Справа № 813/4485/16
Суддя: Сакалош Володимир Миколайович
Дата ухвалення: 2017-03-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 березня 2017 року № 813/4485/16

м.Львів

Львівський окружний адміністративний суд у складі:

Головуючого-судді Сакалоша В.М.,

за участю секретаря судового засідання Василько А.В.,

представника позивача Хамуляка О.Б.,

представника відповідача Рудницької М.О.,

представника третьої особи 1 Жулінського А.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Іскра» до Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Публічного акціонерного товариства «ВіЕс Банк», Приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Барбуляк Христини Миколаївни про визнання протиправними і скасування постанов, -

В С Т А Н О В И В :

На розгляд Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява Публічного акціонерного товариства «Іскра» до Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, в якій згідно заяви про зміну позовних вимог просить суд:

-визнати протиправною та скасувати постанову Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної служби Міністерства юстиції України про відкриття виконавчого провадження №53069664 від 08.12.2016 року;

-визнати протиправною та скасувати постанову Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про арешт майна боржника від 20.12.2016 року.

Ухвалами судді від 21.12.2016 року було відкрито провадження у даній справі, закінчено підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Хід розгляду справи відображений в ухвалах суду.

31.01.2017 року протокольною ухвалою суду до участі у справі було залучено третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Публічне акціонерне товариство «ВіЕс Банк».

16.02.2017 року протокольною ухвалою суду до участі у справі було залучено третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Барбуляк Христину Миколаївну.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 08.12.2016 року державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, якою відкрито виконавче провадження №53069664 з примусового виконання виконавчого напису нотаріуса №3509 від 24.11.2015 року. 20.12.2016 року при примусовому виконанні вказаного виконавчого напису державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України винесено постанову про арешт майна боржника, якою накладено арешт на транспортні засоби, що належать ПАТ «Іскра» (68 транспортних засобів) в межах суми стягнення 117535718,80 грн. Позивач, вважає, що дії державного виконавця з відкриття виконавчого провадження та накладення арешту на майно боржника є незаконними, а дані постанови суперечать вимогам Закону України «Про виконавче провадження» і підлягають скасуванню. На переконання позивача виконавчий напис пред'явлено до виконання і відкрито виконавче провадження після спливу річного строку з моменту його вчинення. Тому, відкриття виконавчого провадження №53069664 суперечить вимогам чинного законодавства. Окрім цього, перед накладенням арешту на транспортні засоби позивача, державний виконавець зобов'язаний був винести постанову про звернення стягнення на майно боржника, що ним не було зроблено. Таким чином просить позов задовольнити у повному обсязі.

Всупереч позовним вимогам 16.03.2017 року відповідачем було подано заперечення на позовну заяву та 23.03.2017 року додаткові заперечення на позовну заяву. У поданих запереченнях відповідач обґрунтовує законність винесення оспорюваних постанов, наголошує, що винесенні постанови відповідають вимогам чинного законодавства.

Водночас, відповідач додатково наголошує, що ПАТ «Іскра» погоджується з тим фактом що фактично виконавчий напис було вчинено 24.11.2016 року що підтверджується ухвалою Господарського суду Львівської області від 16.01.2017 року №914/3218/16 у якій зазначено що ПАТ «Іскра» просить вжити заходів забезпечення позову щодо зупинення виконання виконавчого напису №3509 від 24.11.2016 року. У зв'язку з наведеним, просить у задоволені позову відмовити повністю.

Третя особа - Публічне акціонерне товариство «ВіЕс Банк» проти позову заперечило з підстав наведених у запереченнях на позовну заяву. Просить у задоволенні позовних вимог позивача відмовити повністю.

Третя особа - Приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Барбуляк Христина Миколаївна, жодних пояснень по суті позовних вимог чи будь-яких інших клопотань до матеріалів справи не долучала та до суду не подавала.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав повністю, надав пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві, заяві про зміну позовних вимог та просив позов задовольнити повністю.

У судовому засіданні представник відповідача проти позову заперечила, надала пояснення, аналогічні викладеним у запереченнях та додаткових запереченнях на позов та просила суд у позові відмовити повністю, у зв'язку з його безпідставністю.

Представник третьої особи Публічного акціонерного товариства «ВіЕс Банк» у судовому засіданні проти позову заперечив та просив у задоволенні позову відмовити повністю.

Третя особи - Приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Барбуляк Христина Миколаївна явку уповноважених представників у судове засідання не забезпечив, хоча належним чином був повідомлений про дату , час та місце судового засідання.

Заслухавши пояснення представників сторін та інших учасників процесу, розглянувши і дослідивши подані документи та матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті суд вважає, що у задоволенні позову слід відмовити, з наступних підстав.

Судом встановлено, що 15.06.2012 року між ПАТ «Іскра» та ПАТ «ВіЕс Банк» було укладено кредитний договір №KU017692.

29.04.2015 року в забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між ПАТ «Іскра» та ПАТ «ВіЕс Банк» було укладено договір застави, посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Грищенко Н.О. зареєстрованого в реєстрі за №1372, згідно з умовами якого, в забезпечення виконання зобов'язань за вказаним договором ПАТ «Іскра» передало Банку у заставу належне йому на праві власності рухоме майно, а саме: 68 транспортних засобів.

08.12.2016 року державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, якою відкрито виконавче провадження №53069664 з примусового виконання виконавчого напису нотаріуса винесеного Приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Барбуляк Христиною Миколаївною №3509 від 24.11.2015 року.

20.12.2016 року при примусовому виконанні вказаного виконавчого напису державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України винесено постанову про арешт майна боржника, якою накладено арешт на транспортні засоби, що належать ПАТ «Іскра» (68 транспортних засобів) в межах суми стягнення 117535718,80 грн.

Вважаючи вищевказані постанови такими, що було прийняті з порушенням норм діючого законодавства, ПАТ «Іскра», звернулася з відповідним позовом до суду.

Даючи правову оцінку спірним правовідносинам, судом враховано наступні обставини справи та норми чинного законодавства.

У відповідності до вимог ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Спеціальним Законом, що регулює діяльність з примусового виконання виконавчих документів - виконавчих листів, наказів, виданих на примусове виконання Рішень судів, виконавчих написів, посвідчень комісій по трудових спорах тощо - є Закон України «Про виконавче провадження» №1404-VIII від 02.06.2016 року.

Зокрема, ст.3 Закону України «Про виконавче провадження», визначено документи, які підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до вказаного Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів:

1)виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України;

2)ухвал, постанов судів у цивільних, господарських, адміністративних справах, справах про адміністративні правопорушення, кримінальних провадженнях у випадках, передбачених законом;

3)виконавчих написів нотаріусів;

4)посвідчень комісій по трудових спорах, що видаються на підставі відповідних рішень таких комісій;

5)постанов державних виконавців про стягнення виконавчого збору, постанов державних виконавців чи приватних виконавців про стягнення витрат виконавчого провадження, про накладення штрафу, постанов приватних виконавців про стягнення основної винагороди;

6)постанов органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення у випадках, передбачених законом;

7)рішень інших державних органів та рішень Національного банку України, які законом визнані виконавчими документами;

8)рішень Європейського суду з прав людини з урахуванням особливостей, передбачених Законом України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», а також рішень інших міжнародних юрисдикційних органів у випадках, передбачених міжнародним договором України;

9)рішень (постанов) суб'єктів державного фінансового моніторингу (їх уповноважених посадових осіб), якщо їх виконання за законом покладено на органи та осіб, які здійснюють примусове виконання рішень.

Статтею 12 Закону України «Про виконавче провадження» визначений строк пред'явлення виконавчих документів до виконання - виконавчі документи можуть бути пред'явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред'явлені до примусового виконання протягом трьох місяців. Інших норм, які б встановлювали інші строки пред'явлення виконавчих документів до виконання Закону України «Про виконавче провадження» не встановлено.

Відповідно до ст.56 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна.

Однак у п.3 ч.5 ст.13 Закону України «Про виконавче провадження» чітко зазначено, що порушення строків прийняття рішень та вчинення виконавчих дій виконавцями не є підставою для скасування такого рішення чи виконавчої дії.

Водночас, Закон України «Про виконавче провадження» не встановлює норм, які б передбачали недійсність Постанови виконавця про арешт майна (коштів) на тій підставі, що така Постанова про арешт винесена за межами строків, визначених ст.56 Закону.

Разом із тим, встановивши обов'язок виконавця винести Постанову про арешт майна (коштів) одночасно із Постановою про відкриття виконавчого провадження, але не пізніше наступного дня, законодавець не мав на меті обмежити право виконавця накласти арешт на майно боржника лише під час винесення Постанови; такі стислі строки встановлені законодавцем виключно із метою захисту законних інтересів стягувана.

Відповідно до ст.87 Закону України «Про нотаріат», для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

При цьому, нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років,а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року.

Як вбачається із матеріалів справи, для вчинення виконавчого напису ПАТ «ВіЕс Банк» керуючись вказаними положеннями та положеннями Постанови Кабінету Міністрів України №1172 від 29.06.1999 року, 24.11.2016 року було подано заяву про вчинення виконавчого напису.

Так, із даних Єдиного реєстру спеціальних бланків нотаріальних документів вбачається, що бланки серії НВХ №14 було витрачено саме 24 листопада 2016 року. із цього слідує, що виконавчий напис за №3509 було вчинено у листопаді 2016 року.

Водночас, суд зазначає, що у постановах про відкриття виконавчого провадження від 08.12.2016 року та про арешт коштів майна боржника від 20.12.2016 року державним виконавцем допущено помилку в році виконавчого напису, вказано що виконавчий напис виданий 2015 року замість 2016 року.

Зокрема, варто наголосити, що в контексті наведеного вище, ПАТ «Іскра» погоджується з тим фактом, що фактично виконавчий напис було вчинено 24.11.2016 року, що підтверджується ухвалою Господарського суду Львівської області від 16.01.2017 року №914/3218/16 у якій зазначено, що ПАТ «Іскра» просить вжити заходів забезпечення позову щодо зупинення виконання виконавчого напису №3509 від 24.11.2016 року.

Більше того, ухвалою Господарського суду Львівської області від 16.01.2017 року забезпечено позов у справі №914/3218/16 за позовом Публічного акціонерного товариства «Іскра» до Публічного акціонерного товариства «ВіЕс Банк» за участю третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Барбуляк Христини Миколаївни про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню. Зокрема, зупинено стягнення на підставі виконавчого напису від 24.11.2016 року №3509 вчиненого Приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Барбуляк Христиною Миколаївною.

Окрім цього, суд не бере до уваги посилання позивача в позовній заяві на те, що державним виконавцем не винесено постанову про звернення стягнення на майно, однак одночасно дає відповідь посилаючись на ч.1 ст.48 Закону України «Про виконавче провадження» згідно якої звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації. Згідно ч.2 ст.56 арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Закон та Інструкція з організації примусового виконання рішень не передбачає винесення спеціальної постанови про звернення стягнення на майно.

З огляду на вищенаведене, суд дійшов висновку, що відповідач в межах своїх повноважень та керуючись нормами Закону України «Про виконавче провадження» правомірно винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №53069664 від 08.12.2016 року та постанову про арешт майна боржника від 20.12.2016 року, відтак, в суду немає жодних підстав для визнання оскаржуваних постанов протиправними та їх скасування.

Частиною 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема, з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ст.6 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в адміністративному суді, до підсудності якого вона віднесена цим Кодексом. Відмова від права на звернення до суду є недійсною.

Частиною 1 ст.11 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з ч.2 ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. Відповідно до ч.2 цієї ж статті, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. При цьому, суд вважає за потрібне наголосити на необхідності дотримуватися й позиції, висловленої у рішенні Європейського Суду з прав людини у п.53 рішення у справі «Федорченко та Лозенко проти України», відповідно до якої суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумними сумнівом».

За наслідками розгляду справи суд дійшов висновку, що відповідач як суб'єкт владних повноважень, представив суду достатні та допустимі докази на спростування вищенаведених у позові обставин, у зв'язку з чим суд відмовляє у задоволенні позову у повному обсязі.

Відповідно до вимог ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України, судові витрати слід залишити за позивачем.

Керуючись ст.ст.2, 7-14, 18, 19, 69-71, 72, 94, 158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

У задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі у відповідності до ч.3 ст.160 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішення за наслідками апеляційного провадження.

Суддя Сакалош В.М.

Повний текст постанови виготовлений та підписаний 28 березня 2017 року.