Справа № 826/8748/15
Суддя: Аблов Є.В.
Дата ухвалення: 2017-03-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

27 березня 2017 року № 826/8748/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі: головуючого судді Аблова Є.В., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Міський комерційний банк» Тимошенка Костянтина Володимировича про визнання протиправними бездіяльності та дій, зобов'язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

З позовом до Окружного адміністративного суду міста Києва звернулись ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 (надалі - ОСОБА_1, ОСОБА_2. ОСОБА_3, ОСОБА_4, позивачі) до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (надалі - Фонд, відповідач 1), Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Міський комерційний банк» Тимошенка Костянтина Володимировича (надалі - Уповноважена особа Фонду, відповідач 2), в якому, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, просять суд:

визнати протиправною бездіяльність Уповноваженої особи Фонду щодо невключення позивачів до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами ПАТ «Міський комерційний банк» за рахунок Фонду із належними їм сумами відшкодування;

зобов'язати Уповноважену особу Фонду включити позивачів до переліку вкладників, які мають право на і відшкодування коштів за вкладами в ПАТ «Міський комерційний банк» за рахунок Фонду з належними їм сумами відшкодування;

зобов'язати Уповноважену особу Фонду передати до Фонду інформацію про позивачів окремими файлами, що формуються згідно з додатками 9 та 10 Положення про порядок відшкодування Фондом коштів за вкладами;

визнати протиправною бездіяльність Фонду щодо невключення до Загального реєстру вкладників ПАТ «Міський комерційний банк», які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, відомостей про позивачів щодо відшкодування коштів за вкладами ПАТ «Міський комерційний банк» за рахунок Фонду з належними їм сумами відшкодування;

зобов'язати Фонд включити в Загальний реєстр вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами в ПАТ «Міський комерційний банк» за рахунок Фонду позивачів щодо відшкодування коштів за вкладами ПАТ «Міський комерційний банк» за рахунок Фонду з належними їм сумами відшкодування;

зобов'язати затвердити Загальний реєстр вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами в ПАТ «Міський комерційний банк» за рахунок Фонду відомості про позивачів щодо відшкодування коштів за вкладами в ПАТ «Міський комерційний банк» за рахунок Фонду з належними їм сумами відшкодування;

зобов'язати Фонд вчинити дії щодо виплати грошових коштів позивачам;

визнати протиправним та скасувати висновок Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Міський комерційний банк» Оберемка Р. А., викладений у листі № 286 від 12.02.2016 року, про те, що Договір строкового банківського вкладу №2630/38/185431, укладений 26.05.2014 року між ОСОБА_3 та ПАТ «Міський комерційний банк» є нікчемним відповідно до положень ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб»;

визнати протиправним та скасувати висновок Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Міський комерційний банк» Оберемка Р. А., викладений у листі № 287 від 12.02.2016 року, про те, що Договір строкового банківського вкладу № 2630/38/185427, укладений 26.05.2014 року між ОСОБА_1 та ПАТ «Міський комерційний банк» є нікчемним відповідно до положень ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб»;

визнати протиправним та скасувати висновок Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Міський комерційний банк» Оберемка Р. А., викладений у листі № 288 від 12.02.2016 року, про те, що Договір строкового банківського вкладу № 2630/38/185428, укладений 26.05.2014 року між ОСОБА_2 та ПАТ «Міський комерційний банк» є нікчемним відповідно до положень ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб»;

визнати протиправним та скасувати висновок Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Міський комерційний банк» Оберемка Р. А., викладений у листі № 289 від 12.02.2016 року, про те, що Договір строкового банківського вкладу № 2630/38/185441, укладений 26.05.2014 року між ОСОБА_4 та ПАТ «Міський комерційний банк» є нікчемним відповідно до положень ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Свої позовні вимоги позивачі обґрунтовують тим, що Фонд не відшкодовує кошти лише за наявності виключних підстав, перелік яких визначений у ч. 4 ст. 26 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», в той час як позивачі не належать до кола осіб, на яких поширюється зазначена вище норма.

Таким чином, відповідачами, в порушення норм чинного законодавства, не включено позивачів до переліку, а в подальшому, і до реєстру вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами в ПАТ «Міський комерційний банк» за рахунок Фонду.

Також, позивачі зазначають, що при укладенні договорів банківського вкладу вони покладався на офіційно оприлюднену інформацію, розміщену на офіційних сайтах, тому позивачі не знали і не могли знати про віднесення ПАТ «Міський комерційний банк» до категорії проблемних. Більш того, договори банківського вкладу укладені до заборони банку вчиняти операції, і тим більш, до запровадження тимчасової адміністрації в банку.

Представник позивачів у судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю, просив суд позов задовольнити.

Представник відповідача 1 у судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечував, подав суду письмові заперечення, у яких зазначив, що виконавча дирекція Фонду складає загальний реєстр виключно на підставі переліку вкладників. В той же час, у переданому Уповноваженою особою переліку вкладників ПАТ «Міський комерційний банк» інформація про позивачів відсутня, в зв'язку з чим дані про позивачів не могли бути враховані при складанні загального реєстру.

Відповідач 2 явку свого уповноваженого представника у судове засідання не забезпечив, хоча про дату, час та місце судового засідання повідомлений належним чином, подав до суду письмові заперечення, у яких зазначено, що вказані кошти на рахунки позивачів були переведені з рахунків юридичної особи, що свідчить про те, що всі чотири правочини вчинені позивачами виключно з метою штучного створення обов'язку Фонду щодо відшкодування коштів, яке Фонд здійснюватиме за рахунок державних коштів, правочини спрямовані на заволодіння державними коштами та порушують публічний порядок, що є підставою для визнання їх нікчемними.

Окрім того, відповідач 2 зазначає, що постановою Національного банку України від 23.05.2014р. №309/БТ ПАТ «Міський комерційний банк» віднесено до категорії проблемних із запровадженням обмежень в діяльності, а отже, Уповноваженою особою Фонду правомірно визнано нікчемними правочини, про що позивачам були направлені відповідні повідомлення.

Відповідно до вимог частини шостої статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

З огляду на вищевикладене та з урахуванням вимог ст.128 Кодексу адміністративного судочинства України, суд прийшов до висновку про доцільність розгляду справи у письмовому провадженні на підставі наявних матеріалів справи.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, судом встановлено наступне.

Між ОСОБА_1, ОСОБА_2. ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ПАТ «Міський комерційний банк» укладені Договори банківського рахунку від 26.05.2014р., відповідно до яких Банк відкрив позивачам поточний рахунок у валюті гривня та зобов'язався надавати комплекс послуг по розрахунково-касовому обслуговуванню.

Відповідно до положень п. 2.1.1.-2.1.2. Договору, позивачі мали право самостійно розпоряджатися коштами на рахунку та вимагати від Банку своєчасного і повного здійснення розрахунків та надання інших послуг, передбачених Договором.

В цей же день, між позивачами та ПАТ «Міський комерційний банк» також укладені Договори строкового банківського вкладу «Ваш стабільний», відповідно до умов яких позивачі передали свої кошти Банку на строковий депозитний рахунок, на строк з 26 травня 2014 року по 26 червня 2014 року, зі сплатою процентів за зазначений період за процентною ставкою 19,85 % річних.

Відповідно до платіжних доручень, копії яких наявні в матеріалах справи позивачами розміщені вклади у наступних розмірах: ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) - 100 000,00 грн.; ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2) - 179 000,00 грн.; ОСОБА_3 (ідентифікаційний номер НОМЕР_3) - 175 000,00 грн.; ОСОБА_4 (ідентифікаційний номер НОМЕР_4) - 100 000,00 грн.

Договорами строкового банківського вкладу також передбачена автоматична пролонгація дії депозиту на той же термін, у разі відсутності заяв вкладників (позивачів) про намір отримати вклад в день закінчення терміну дії Договору.

Між тим, на підставі постанови Правління Національного банку України від 20.11.2014р. №732 «Про віднесення публічного акціонерного товариства «Міський комерційний банк» до категорії неплатоспроможних» виконавчою дирекцією Фонду прийнято рішення від 20.11.2014р. №124 «Про запровадження тимчасової адміністрації в ПАТ «Міський комерційний банк», згідно з яким з 21.11.2014р. запроваджено тимчасову адміністрацію строком на три місяці з 21.11.2014р. по 20.02.2015р. та призначено уповноважену особу Фонду на здійснення тимчасової адміністрації в ПАТ «Міський комерційний банк».

Виконавча дирекція Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийняла рішення №36 від 17.02.2015 про продовження строків здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ «Міський комерційний банк» до 20.03.2015 року включно.

На офіційному сайті Фонду 17.02.2015 року розміщено оголошення про початок виплат з 20 лютого 2015 року вкладникам ПАТ «Міський комерційний банк» за договорами банківського вкладу, строк дії яких закінчився по 21 листопада 2014 року включно та за договорами банківського рахунку.

Дізнавшись про відсутність їх у списках вкладників, 11.03.2015 року позивачі звернулися до Уповноваженої особи Фонду на тимчасову адміністрацію із запитом щодо того, які були причини відмови їх включення до списку (переліку) вкладників, що мають право на відшкодування коштів за рахунок Фонду.

У відповідь на запит позивачів, відповідач 2 листом від 19.03.2015р. повідомив, що виплата гарантованої суми відшкодування за рахунок цільової допомоги Фонду під час дії тимчасової адміністрації по депозитним вкладам позивачів призупинена до завершення перевірки правомірності укладення правочинів.

Відповідно до постанови Правління Національного банку України від 19.03.2015р. №187 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Міський комерційний банк», виконавчою дирекцією Фонду прийнято рішення від 20.03.2015 №64 «Про початок процедури ліквідації ПАТ «Міський комерційний банк» та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку», згідно з яким розпочато процедуру ліквідації ПАТ «Міський комерційний банк» та призначено уповноваженою особою Фонду на ліквідацію ПАТ «Міський комерційний банк» Тимошенка Костянтина Володимировича строком на 1 рік з 20.03.2015 по 19.03.2016 включно.

Виконавча дирекція Фонду прийняла рішення від 17.03.2016р. №356 про продовження строків здійснення процедури ліквідації ПАТ «Міський комерційний банк» на два роки до 19.03.2018 року включно. Водночас, відповідно до зазначеного рішення продовжено повноваження ліквідатора ПАТ «Міський комерційний банк», визначені Законом, зокрема, статтями 37, 38, 47-52, 521, 53 Закону, в тому числі з підписання всіх договорів, пов'язаних з реалізацією активів банку у порядку, визначеному Законом, окрім повноважень в частині організації реалізації активів банку, провідного професіонала з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків Оберемка Романа Анатолійовича на два роки до 19.03.2018 включно.

Уповноваженою особою Фонду Оберемком Р.А. направлено позивачам листи від 12.02.2016р. № 286, №287, №288, №289, якими повідомлено позивачів про нікчемність договорів банківських вкладів, на підставі п. 7 ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Оцінюючи подані сторонами докази за правилами ст. 86 КАС України, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про часткову обґрунтованість позовних вимог і наявність підстав для їх часткового задоволення виходячи з наступного.

Нормативно-правовим актом, яким встановлюються правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду, порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами, а також регулюються відносини між Фондом, банками, Національним банком України, визначаються повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків є Закон України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» від 23. 02.2012р. № 4452-VI (надалі - Закон № 4452-VI).

Частиною 1 статті 3 Закону № 4452-VI встановлено, що Фонд є установою, що виконує спеціальні функції у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 26 Закону № 4452-VI Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, нараховані на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на дату прийняття такого рішення, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200000 гривень. Адміністративна рада Фонду не має права приймати рішення про зменшення граничної суми відшкодування коштів за вкладами. Гарантії Фонду не поширюються на відшкодування коштів за вкладами у випадках, передбачених цим Законом.

Вкладник набуває право на одержання гарантованої суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду в межах граничного розміру відшкодування коштів за вкладами після прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Згідно з ч. 2 - ч. 4 ст. 38 Закону № 4452-VI протягом дії тимчасової адміністрації уповноважена особа Фонду зобов'язана забезпечити перевірку правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними з підстав, визначених частиною третьою цієї статті.

Правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними з таких підстав: 1) банк безоплатно здійснив відчуження майна, прийняв на себе зобов'язання без встановлення обов'язку контрагента щодо вчинення відповідних майнових дій, відмовився від власних майнових вимог; 2) банк до дня визнання банку неплатоспроможним взяв на себе зобов'язання, внаслідок чого він став неплатоспроможним або виконання його грошових зобов'язань перед іншими кредиторами повністю чи частково стало неможливим; 3) банк здійснив відчуження чи передав у користування або придбав (отримав у користування) майно, оплатив результати робіт та/або послуги за цінами, нижчими або вищими від звичайних (якщо оплата на 20 відсотків і більше відрізняється від вартості товарів, послуг, іншого майна, отриманого банком), або зобов'язаний здійснити такі дії в майбутньому відповідно до умов договору; 4) банк оплатив кредитору або прийняв майно в рахунок виконання грошових вимог у день, коли сума вимог кредиторів банку перевищувала вартість майна; 5) банк прийняв на себе зобов'язання (застава, порука, гарантія, притримання, факторинг тощо) щодо забезпечення виконання грошових вимог у порядку іншому, ніж здійснення кредитних операцій відповідно до Закону України "Про банки і банківську діяльність"; 6) банк уклав кредитні договори, умови яких передбачають надання клієнтам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку; 7) банк уклав правочини (у тому числі договори), умови яких передбачають платіж чи передачу іншого майна з метою надання окремим кредиторам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку; 8) банк уклав правочин (у тому числі договір) з пов'язаною особою банку, якщо такий правочин не відповідає вимогам законодавства України.

Уповноважена особа Фонду протягом дії тимчасової адміністрації, а також протягом ліквідації повідомляє сторони за договорами, зазначеними у частині другій статті 38 цього Закону, про нікчемність цих договорів та вчиняє дії щодо застосування наслідків нікчемності договорів.

З матеріалів справи вбачається, що договори визнано нікчемним на підставі п. 7 ч. 3 ст. 38 Закону № 4452-VI, з причин перерахування коштів на вкладний (депозитний) рахунок для Вкладника від третьої особи.

Проте, суд не може погодитись з такими доводами оскільки умови вказаних договорів банківського вкладу, укладених з позивачами, не містять в собі жодних умов, які б передбачали платіж чи передачу іншого майна з метою надання окремим кредиторам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку.

Суд зазначає, що доводи відповідача 2, викладені в запереченнях щодо отримання певних переваг перед іншими вкладниками, стосуються не позивачів, а іншої особи, а відтак, не можуть бути враховані при вирішенні даної справи.

Статтею 1062 Цивільного кодексу України встановлено, що на рахунок за банківським вкладом зараховуються грошові кошти, які надійшли до банку на ім'я вкладника від іншої особи, якщо договором банківського вкладу не передбачено інше. При цьому вважається, що вкладник погодився на одержання грошових коштів від іншої особи, надавши їй необхідні дані про рахунок за вкладом. Кошти, помилково зараховані на рахунок вкладника, підлягають поверненню відповідно до статті 388 цього Кодексу.

Відповідно до пункту 10.12 Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, затвердженої постановою Правління Національного банку України №492 від 12.11.2003р. та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 17.12.2003р. за №1172/8493 кошти на вкладний (депозитний) рахунок фізичної особи можуть бути внесені вкладником готівкою, перераховані з іншого власного вкладного (депозитного) або поточного рахунку. Після закінчення строку або настання інших обставин, визначених законодавством України чи договором банківського вкладу, кошти з вкладного (депозитного) рахунку повертаються вкладнику шляхом видачі готівкою або в безготівковій формі на зазначений у договорі рахунок вкладника для повернення коштів чи за заявою вкладника на інший його рахунок. На вкладний (депозитний) рахунок фізичної особи можуть зараховуватися кошти, які надійшли на ім'я власника рахунку від іншої особи, якщо договором банківського вкладу не передбачено інше. У цьому разі вважається, що власник рахунку погодився на одержання грошових коштів від іншої особи, надавши їй необхідні дані про свій вкладний (депозитний) рахунок.

Відповідно до статті 319 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов'язків власник зобов'язаний додержуватися моральних засад суспільства. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов'язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідачем 2 доказів на підтвердження факту того, що дії посадових осіб ТОВ «АККО Інтернешнл» щодо перерахунку коштів на рахунки позивачів суперечить закону не надано. Отже, доводи відповідача 2 щодо нікчемності договорів банківського вкладу з мотивів перерахування коштів на рахунки позивачів юридичною особою, не ґрунтуються на нормах законодавства.

Суд зазначає, що Закон не встановлює обмежень в частині походження коштів вкладу, а саме що вкладом повинні бути кошти, внесені безпосередньо вкладником.

В свою чергу, сам факт знаходження на рахунках позивачів грошових коштів відповідачами не заперечується.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Вищого адміністративного суду України від 12.01.2016р. К/800/46158/15 по справі №826/12161/15.

З огляду на зазначене, суд вважає необґрунтованими посилання відповідача 2 на пункт 7 частини 3 статті 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", як на підставу для віднесення договорів банківського вкладу (депозиту), укладених між позивачами та ПАТ «Міський комерційний банк», до нікчемних правочинів.

Окрім того, в наданих суду письмових запереченнях відповідач 2 зазначив, що оспорювані угоди укладені 25.05.2014р., тобто після прийняття рішення про визнання ПАТ «Міський комерційний банк» проблемним, а тому є підстави вважати їх укладеними з порушенням вимог, що були встановлені Національним Банком України, у зв'язку з чим і визнано укладені договори нікчемними.

З цього приводу суд зазначає наступне.

Частиною 6 статті 67 Закону України "Про банки та банківську діяльність" передбачено право Національного банку України запровадження особливого режиму контролю за діяльністю банку та призначення куратора банку. Особливий режим контролю є додатковим інструментом банківського нагляду, що використовується, як правило, одночасно із заходами впливу, встановленим статтею 73 цього Закону.

Під час здійснення особливого режиму контролю за діяльністю банку, Національний банк України має право заборонити банку використовувати для розрахунків прямі кореспондентські рахунки та/або вимагати від банку проведення розрахунків виключно через консолідований кореспондентський рахунок.

Статтею 75 Закону України "Про банки та банківську діяльність" передбачено обов'язок Національного банку України прийняти рішення про віднесення банку до категорії проблемних відповідно критеріїв, визначених в ньому.

Рішення Національного банку України про віднесення банку до категорії проблемного є банківською таємницею.

Національний банк України має право заборонити проблемному банку використовувати для розрахунків прямі кореспондентські рахунки та/або вимагати від проблемного банку проведення розрахунків виключно через консолідований кореспондентський рахунок.

Основним підзаконним нормативним актом, що регулює діяльність банків у випадку визнання їх проблемними є Положення про застосування Національним банком України заходів впливу за порушення банківського законодавства, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 17.08.2012 року № 346.

Національний банк України має право запровадити особливий режим контролю за діяльністю банку та призначити куратора банку у випадках, передбачених нормативно-правовими актами Національного банку (п 5.1. Положення).

Згідно з п.п.5.2., 5.3. Положення Національний банк України для здійснення особливого режиму контролю за діяльністю банку одночасно з призначенням куратора банку може залучати фахівців з бухгалтерського обліку, юридичних питань, з питань платіжних систем, інформаційних технологій та з інших питань. Рішення про запровадження особливого режиму контролю за діяльністю банку та призначення куратора банку, строк дії особливого режиму контролю за діяльністю банку та повноважень куратора банку, повноваження куратора банку, відміну/дострокову відміну запровадження особливого режиму контролю за діяльністю банку та призначення куратора банку приймає Правління Національного банку України.

Отже, згадуваними законодавчими актами не встановлено заборони банку після визнання його проблемним укладати договори, відкривати поточні рахунки та зараховувати на рахунок кошти.

Крім того, як зазначено вище, рішення Національного банку України про віднесення банку до категорії проблемного є банківською таємницею. Отже, позивач не міг знати про віднесення Банку до категорії проблемних.

Відповідачем 2 не наведено, а судом не встановлено, підстав для визнання нікчемними договорів банківського вкладу, укладених між позивачами та ПАТ «Міський комерційний банк».

Відповідачем 2 також не надано доказів, які б свідчили, що зазначені правочини є такими, що порушують публічний порядок чи спрямовані на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна держави.

Крім того, в силу положень частини третьої статті 228 Цивільного кодексу України питання недійсності правочину у разі недодержання вимоги щодо його відповідності інтересам держави і суспільства, його моральним засадам вирішується виключно судом.

Враховуючи зазначене, суд приходить до висновку, що доводи Уповноваженої особи Фонду про нікчемність договорів банківського вкладу (депозиту) не знайшли підтвердження під час вирішення справи.

Відповідно до ст. 27 Закону № 4452-VI Уповноважена особа Фонду складає перелік вкладників та визначає розрахункові суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду відповідно до вимог цього Закону та нормативно-правових актів Фонду станом на день отримання рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Уповноважена особа Фонду протягом трьох днів з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку формує повний перелік вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, із визначенням сум, що підлягають відшкодуванню.

Уповноважена особа Фонду зазначає у переліку вкладників суму відшкодування для кожного вкладника, яка розраховується виходячи із сукупного обсягу всіх його вкладів у банку та нарахованих процентів. Нарахування процентів за вкладами припиняється з дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Інформація про вкладника в переліку вкладників має забезпечувати його ідентифікацію відповідно до законодавства.

Протягом шести днів з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку виконавча дирекція Фонду затверджує реєстр вкладників для здійснення виплат відповідно до наданого уповноваженою особою Фонду переліку вкладників. Фонд публікує оголошення про відшкодування коштів вкладникам у газетах "Урядовий кур'єр" або "Голос України" та на своїй офіційній сторінці в мережі Інтернет не пізніше ніж через сім днів з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Уповноважена особа Фонду протягом трьох днів з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію формує перелік вкладників, кошти яких не підлягають відшкодуванню Фондом відповідно до частини четвертої статті 26 цього Закону.

З аналізу вищезазначених норм права вбачається, що Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію наділена повноваженнями щодо формування повного переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, протягом трьох днів з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії, на підставі якого Фонд гарантування вкладів фізичних осіб формує Загальний реєстр вкладників.

Враховуючи, що доводи Уповноваженої особи Фонду про нікчемність договорів банківського вкладу (депозиту) не знайшли підтвердження під час вирішення справи, отже, визнання нікчемними договорів банківського вкладу (депозиту) є безпідставним.

Таким чином, позовні вимоги про визнання протиправною бездіяльності відповідача 2 щодо невключення позивачів до переліку вкладників є обґрунтованими і підлягають задоволенню.

Щодо позовних вимог про зобов'язання Уповноваженої особи Фонду включити позивачів до переліку вкладників та передати до Фонду інформацію про позивачів окремими файлами, що формуються згідно з додатками 9 та 10 Положення про порядок відшкодування Фондом коштів за вкладами суд зазначає наступне.

Суд звертає увагу, що чинним законодавством не передбачена можливість включення особи до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, після складення та затвердження такого переліку вкладників.

Відповідно до п. 12 р. II Положення про порядок відшкодування Фондом гарантування вкладів фізичних осіб коштів за вкладами, затвердженого Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 09.08.2012р. № 14 (в редакції, чинній на день запровадження тимчасової адміністрації в банку) та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 07.09.2012 р. за № 1548/21860 (далі - Положення № 14) передбачено, що протягом процедури здійснення тимчасової адміністрації в банку уповноважена особа Фонду може надавати до Фонду додаткову інформацію про вкладників, яким необхідно здійснити виплати за рахунок цільової позики.

Пунктом 6. р. III Положення № 14 передбачено, що протягом процедури ліквідації уповноважена особа Фонду може надавати до Фонду додаткову інформацію про вкладників стосовно, зокрема: зменшення (збільшення) кількості вкладників, яким необхідно здійснити виплати відшкодування; зміни розміру належних їм сум; зміни особи вкладника; змін реквізитів вкладників; змін розміру сум разом із змінами реквізитів вкладників. Додаткова інформація залежно від її типу надається окремими файлами, що формуються згідно з додатками 9 та 10 до цього Положення.

Окрім того, відповідно до редакції Положення №14, яка чинна на час вирішення справи по суті, зокрема, п. 3 р. ІІ Положення Банк має право надати до Фонду зміни та уточнення до бази даних про вкладників. Зміни надаються до Фонду на паперових та електронних носіях разом із супровідним листом. У супровідному листі зазначаються:

тип змін (зміна реквізитів вкладника без зміни гарантованої суми відшкодування, тимчасове обмеження, зняття тимчасового обмеження, зміна сум залишків коштів тощо);

кількість інформаційних рядків, що змінюються;

підсумкові значення сум у файлі змін (за записами, що змінюються).

Усі зміни до бази даних про вкладників надаються окремими файлами відповідно до типу змін.

Таким чином, враховуючи норми чинного законодавства на час виведення неплатоспроможного банку з ринку та винесення рішення по суті, Уповноважена особа Фонду може надавати до Фонду зміни та уточнення до бази даних про вкладників.

Встановивши, що внаслідок протиправної бездіяльності Уповноваженої особи Фонду щодо невключення позивачів до переліку вкладників відбулось порушення прав позивачів, суд вважає за необхідне, з урахуванням положень ст.. 11 Кодексу адміністративного судочинства України, зобов'язати відповідача 2 подати до Фонду додаткову інформацію щодо позивачів як вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами в ПАТ «Банк Михайлівський» за рахунок Фонду.

Окрім того, щодо позовних вимог про визнання протиправними та скасування висновків Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Міський комерційний банк» Оберемка Р. А., що викладені у листах від 12.02.2016 року про нікчемність правочинів.

Суд зазначає, що вказаними листами лише проінформовано позивачів про нікчемність договорів, будь-яких юридичних наслідків дані листи для позивачів не створюють, а отже, вони не є рішеннями суб'єкта владних повноважень в розумінні Кодексу адміністративного судочинства України, що свідчить про те, що позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.

Щодо позовних вимог про визнання протиправною бездіяльності Фонду щодо невключення позивачів до Загального реєстру вкладників ПАТ «Міський комерційний банк», зобов'язання Фонду включити позивачів в Загальний реєстр вкладників, затвердити Загальний реєстр вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами в ПАТ «Міський комерційний банк» за рахунок Фонду відомості про позивачів та вчинити дії щодо виплати грошових коштів позивачам суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 5 ст. 27 Закону № 4452-VI протягом шести днів з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку виконавча дирекція Фонду затверджує реєстр вкладників для здійснення виплат відповідно до наданого уповноваженою особою Фонду переліку вкладників. Фонд публікує оголошення про відшкодування коштів вкладникам у газетах "Урядовий кур'єр" або "Голос України" та на своїй офіційній сторінці в мережі Інтернет не пізніше ніж через сім днів з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Згідно з п. 3 ч. 3 Положення №14 Фонд складає на підставі Переліку реєстр відшкодувань вкладникам для здійснення виплат за формою, наведеною у додатку 5 до цього Положення (далі - Загальний реєстр), що затверджується виконавчою дирекцією Фонду.

Отже, загальний реєстр вкладників формується Фондом виключно на підставі Переліку вкладників або додаткової інформації, поданої Уповноваженою особою Фонду.

В той же час, у переданому Уповноваженою особою переліку вкладників ПАТ «Міський комерційний банк» інформація про позивачів була відсутня, що свідчить про відсутність протиправної бездіяльності з боку Фонду.

Фонд в силу вищезазначених норм законодавства зобов'язаний включити позивачів до загального реєстру вкладників ПАТ «Міський комерційний банк» для здійснення виплат коштів за банківськими вкладами за рахунок відповідача 2 за договорами банківського вкладу після подання Уповноваженою особою Фонду інформації щодо позивачів, як вкладників, які мають право на відшкодування коштів за рахунок Фонду.

Більш того, тільки після внесення інформації про позивачів в Загальний реєстр Фонд зможе вчинити дії щодо виплати грошових коштів позивачам.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що вимоги позивачів в цій частині є передчасними, а тому не підлягають задоволенню.

Відповідно до частин 1, 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Враховуючи зазначене, суд дійшов висновку про часткову обґрунтованість позовних вимог і наявність підстав для їх часткового задоволення.

Згідно вимог ч. 3 ст. 94 КАС України якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог, а відповідачу - відповідно до тієї частити вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Стосовно правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постановах від 16.02.2016 року у справі №21-4846а15 та від 15.06.2016 року у справі №826/20410/14, щодо того, що на спори, які виникають на стадії ліквідації (банкрутства) банку, не поширюється юрисдикція адміністративних судів, суд зазначає наступне.

Так, згідно з ч. 1 ст. 244-2 КАС України, висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 237 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів.

Однак, суд вважає за доцільне та необхідне відступити від правової позиції, викладеної у постановах Верховного Суду України виходячи із нижче викладених мотивів.

Висновок Верховного Суду України у зазначеній постанові зводиться до того, що юрисдикція адміністративних судів не поширюється на вищевказані спірні правовідносини, які врегульовані нормами Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», а тому спори, які виникають на стадії ліквідації банку належить розглядати в порядку ГПК України.

Проте, проаналізувавши положення Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» суд приходить висновком, що ним регулюються відносини щодо відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом, які вирішуються в порядку ГПК України.

Однак, суд звертає увагу на те, що в даній адміністративній справі вирішуються спірні відносини в рамках Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Вказаний Закон є спеціальним, яким в свою чергу врегульовано правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами, а також відносини між Фондом, банками, Національним банком України (статті 1 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб»).

Системний аналіз положень вищезазначеного Закону дає підстави суду дійти до висновку, що в даному випадку ліквідаційна процедура, яка застосовується при ліквідації банку в силу відмінного правового регулювання відрізняється від процедури передбаченої Законом України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом». Зокрема, в силу положень статті 7 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» порядок ліквідації банкрута здійснюється шляхом застосування судових процедур банкрутства.

Тобто, необхідною умовою для застосування до спірних правовідносин в частині задоволення кредиторських вимог в силу Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» є безпосередня наявність порушення справи про банкрутство в Господарському суді.

Натомість, у даному випадку, ліквідація банку, здійснюється на підставі Постанови Правління Національного банку України в рамках Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», яким в свою чергу не передбачено порушення справи про банкрутство в Господарському суді, а тому в даному випадку застосування Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» до спірних правовідносин не підлягає і, як наслідок, відсутні підстави для відмови у відкритті провадження у справі чи закриття провадження у справі з підстав непідсудності.

Суд вважає за необхідне окремо зазначити, що правовідносини між Фондом і вкладниками, які претендують на отримання відшкодування за рахунок коштів Фонду, складаються без участі банка-боржника.

Учасниками цих правовідносин є виключно вкладники та Фонд, і саме в них виникають відповідні права та обов'язки.

Банк, який ліквідується, жодним чином не впливає на той факт, чи буде особу включено до переліку тих, хто має право на відшкодування за рахунок коштів Фонду. Це питання відповідно до норм Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» вирішує виключно Фонд. Отже, правовідносини між Фондом та вкладниками не породжують прав та обов'язків для банку.

Враховуючи усе вищезазначене, суд приходить до висновку, що за своїм характером спір між уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб і вкладниками банку щодо включення відповідних фізичних осіб до переліку вкладників, які мають право на відшкодування за рахунок коштів Фонду, є публічно-правовим.

Керуючись ст.ст. 94, 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Міський комерційний банк» щодо невключення ОСОБА_3 (ідентифікаційний номер НОМЕР_3), ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1), ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2), ОСОБА_4 (ідентифікаційний номер НОМЕР_4) до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами в публічному акціонерному товаристві «Міський комерційний банк» за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб з належними їм сумами: ОСОБА_3 у розмірі 188 308,88 грн., ОСОБА_1 у розмірі 107 605,06 грн., ОСОБА_9 у розмірі 192 613,08 грн., ОСОБА_4 у розмірі 107 605,06 грн.

Зобов'язати Уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Міський комерційний банк» подати до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб додаткову інформацію про ОСОБА_3 (ідентифікаційний номер НОМЕР_3), ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1), ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2), ОСОБА_4 (ідентифікаційний номер НОМЕР_4) щодо включення їх до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, із зазначенням належних сум відшкодування: ОСОБА_3 у розмірі 188 308,88 грн., ОСОБА_1 у розмірі 107 605,06 грн., ОСОБА_9 у розмірі 192 613,08 грн., ОСОБА_4 у розмірі 107 605,06 грн.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Присудити на користь ОСОБА_3 (ідентифікаційний номер НОМЕР_3), ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1), ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2), ОСОБА_4 (ідентифікаційний номер НОМЕР_4) понесені ними витрати по сплаті судового збору у розмірі 73,08 кожному за рахунок бюджетних асигнувань Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Міський комерційний банк».

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подачі до Окружного адміністративного суду міста Києва апеляційної скарги на постанову протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає до Київського апеляційного адміністративного суду.

Якщо апеляційна скарга не була подана у строк, встановлений ст. 186 Кодексу адміністративного судочинства України, постанова набирає законної сили після закінчення цього строку.

Суддя Є.В. Аблов