Справа № 813/233/17
Суддя: Сакалош Володимир Миколайович
Дата ухвалення: 2017-03-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 березня 2017 року № 813/233/17

м.Львів

Львівський окружний адміністративний суд у складі:

Головуючого-судді Сакалоша В.М.,

за участю секретаря судового засідання Олійника Ю.В.,

позивача ОСОБА_1,

представника відповідача Попадюк Н.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Самбірської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Львівській області про визнання протиправними і скасування податкових повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О В И В :

12 січня 2017 року на розгляд Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (надалі по тексту - ОСОБА_1, позивач) до Самбірської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Львівській області (надалі по тексту - Самбірська ОДПІ ГУ ДФС у Львівській області, відповідач), в якій просить суд:

-визнати протиправним та скасувати податкові повідомлення-рішення від 06.06.2016 року №, №.

Ухвалами суду від 13.01.2017 року у даній адміністративній справі відкрито провадження, закінчено підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 06.06.2016 року Самбірською ОДПІ ГУ ДФС у Львівській області протиправно прийнято податкове повідомлення-рішення № від 06.06.2016 року на підставі акта №170/13-00/НОМЕР_1 від 20.05.2016 року, яким встановлено порушення гл.4 ст.167 п.167.1 Податкового кодексу України (надалі по тексту - ПК України) у зв'язку із чим збільшено суму грошового зобов'язання за платежем податок на доходи фізичних осіб, що сплачуються фізичними особами за результатами річного декларування на суму 12830,31 грн. та податкове повідомлення-рішення від 06.06.2016 року № за штрафними (фінансовими санкціями) санкціями на суму 170 грн. Висновки щодо порушення податкового законодавства грунтуються на тому, що позивач нібито отримала дохід у вигляді анульованої заборгованості в сумі 61810,90 грн. та зобов'язана була задекларувати його в річній податковій декларації про майновий стан і доходи і сплатити податкове зобов'язання. На переконання позивача, прощена сума боргу жодним чином не є доходом та додатковим благом, оскільки нарахування пені є засобом забезпечення виконання договірних зобов'язань, проте сума нарахованої пені не отримується боржником в грошовій формі, а банк вправі як стягувати її, так і не стягувати. Пеня за несвоєчасне виконання грошового зобов'язання, нарахована банком відповідно до умов договору та анульована за його рішенням, не є доходом платника податків в розумінні ПК України, який підлягає оподаткуванню згідно з абзацом «д» підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України (надалі по тексту - ПК України). Таким чином просить позов задовольнити у повному обсязі.

На заперечення позовних вимог 07.02.2017 року відповідачем було подано заперечення на позовну заяву та 20.03.2017 року додаткові заперечення на позовну заяву. У поданому запереченні відповідач обґрунтовує законність оспорюваних рішень. Додатково відповідач наголошує, що винесенні рішення є законними та обґрунтованими.

Водночас, відповідач стверджує, що в процесі проведення перевірки позивача встановлено, що згідно з інформацією ПАТ «Універсал банк», надісланої листами від 13.10.2015 року №2809ГО та від 21.04.2016 року №1432ГО, в період з 01.01.2014 року по 31.12.2014 року фізична особа - платник податку ОСОБА_1, окрім отриманих доходів, обов'язок щодо відображення яких у податковій декларації вважається виконаним і податкова декларація не подається, фактично отримала дохід у вигляді анулювання (прощення) заборгованості кредитором. Відповідно з відомостями ЦБД ДРФО ДФС України про суми виплачених доходів фізична особа - платник податку ОСОБА_1 у I кварталі 2014 року отримала дохід у вигляді додаткового блага за ознакою доходу « 126», який відповідно до абз. «д» пп.164.2.17 п.164.2 ст.164 ПК України підлягає включенню до загального місячного (річного) оподаткованого доходу та відображенню платником податку в річній декларації про майновий стан і доходи (податковій декларації). Таким чином, просить у задоволені позову відмовити повністю у зв'язку із безпідставністю.

Заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши і дослідивши подані документи та матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що Самбірською об'єднаною державною податковою інспекцією Головного управління ДФС у Львівській області проведено документальну позапланову невиїзну перевірку позивача щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати до бюджету податку на доходи фізичних осіб, за результатами якої складено акт від 20.05.2016 року №170/13-00/НОМЕР_1.

Як вбачається зі змісту акта перевірки, відповідно до відомостей ЦБД ДРФО ДФС України та інформацією ПАТ «Універсал банк», надісланої листами від 13.10.2015 року №2809ГО та від 21.04.2016 року №1432ГО, в період з 01.01.2014 року по 31.12.2014 року фізична особа - платник податку ОСОБА_1, окрім отриманих доходів, обов'язок щодо відображення яких у податковій декларації вважається виконаним і податкова декларація не подається, фактично отримала дохід у вигляді анулювання (прощення) заборгованості кредитором в сумі 61810,90 грн. Вказані доходи є сумою анульованого боргу, яка складається з основного боргу за кредитом, процентів за користування кредитом.

На підставі вказаного акта, відповідачем прийнято податкові повідомлення рішення від 06.06.2016 року №, яким збільшено суму грошового зобов'язання за платежем податок на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування на загальну суму 12830,31 грн., із них за основним платежем 10264,25 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями 2566,06 грн. та №, яким збільшено суму грошового зобов'язання за платежем податок на доходи фізичних осіб, що справляється фізичними особами за результатами річного декларування на 170,00 грн.

Вважаючи вищевказані рішення такими, що було прийнято з порушенням норм діючого законодавства, ОСОБА_1, звернулася з відповідним позовом до суду.

Даючи правову оцінку спірним правовідносинам, судом враховано наступні обставини справи та норми чинного законодавства.

У відповідності до вимог ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

22.04.2008 року між ВАТ «Універсал банк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №CL36536. Згідно даного договору ОСОБА_1 було отримано кредитні кошти в сумі 3500 (три тисячі п'ятсот) доларів США.

Відповідно до акту припинення зобов'язань за договором №CL36536 від 22.04.2008 року, станом на 19 березня 2014 року загальний розмір заборгованості позивальника перед кредитором за договором №CL36536 від 22.04.2008 року становить 6232,32 доларів США. З моменту підписання сторонами цього акта заборгованість позивальника перед кредитором в сумі 6232,32 доларів США вважається погашеною повністю шляхом прощення кредитором такої заборгованості позичальнику на підставі ст.695 Цивільного кодексу України «прощення боргу», а позивальник вважається таким, що виконав свої зобов'язання за основним договором в повному обсязі.

Відповідно до листа ПАТ «Універсал Банк» 13.10.2015 року №2809ГО та від 21.04.2016 року №1432ГО сума анульованого боргу позивача складається з суми основного боргу за кредитом (тіло кредиту) у розмірі 11638,14 грн. та процентів за користування кредитом у розмірі 50172,76 грн.

Відповідно до п.п.164.1.3 п. 164.1 ст.164 ПК України загальний річний оподатковуваний дохід дорівнює сумі загальних місячних оподатковуваних доходів, отриманих протягом такого звітного податкового року, доходів, отриманих фізичною особою - підприємцем від провадження господарської діяльності та доходів, отриманих фізичною особою, яка проводить незалежну професійну діяльність.

Згідно пункту 164.3 статті 164 ПК України при визначенні бази оподаткування враховуються всі доходи платника податку, отримані ним як у грошовій так і не грошовій формах.

Підпунктом 14.1.56 пункту 14.1 статті 14 ПК України встановлено, що доходи І загальна сума доходу платника податку від усіх видів діяльності, отриманого (нарахованого) протягом звітного періоду в грошовій, матеріальній або нематеріальній формах як на території України, її континентальному шельфі у виключній (морській) економічній зоні, так і за їх межами.

Згідно з п. 164.2 ст.164 ПК України до загального місячного (річного)" оподатковуваного доходу платника податку включаються також дохід, отриманий платником податку як додаткове благо (крім випадків, передбачених ст.165 цього Кодексу).

Відповідно до пп.14.1.47 п.14.1 ст. 14 ПК України додаткове благо - кошти, матеріальні чи нематеріальні цінності, послуги, інші види доходу, що виплачуються (надаються) платнику податку податковим агентом, якщо такий дохід не є заробітною платою та не пов'язаний з виконанням обов'язків трудового найму або не є винагородою за цивільно-правовими договорами (угодами), укладеними з таким платником податку (крім випадків, прямо передбачених Нормами розділу IV цього Кодексу).

Відповідно до пп.163.1.1, пп.163.1.2 п.163.1 ст.163 ПК України об'єктом оподаткування резидента є: загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід; доходи з джерела. їх походження в Україні, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання).

Згідно п. 164.1 ст.164 ПК України базою оподаткування є загальний оподатковуваний дохід, з урахуванням особливостей, визначених цим розділом.

Відповідно до п.п.164.1.1 ст.164 Податкового Кодексу України загальний оподатковуваний дохід складається з доходів, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання), доходів, які оподатковуються у складі загального річного оподатковуваного доходу/ та доходів, які оподатковуються за іншими правилами, визначеними цим Кодексом.

За змістом абз. «д» пп. 164.2.17 п. 164.2 ст.164 ПК України (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід, отриманий платником податку як додаткове, благо (крім випадків, передбачених статтею 165 цього Кодексу) у вигляді суми боргу платника податку, анульованого кредитором за його самостійним рішенням, не пов'язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності. Якщо кредитор повідомляє платника податку - боржника рекомендованим листом з повідомленням про вручення про анулювання боргу та включає суму анульованого боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, за підсумками звітного періоду, у якому такий борг було анульовано, такий боржник самостійно сплачує податок з таких доходів та відображає їх у річній податковій декларації.

Слід зазначити, що відповідно до ч,2 ст.533 Цивільного кодексу України, якщо в зобов'язанні визначеної грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті в гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу. якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Отже, з аналізу зазначеної норми абз. «д» пп. 164.2.17 п. 164.2 ст.164 ПК України сума боргу платника податку, анульованого кредитором за його самостійним рішенням, не пов'язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності, є додатковим благом такого платника податку (крім випадків, передбачених статтею 165 цього Кодексу), яке включається до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку.

При цьому відповідно до змісту розглядуваного законодавчого припису сума анульовано:.» податкового боргу включає як основну суму кредиту, так і нараховані відсотки. Адже в аналізованій нормі йдеться про борг в цілому, тобто про загальну суму фінансових зобов'язань, що підлягають погашенню боржником, незалежно від підстави їх виникнення.

Згідно п.6.1 ст.6 ПК України (чинного на момент виникнення спірних правовідносин), податком є обов'язковий, безумовний платіж до відповідного бюджету, що справляється з платника податку відповідно до цього Кодексу.

Так, вказане узгоджується з практикою Вищого адміністративного суду України викладеної в ухвалах від 16.03.2016 року у справі №К/800/8588/15, від 19.10.2016 року у справі №К/800/39670/15.

Судом встановлено із матеріалів справи, що згідно з інформацією, наданою ПАТ «Універсал банк» листом та від 21.04.2016 №1432ГО, сума прощеного боргу складається з суми прощених тіла кредиту та процентів за користування кредитом.

Оскільки сума прощеного боргу не включає пені, посилання позивача на практику Верховного суду України, викладені у постанові від 16.09.2015 року №21-1364а15, є безпідставним.

Згідно ж з визначенням, що міститься у підпункті 14.1.206 пункту 14.1 статті 14 ПК України, проценти - це дохід, який сплачується (нараховується) позичальником на користь кредитора як плата за використання залучених на визначений або невизначений строк коштів або майна.

Відповідно до частини першої статті 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов 'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відтак, проценти є складовою заборгованості (боргу), що підлягають сплаті кредиторові.

Відповідно до положень пп. 168.1.3 п. 168.1 ст. 168 ПК України якщо згідно з нормами розділу IV Кодексу окремі види оподатковуваних доходів (прибутків) не підлягають оподаткуванню під час їх нарахування чи виплати, але не є звільненими від оподаткування, платник податку зобов'язаний самостійно включити суму таких доходів до загального річного оподатковуваного доходу та подати річну декларацію з цього податку.

Згідно з п.49.1 ст.49 ПК України податкова декларація подається за звітний період в установлені цим Кодексом строки до контролюючого органу, в якому перебуває на обліку платник податків.

Підпунктом 49.18.4 п.49.18 ст.49 ПК України передбачено, що Податкова декларація для платників ПДФО подається до 1 травня року, що настає за звітним.

При цьому згідно з п. 179.7 ст. 179 ПК України від 02.12.2010р. № 2755-УІ із змінами та доповненнями фізична особа - платник податку зобов'язаний самостійно до 1 серпня року, що настає за звітним, сплатити суму податкового зобов'язання, зазначену в поданій ним Податковій декларації.

Отже, платник, якому банк з тих, чи інших причин простив кредит або його частину, зобов'язаний подати річну податкову декларацію до контролюючого органу за місцем податкової адреси, в якій відображає дохід і самостійно до 1 серпня року, що настає за звітним, має сплатити зазначену суму податкового зобов'язання.

Таким чином, ОСОБА_1 мала подати до 1 травня 2015 року декларацію за звітний період та самостійно до 1 серпня 2015 року мала сплатити суму податкового зобов'язання.

Частиною 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема, з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ст.6 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в адміністративному суді, до підсудності якого вона віднесена цим Кодексом. Відмова від права на звернення до суду є недійсною.

Частиною 1 ст.11 КАС України визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з ч.2 ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. Відповідно до ч.2 цієї ж статті, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. При цьому, суд вважає за потрібне наголосити на необхідності дотримуватися й позиції, висловленої у рішенні Європейського Суду з прав людини у п.53 рішення у справі «Федорченко та Лозенко проти України», відповідно до якої суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумними сумнівом».

За наслідками розгляду справи суд дійшов висновку, що відповідач як суб'єкт владних повноважень, представив суду достатні та допустимі докази на спростування вищенаведених у позові обставин, у зв'язку з чим суд відмовляє у задоволенні позову у повному обсязі.

Відповідно до вимог ст. 94 КАС України, судові витрати слід залишити за позивачем.

Керуючись ст.ст.2, 7-14, 18, 19, 69-71, 72, 94, 158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

У задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі у відповідності до ч.3 ст.160 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішення за наслідками апеляційного провадження.

Суддя Сакалош В.М.

Повний текст постанови виготовлений та підписаний 27 березня 2017 року.