Справа № 826/9753/16
Суддя: Аблов Є.В.
Дата ухвалення: 2017-03-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

27 березня 2017 року № 826/9753/16

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі: головуючого судді Аблова Є.В., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства Банк «Контракт» Шкурка Віктора Михайловича, Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про визнання протиправними дій та бездіяльності, зобов'язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

З позовом до Окружного адміністративного суду міста Києва звернулась ОСОБА_1(надалі також позивач) до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства Банк «Контракт» Шкурка Віктора Михайловича (надалі - Уповноважена особа Фонду, відповідач 1), Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (надалі - Фонд, відповідач 2), про:

визнання протиправними дій Уповноваженої особи Фонду з обмеження здійснення банківських операцій щодо виплати коштів за рахунком позивача, відкритим за Договором банківського вкладу на вимогу «Зручний Контракт» №1313/2015 від 11.09.2015р., укладеним між позивачем та ПАТ Банк «Контракт»;

визнання протиправною бездіяльності щодо невключення позивача до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, за Договором банківського вкладу на вимогу «Зручний Контракт» №1313/2015 від 11.09.2015р., укладеним між позивачем та ПАТ Банк «Контракт»;

зобов'язання Уповноваженої особи Фонду подати до Фонду додаткову інформацію щодо позивача як вкладника, який має право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, за Договором банківського вкладу на вимогу «Зручний Контракт» №1313/2015 від 11.09.2015р., укладеним між позивачем та ПАТ Банк «Контракт»;

зобов'язання Фонду включити інформацію щодо позивача до загального реєстру вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами в ПАТ Банк «Контракт» за Договором банківського вкладу на вимогу «Зручний Контракт» №1313/2015 від 11.09.2015р., укладеним між позивачем та ПАТ Банк «Контракт».

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що Уповноваженою особою Фонду в порушення норм чинного законодавства, протиправно обмежено здійснення банківських операцій щодо виплати коштів за рахунком позивача та не включено позивача до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами в ПАТ Банк «Контрак» за рахунок Фонду.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав повністю, просив суд позов задовольнити.

Представник відповідача 1 у судовому засіданні проти задоволення позову заперечував, у письмових запереченнях зазначив суду, що включення певного вкладника банку до повного переліку вкладників, а потім і до загального реєстру, означає підтвердження права цієї особи на отримання коштів від Фонду.

Відповідач 1 зазначає, що ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 28.01.2016 року по справі №11-сс/796/402/2016 щодо розслідування у кримінальному провадженні було ухвалено накладення арешту на банківський рахунок позивача, відкритий у ПАТ Банку «Контракт», із забороною проведення видаткових операцій. Відповідно до частини 4 статті 26 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» Фонд не відшкодовує кошти, розміщені на рахунках, що перебувають під арештом за рішенням суду.

Представник відповідача 2 у судове засідання не прибув, у письмових запереченнях зазначив суду, що відповідно до чинного законодавства України виконавча дирекція Фонду, на підставі Переліку вкладників, який формується Уповноваженою особою Фонду, затверджує Загальний реєстр вкладників. В той же час, у переданому Уповноваженою особою переліку вкладників ПАТ Банк «Контрак» інформація про позивача відсутня, в зв'язку з чим дані про позивача не могли бути враховані при складанні загального реєстру.

Відповідно до вимог частини шостої статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

З огляду на вищевикладене та з урахуванням вимог ст.128 Кодексу адміністративного судочинства України, суд прийшов до висновку про доцільність розгляду справи у письмовому провадженні на підставі наявних матеріалів справи.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, судом встановлено наступне.

Між ПАТ Банк «Контракт» та позивачем укладено договір банківського вкладу на вимогу «Зручний Контракт» №1313/2015 від 11.09.2015р., згідно умов якого банк відкриває рахунок НОМЕР_1 для обліку вкладу на вимогу, а вкладних перераховує на нього з власного поточного рахунку або вносить готівкою через касу банку грошові кошти в сумі 190 000 грн.

Того ж дня, позивачем внесено до каси банку грошові кошти у розмірі 190 000 грн., призначення платежу: надходження суми депозиту згідно депозитного договору №1313/2015 від 11.09.2015р.

На підставі постанови Правління Національного банку України від 06.10.2015 року №671 «Про віднесення ПАТ Банк «Контракт» до категорії неплатоспроможних» рішенням виконавчої дирекції Фонду від 06.10.2015 року №183 запроваджено у ПАТ Банк «Контракт» тимчасову адміністрацію строком на 3 місяці з 07.10.2015 року по 06.01.2016 року та призначено уповноважену особу Фонду на здійснення тимчасової адміністрації.

На офіційному сайті ПАТ «Банк «Контракт» 15.10.2015 року розміщено повідомлення про те, що для отримання коштів вкладники ПАТ Банк «Контракт» з 16.12.2015 року по 27.01.2016 року включно можуть звертатись до установ банку-агенту Фонду АТ «ОТП Банк».

Постановою Правління Національного банку України від 10.12.2015 року №876 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ Банк «Контракт» та рішенням виконавчої дирекції Фонду «Про початок процедури ліквідації ПАТ Банк «Контракт» та делегування повноважень ліквідатора банку» від 10.12.2015 року №220 розпочато процедуру ліквідації ПАТ Банк «Контракт» та призначено Уповноважену особу Фонду Шкурка Віктора Михайловича та делеговано йому строком на два роки з 11.12.2015 року по 10.12.2017 року (включно) всі повноваження ліквідатора ПАТ Банк «Контракт», визначені статтями 37,38,47-52,52(1),53 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Як зазначає позивач, звернувшись до відділення АТ «ОТП Банк», йому було відмовлено у здійсненні виплати грошових коштів, оскільки він, як вкладник, не був включений до переліку вкладників ПАТ Банк «Контракт», які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду.

Позивач, дізнавшись про відсутність його в переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, звернувся до ПАТ Банк «Контракт» із відповідною заявою від 24.12.2015р.

Проте, Уповноважена особа Фонду листом від 04.01.2016р. повідомила позивача, що інформацію щодо виплат коштів за вкладом позивача не включено до реєстру вкладників з огляду на обмеження здійснення операцій щодо виплати коштів за рахунком, на якому обліковується залишок грошових коштів позивача за договором «Зручний Контракт» №1313/2015 від 11.09.2015р.

Оцінюючи подані сторонами докази за правилами ст. 86 КАС України, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог і відсутність підстав для їх часткового задоволення виходячи з наступного.

Правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд), порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами, а також регулюються відносини між Фондом, банками, Національним банком України, визначаються повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків визначені Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» від 23.02.2012 року №4452-VI.

Частиною 1 статті 3 Закону № 4452-VI встановлено, що Фонд є установою, що виконує спеціальні функції у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 26 Закону № 4452-VI Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, нараховані на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на дату прийняття такого рішення, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200000 гривень. Адміністративна рада Фонду не має права приймати рішення про зменшення граничної суми відшкодування коштів за вкладами. Гарантії Фонду не поширюються на відшкодування коштів за вкладами у випадках, передбачених цим Законом.

Вкладник набуває право на одержання гарантованої суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду в межах граничного розміру відшкодування коштів за вкладами після прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Уповноважена особа Фонду відповідно до Закону №4452-VI це працівник Фонду, який від імені Фонду та в межах повноважень, передбачених цим Законом, виконує дії із забезпечення виведення банку з ринку під час здійснення тимчасової адміністрації неплатоспроможного банку та/або ліквідації банку.

Фонд є юридичною особою публічного права. На виконання свого основного завдання Фонд у порядку, передбаченому Законом №4452-VI, здійснює такі функції:

- здійснює заходи щодо організації виплат відшкодувань за вкладами в разі прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку;

- здійснює процедуру виведення неплатоспроможних банків з ринку, у тому числі шляхом здійснення тимчасової адміністрації та ліквідації банків, організовує відчуження активів і зобов'язань неплатоспроможного банку, продаж неплатоспроможного банку або створення та продаж перехідного банку.

Наслідками призначення уповноваженої особи Фонду є те, що Уповноважена особа Фонду від імені Фонду виконує функції з ліквідації банку відповідно до Закону та приступає до виконання своїх обов'язків негайно після прийняття Фондом рішення про призначення уповноваженої особи Фонду.

Відповідно до статті 26 Закону №4452-VI Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, нараховані на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на дату прийняття такого рішення, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200000 гривень.

Статтею 27 Закону №4452-VI визначено, що Уповноважена особа Фонду складає перелік вкладників та визначає розрахункові суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду відповідно до вимог цього Закону та нормативно-правових актів Фонду станом на день отримання рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Нарахування відсотків за вкладами припиняється у день початку процедури виведення Фондом банку з ринку (у разі прийняття Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку з підстав, визначених частиною другою статті 77 Закону України «Про банки і банківську діяльність», - у день прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку).

Уповноважена особа Фонду протягом 15 робочих днів з дня початку процедури виведення Фондом банку з ринку формує:

1) перелік рахунків, за якими вкладники мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду, із визначенням сум, що підлягають відшкодуванню;

2) перелік рахунків вкладників, кошти яких не підлягають відшкодуванню Фондом відповідно до пунктів 4-6 частини четвертої статті 26 цього Закону;

3) переліки рахунків, за якими вкладники на індивідуальній основі отримують від банку відсотки за договорами, укладеними на умовах, що не є поточними ринковими умовами відповідно до статті 52 Закону України «Про банки і банківську діяльність», або мають інші фінансові привілеї від банку та осіб, які використовують вклад як засіб забезпечення виконання іншого зобов'язання перед цим банком, що не виконане;

4) перелік рахунків вкладників, що перебувають під арештом за рішенням суду;

5) перелік рахунків вкладників, вклади яких мають ознаки, визначені статтею 38 цього Закону. Кошти за такими вкладами виплачуються Фондом після проведення аналізу ознак, визначених статтею 38 цього Закону, у тому числі шляхом надіслання запитів клієнтам банку, у порядку та строки, встановлені Фондом, а також підтвердження відсутності таких ознак.

Як вбачається із матеріалів справи, Уповноважена особа Фонду 19.01.2016р. направила до Фонду зміни до Переліку вкладників ПАТ Банк «Контракт», до складу яких також включено інформацію щодо позивача із зазначенням суми, що підлягає відшкодуванню. Вказані зміни відповідачем 1 не відкликані та не скасовані.

Разом з тим, як встановлено судом відповідно до ухвали Апеляційного суду міста Києва від 28.01.2016 року по справі №11-сс/796/402/2016 задоволено клопотання прокурора Київської місцевої прокуратури №7 м. Києва Єфімова А.А. про накладення арешту на рахунки фізичних осіб, відкритих у ПАТ Банк «Контракт»; накладено арешт на рахунки фізичних осіб, відкритих у ПАТ Банк «Контракт», в тому числі і рахунок, відкритий на ім'я позивача НОМЕР_1.

У вказаній ухвалі зазначено, що майно, яке є предметом (засобом) вчинення кримінального правопорушення, повинно арештовуватись незалежно від того, хто являється його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу - запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що як наслідок, перешкоджає встановленню істини у кримінальному провадженні.

Арешт майна з підстав, передбачених частиною 2 статті 170 Кримінального процесуального кодексу України, по суті являє собою форму забезпечення доказів, є самостійною правовою підставою для арешту майна поряд з забезпеченням цивільного позову та конфіскацією майна та не вимагає оголошення підозри у кримінальному провадженні і не пов'язує особу підозрюваного з можливістю арешту такого майна.

Стан доказів, що вказують на вчинення злочинів, а також на наявність підстав вважати, що кошти, які знаходяться на рахунках фізичних осіб в ПАТ Банк «Контракт» мають ознаки, передбачені частиною 2 статті 167 Кримінального процесуального кодексу України, є достатнім для застосування заходів забезпечення кримінального провадження і зазначені докази були предметом належної перевірки в суді апеляційної інстанції.

Вказана ухвала Апеляційного суду міста Києва від 28.01.2016 року по справі №11-сс/796/402/2016 прийнята ПАТ Банк «Контракт» до виконання негайно, відповідно накладено арешт на рахунок НОМЕР_1, відкритий на ім'я позивача.

Отже, на момент затвердження загального реєстру вкладників ПАТ Банк «Контракт» тривала судова процедура накладення арешту на рахунки фізичних осіб, відкритих у ПАТ Банк «Контракт», в тому числі і на рахунок позивача, а на момент розгляду адміністративної справи арешт на вказані рахунки накладено судовим рішенням.

Пунктом 4 статті 26 Закону №4452-VI встановлені випадки, у разі настання яких, Фонд не відшкодовує кошти, в тому пунктом 11 зазначено, що Фонд не відшкодовує кошти розміщені на рахунках, що перебувають під арештом за рішенням суду.

Таким чином, в Уповноважена особа Фонду виконала покладений на неї обов'язок і включила позивача до переліку вкладників, проте, на час розгляду справи наявний арешт, накладений на рахунок позивача за рішенням суду, в той час як законодавцем встановлено заборону на відшкодування коштів особам, рахунки яких перебувають під арештом за рішенням суду.

Норма частини 4 статті 26 Закону №4452-VI, якою встановлено заборону на відшкодування коштів особам, рахунки яких перебувають під арештом за рішенням суду, має імперативний характер, та втрачає своє дію лише у випадку усунення визначених в ній підстав, в даному випадку це зняття арешту з рахунку позивача.

Тобто, невідшкодування коштів не є результатом бездіяльності Уповноваженої особи Фонду чи безпосередньо Фонду, а є результатом вчинення дій, спрямованих на перевірку правочинів та встановлення обставин, які впливають на рішення щодо включення осіб до переліку вкладників, які мають право отримати відшкодування за рахунок Фонду.

Враховуючи зазначене, суд вважає, що в даному випадку відсутні протиправні дії та бездіяльність з боку Уповноваженої особи Фонду, що також свідчить про відсутність підстав для зобов'язання відповідачів включити позивача до переліку і в подальшому до загального реєстру вкладників.

Відповідно до частин 1, 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

В даному випадку відповідачі виконали покладений на них законом обов'язок і довели правомірність своїх дій.

Враховуючи зазначене, суд вважає позовні вимоги необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Беручи до уваги положення ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України відшкодування судового збору позивачу не здійснюється.

Стосовно правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постановах від 16.02.2016 року у справі №21-4846а15 та від 15.06.2016 року у справі №826/20410/14, щодо того, що на спори, які виникають на стадії ліквідації (банкрутства) банку, не поширюється юрисдикція адміністративних судів, суд зазначає наступне.

Так, згідно з ч. 1 ст. 244-2 КАС України, висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 237 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів.

Однак, суд вважає за доцільне та необхідне відступити від правової позиції, викладеної у постановах Верховного Суду України виходячи із нижче викладених мотивів.

Висновок Верховного Суду України у зазначеній постанові зводиться до того, що юрисдикція адміністративних судів не поширюється на вищевказані спірні правовідносини, які врегульовані нормами Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», а тому спори, які виникають на стадії ліквідації банку належить розглядати в порядку ГПК України.

Проте, проаналізувавши положення Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» суд приходить до висновку, що ним регулюються відносини щодо відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом, які вирішуються в порядку ГПК України.

Однак, суд звертає увагу на те, що в даній адміністративній справі вирішуються спірні відносини в рамках Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Вказаний Закон є спеціальним, яким в свою чергу врегульовано правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами, а також відносини між Фондом, банками, Національним банком України (статті 1 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб»).

Системний аналіз положень вищезазначеного Закону дає підстави суду дійти до висновку, що в даному випадку ліквідаційна процедура, яка застосовується при ліквідації банку в силу відмінного правового регулювання відрізняється від процедури передбаченої Законом України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом». Зокрема, в силу положень статті 7 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» порядок ліквідації банкрута здійснюється шляхом застосування судових процедур банкрутства.

Тобто, необхідною умовою для застосування до спірних правовідносин в частині задоволення кредиторських вимог в силу Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» є безпосередня наявність порушення справи про банкрутство в Господарському суді.

Натомість, у даному випадку, ліквідація банку, здійснюється на підставі Постанови Правління Національного банку України в рамках Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», яким в свою чергу не передбачено порушення справи про банкрутство в Господарському суді, а тому в даному випадку застосування Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» до спірних правовідносин не підлягає і, як наслідок, відсутні підстави для відмови у відкритті провадження у справі чи закриття провадження у справі з підстав непідсудності.

Суд вважає за необхідне окремо зазначити, що правовідносини між Фондом і вкладниками, які претендують на отримання відшкодування за рахунок коштів Фонду, складаються без участі банка-боржника.

Учасниками цих правовідносин є виключно вкладники та Фонд, і саме в них виникають відповідні права та обов'язки.

Банк, який ліквідується, жодним чином не впливає на той факт, чи буде особу включено до переліку тих, хто має право на відшкодування за рахунок коштів Фонду. Це питання відповідно до норм Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» вирішує виключно Фонд. Отже, правовідносини між Фондом та вкладниками не породжують прав та обов'язків для банку.

Враховуючи усе вищезазначене, суд приходить до висновку, що за своїм характером спір між уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб і вкладниками банку щодо включення відповідних фізичних осіб до переліку вкладників, які мають право на відшкодування за рахунок коштів Фонду, є публічно-правовим.

Керуючись ст.ст. 94, 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України суд,-

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити повністю.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подачі до Окружного адміністративного суду міста Києва апеляційної скарги на постанову протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає до Київського апеляційного адміністративного суду.

Якщо апеляційна скарга не була подана у строк, встановлений ст. 186 Кодексу адміністративного судочинства України, постанова набирає законної сили після закінчення цього строку.

Суддя Є.В. Аблов