої інстанції без змін.
Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 198, ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Відповідно до ст. 195 КАС України рішення суду першої інстанції підлягає перегляду в апеляційному порядку в межах апеляційної скарги.
Судом першої інстанції було встановлено, що за змістом архівної довідки Галузевого державного архіву Міністерства оборони України від 26.02.2016 року № 179/1/1987 позивач проходив навчання у Київському військовому ліцеї імені Івана Богуна на посаді ліцеїста у період з 24.08.1994 року по 14.06.1997 року.
Згідно з даними послужного списку позивача 24.07.1997 року йому присвоєне звання рядового міліції. Після закінчення Національної академії внутрішніх справ України у 2001 році, в період з 30.07.2001 року по 17.09.2015 року проходив службу в органах внутрішніх справ.
Починаючи з 18.09.2015 року зарахований у розпорядження Державної фіскальної служби України, де на даний час займає посаду першого заступника начальника Головного управління внутрішньої безпеки згідно наказу ДФС України від 18.01.2016 року № 59-о.
Позивач звернувся з рапортом від 14.04.2016 року до відповідача щодо перерахунку вислуги років з урахуванням терміну навчання у Київському військовому ліцеї.
Листом від 20.04.2016 року ДФС України повідомила позивача про залишення без розгляду питання щодо перерахунку вислуги років та зарахування строку навчання в Київському військовому ліцеї до загальної вислуги років для призначення пенсії.
Не погоджуючись з вказаними діями відповідача, позивач звернувся з даним адміністративним позовом до суду.
Відмовляючи у задоволенні даного адміністративного позову суд першої інстанції виходив з того, що вимоги позивача є неправомірними та необгрунтованими, а тому не підлягають задоволенню.
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції та вважає його обгрунтованим з огляду на наступне.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби здійснює Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу».
Згідно статті 2 цього Закону, військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
Проходження військової служби здійснюється громадянами України у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом.
Відповідно до частини першої статті 15 Закону на строкову військову службу призиваються придатні для цього за станом здоров`я громадяни України чоловічої статі, яким до дня відправлення у військові частини виповнилося 18 років, та старші особи, які не досягли 27-річного віку і не мають права на звільнення або відстрочку від призову на строкову військову службу.
Тобто, необхідною умовою прийняття на строкову військову службу в мирний час є, зокрема, досягнення громадянином України чоловічої статті призовного віку, передбаченого у вказаній вище нормі.
Також, відповідно до частини другої статті 15 Закону громадяни призовного віку в добровільному порядку можуть бути прийняті на військову службу за контрактом на умовах, передбачених частиною першою статті 20 цього Закону, та в порядку, визначеному положеннями про проходження військової служби громадянами України.
Видами такої служби згідно з частиною четвертою статті 2 Закону є: строкова військова служба; військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період; військова служба за контрактом осіб рядового складу; військова служба за контрактом осіб сержантського і старшинського складу; військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів, а також вищих навчальних закладів, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки (далі - вищі військові навчальні заклади та військові навчальні підрозділи вищих навчальних закладів); військова служба за контрактом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб офіцерського складу.
Судом першої інстанції було встановлено, що відповідно до абзацу четвертого частини першої статті 24 Закону (в редакції Закону, яка діяла в період з 25.03.1992 року по 30.07.1999 року) початком перебування на військовій службі вважався, зокрема, й день прибуття на навчання до військово-навчального закладу (військового ліцею), вказаний у приписі, виданому військовим комісаріатом, для допризовників, призовників і військовозобов`язаних.
У новій редакції цього Закону, яка набрала чинності з 31.07.1999 року і, з відповідними змінами та доповненнями, діє на даний момент, стаття 24 Закону не пов`язує початок перебування на військовій службі з днем прибуття на навчання до військово-навчального закладу (військового ліцею).
Зазначена норма Закону передбачає, що початком проходження військової служби є:
1) день відправлення у військову частину з обласного збірного пункту для громадян, призваних на строкову військову службу;
2) день зарахування до списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) для громадян, прийнятих на військову службу за контрактом, у тому числі військовозобов`язаних, які проходять збори, та резервістів під час мобілізації;
3) день призначення на посаду курсанта вищого військового навчального закладу, військового навчального підрозділу вищого навчального закладу для громадян, які не проходили військову службу, та військовозобов`язаних;
4) день відправлення у військову частину з районного (міського) військового комісаріату для громадян, призваних на військову службу під час мобілізації, на особливий період, та на військову службу за призовом осіб офіцерського складу.
Водночас, положеннями статей 8 та 12 Закону визначено, що громадяни України, які виявили бажання вступити до вищих військових навчальних закладів та військових навчальних підрозділів вищих навчальних закладів, можуть проходити попередню підготовку в загальноосвітніх навчальних закладах, військових ліцеях, ліцеях з посиленою військово-фізичною підготовкою, у військових оркестрах, навчальних закладах громадських організацій, на підготовчих курсах при вищих військових навчальних закладах або військових навчальних підрозділах вищих навчальних закладів.
Відтак, з метою якісної підготовки кандидатів для вступу до військових навчальних закладів, постановою Кабінету Міністрів України від 19.08.1992 року № 490 "Про реформування військової освіти" на базі Київського суворовського військового училища утворено Київський військовий ліцей.
Проаналізувавши наведені норми законодавства, колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції про те, що навчання у Київському військовому ліцеї, який створений з метою якісної підготовки кандидатів для вступу до військових навчальних закладів, не можна вважати навчанням у військовому навчальному закладі, а отже і проходженням військової служби згідно з переліком її видів, що закріплений у частині четвертій статті 2 Закону.
У відповідності до частин першої, другої статті 244-2 Кодексу адміністративного судочинства України висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 237 цього Кодексу, є обов`язковим для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.
Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.
За викладених обставин, враховуючи правову позицію Верховного Суду України, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що відповідачем правомірно відмовлено позивачу в зарахуванні періоду навчання у Київському військовому ліцеї до загального строку військової служби, а тому відсутні підстави для визнання неправомірною бездіяльність відповідача щодо залишення без розгляду рапорту позивача від 14.04.2016 року про перерахунок вислуги років.
Як наслідок, відсутні й підстави для зобов`язання відповідача зарахувати час навчання позивача у Київському військовому ліцеї імені Івана Богуна у загальний строк військової служби та безперервної служби та внести зміни у всі відповідні документи та провести позивачу перерахунок розмірів щомісячної надбавки за вислугу років на військовій службі за посадою "ліцеїст" у період з 24.08.1994 по 14.06.1997 з урахуванням навчання у Київському військовому ліцеї з посиленою військово-фізичною підготовкою та здійснити всі належні виплати за період проходження служби в даному навчальному закладі.
Враховуючи зазначене, колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції про необгрунтованість позовних вимог та те, що позов не підлягає задоволенню.
За вказаних обставин колегія суддів вважає доводи апеляційної скарги є необґрунтованими, а тому вона є такою, що не підлягає задоволенню.
За змістом ст. 159 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, обґрунтованим ухвалене судом на підставі повного та всебічного з`ясування обставин в адміністративній справі, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні.
З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування не вбачається.
Керуючись ст. ст. 2, 159, 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 20 січня 2017 року без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання в повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.
Головуючий-суддя: В.П. Мельничук
Судді: І.О. Лічевецький
В.Е. Мацедонська
Повний текст виготовлено 30.03.2017 року.
Головуючий суддя Мельничук В.П.
Судді: Мацедонська В.Е.
Лічевецький І.О.