Справа № 826/7554/16
Суддя: Вівдиченко Т.Р.
Дата ухвалення: 2017-03-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 826/7554/16 Головуючий у 1-й інстанції: Данилишин В.М. Суддя-доповідач: Вівдиченко Т.Р.
У Х В А Л А

Іменем України

21 березня 2017 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді Суддів За участю секретаряВівдиченко Т.Р. Собківа Я.М. Сорочко Є.О Кондратенко Я.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 10 січня 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_5 до Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Щелкова Дениса Михайловича, третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю «КЕЙ-КОЛЕКТ» про визнання протиправним та скасування рішення, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач - ОСОБА_5 звернувся до суду з позовом до Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Щелкова Дениса Михайловича, третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю «КЕЙ-КОЛЕКТ», в якому, з урахуванням уточнених позовних вимог, просив визнати протиправним та скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 22.04.2016р., індексний номер: 29381404.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 10 січня 2017 року провадження у даній справі закрито.

Не погодившись з ухвалою суду, позивач - ОСОБА_5 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права.

Заслухавши у відкритому судовому засіданні суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, які з'явились в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 16 жовтня 2007 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСибБанк», як банком, та ОСОБА_5, як позичальником, укладено договори про надання споживчого кредиту № 0 та № 0/2.

З метою забезпечення виконання зобов'язань за вказаними договорами, 16 жовтня 2007 року між банком, як іпотекодержателем, та ОСОБА_5, як іпотекодавцем, укладено договір іпотеки № 67167, який посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кияшко А.В. за реєстраційним № 2881.

Згідно з умовами договору іпотеки, іпотекодавець передав іпотекодержателю в іпотеку квартиру АДРЕСА_1.

В подальшому, 13 лютого 2012 року, між банком та ТОВ «Кей-Колект» укладено договір факторингу № 2, за умовами якого, банк передав, а ТОВ «Кей-Колект» прийняло на платній основі права вимоги щодо погашення заборгованості на підставі низки кредитних договорів та договорів забезпечення, у тому числі, за договорами, укладеними із ОСОБА_5

На підставі договору факторингу, між банком та ТОВ «Кей-Колект» укладено договір відступлення прав вимоги за договорами іпотеки, до переліку яких входить, також, договір іпотеки, укладений між банком та ОСОБА_5

Як вбачається із наявних у матеріалах справи доказів, ТОВ «Кей-Колект», через приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Юніна А.А., на адресу ОСОБА_5 направлено вимогу від 25 січня 2016 року про усунення порушення, а саме: про оплату на користь ТОВ «Кей-Колект» заборгованості протягом тридцяти днів із моменту отримання вимоги, а також, повідомлено, що у разі невиконання вимоги ТОВ «Кей-Колект» має право звернути стягнення на предмет іпотеки.

Згодом, ТОВ «Кей-Колект» звернувся до органу державної реєстрації із заявою про реєстрацію за ним права власності на предмет іпотеки разом із копіями відповідних документів, за результатами розгляду яких, 22 квітня 2016 року відповідачем прийнято оскаржуване рішення, яким право власності на квартиру зареєстровано за ТОВ «Кей-Колект», інформацію про що внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Вважаючи вказане рішення нотаріуса щодо проведення державної реєстрації протиправним, позивач звернувся до суду з вищевказаним адміністративним позовом.

Закриваючи провадження у справі, суд першої інстанції виходив з того, що спірні правовідносини пов'язані із невиконанням умов цивільно-правової угоди, а тому мають вирішуватись за правилами Цивільного процесуального кодексу в порядку цивільного судочинства.

Колегія суддів погоджується з даним висновком суду, з огляду на наступне.

Відповідно до частини 1 статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Пунктом 1 статті 3 КАС України визначено, що справа адміністративної юрисдикції - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі, на виконання делегованих повноважень.

Згідно пункту 7 вказаної статті, суб'єкт владних повноважень - це орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Частиною другою статті 4 цього Кодексу передбачено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом встановлений інший порядок судового вирішення.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 17 КАС України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на правовідносини, що виникають у зв'язку зі здійсненням суб'єктом владних повноважень владних управлінських функцій, а також у зв'язку з публічним формуванням суб'єкта владних повноважень шляхом виборів або референдуму.

Разом з тим, згідно ч. 1 ст. 15 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо: захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин; інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Як вбачається з матеріалів справи, спірні правовідносини пов'язані із невиконанням умов цивільно-правової угоди, а відтак, спір не є публічно-правовим, а випливає із договірних відносин та має вирішуватися судом за правилами ЦПК України.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом України в постанові від 14 червня 2016 року у справі №21-41а16.

Згідно з ч. 1 ст. 244-2 КАС України, висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених п.п. 1 і 2 ч. 1 ст. 237 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів.

Крім цього, зазначені вище висновки підтверджуються і судовою практикою, зокрема, ухвалою Вищого адміністративного суду України від 05 вересня 2016 року (справа № К/800/23676/16).

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у справі Zand v. Austria від 12.10.1978р. вказав, що словосполучення «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття «суд, встановлений законом» у частині першій статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з (…) питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів (…)». З огляду на це, не вважається «судом, встановленим законом» орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

Беручи до уваги те, що визначальним принципом здійснення правосуддя в адміністративних справах є принцип офіційного з'ясування всіх обставин у справі і обов'язок суб'єкта владних повноважень доказувати правомірність своїх дій чи рішень, на відміну від визначального принципу цивільного судочинства, який полягає у змагальності сторін, суд, який розглянув справу, не віднесену до його юрисдикції, не може вважатися «судом, встановленим законом» у розумінні частини першої статті 6 Конвенції.

З огляду на зазначене, колегія суддів приходить до висновку, що спір у даній справі випливає із цивільних правовідносин, а тому він не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 157 КАС України, суд закриває провадження у справі якщо справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку щодо необхідності закриття провадження в даній справі, на підставі п. 1 ч. 1 ст. 157 КАС України, оскільки дана справа підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

З огляду на викладене, колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції вірно застосував положення чинного законодавства України при постановленні оскаржуваної ухвали із дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому підстав для її скасування не вбачається.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 199 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу суду - без змін.

Разом з тим, вирішуючи питання про стягнення з позивача судового збору за подання апеляційної скарги, колегія суддів зазначає наступне.

Порядок та розміри сплати судового збору регулюється Законом України «Про судовий збір».

Згідно ч. 1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», ставки судового збору встановлюються в таких розмірах: за подання апеляційної і касаційної скарги на ухвалу суду; заяви про приєднання до апеляційної чи касаційної скарги на ухвалу суду - 1 розмір мінімальної заробітної плати.

Згідно Закону України «Про Державний бюджет України на 2016 рік», розмір мінімальної заробітної плати на 01 січня 2016 року складав 1 378 грн. 00 коп.

Таким чином, судовий збір за подання апеляційної скарги має бути сплачено в розмірі 1 378 грн. 00 коп.

Враховуючи, що ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 10 березня 2017 року позивачу було відстрочено сплату судового збору за подання апеляційної скарги до ухвалення судового рішення апеляційним судом, у відповідності до п.п. 5 п. 3 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», ОСОБА_5 необхідно сплатити судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 1 378 грн. 00 коп.

Керуючись ст. ст. 160, 167, 199, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 10 січня 2017 року залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь Державного бюджету України (стягувач: Державна судова адміністрація України, р/р 0001, отримувач коштів: ГУК у м. Києві/м. Київ/22030106, код за , банк отримувача: Головне управління Державної казначейської служби України у м. Києві, код банку отримувача: 820019, код класифікації доходів бюджету: 22030106) судовий збір у розмірі 1 378, 00 гривень (одна тисяча триста сімдесят вісім гривень 00 копійок).

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання в повному обсязі, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя Судді Вівдиченко Т.Р. Собків Я.М. Сорочко Є.О.
Повний текст ухвали виготовлено 24.03.2017 року

Головуючий суддя Вівдиченко Т.Р.

Судді: Сорочко Є.О.

Собків Я.М.