Справа № 757/34785/16-а
Суддя: Остапчук Т. В.
Дата ухвалення: 2017-02-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

печерський районний суд міста києва
П ОС Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 лютого 2017 року Печерський районний суд міста Києва у складі:

головуючий суддя Остапчук Т.В.,

при секретарі Медведєва М. Г.,

розглянув у відкритому судовому засіданні адміністративний позов ОСОБА_1 до Українського науково - дослідного інституту цивільного захисту про стягнення неоплаченої частини одноразової грошової допомоги та середнього заробітку за весь час затримки розрахунку,-

В С Т А Н О В И В:

19.07.2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом про стягнення на його користь з Українського науково - дослідного інституту цивільного захисту невиплаченої частини одноразової грошової допомоги у розмірі 132 996,25 грн. та середній заробіток за весь час затримки станом на червень 2016 року 92 396,00 грн. Заявлені позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 01.10.1979 року позивач був зарахований на службу до органів внутрішніх справ. Згідно з наказом Українського науково - дослідного інституту цивільного захисту від 31.08.2015 року №110, позивач звільнився зі служби цивільного захисту за станом здоров'я. Позивач перебував на службі протягом 35 років 11 місяців і 01 день. Позивачу була нарахована одноразова грошова допомога у розмірі 158 168 грн. 50 коп.. Станом на 12.04.2016 року, згідно довідки №93/7-681 позивачу було виплачено 25 172 грн. 25 коп.. Сума невиплаченої грошової допомоги складає - 132 996 грн. 25 коп. Оскільки Наказом МВС № 475 від 23.04.2015 року не передбачено строк протягом якого має виплачуватися одноразова грошова допомога, позивач вважає, що на виплату одноразової грошової допомоги поширюється дія Кодексу Законів про працю. Позивач вважає, що одноразову грошову допомогу йому були повинні виплатити при звільненні. Таким чином, роботодавцем було порушено норми чинного законодавства України. 06.04.20169 року на адресу УкрНДІЦЗ позивачем було направлено лист - вимога про виплату одноразової грошової допомоги відповідно до ст. 116 КЗпП. 07.05.2016 року позивач отримав відповідь від УкрНДІЦЗ, що для виплати одноразової грошової допомоги недостатньо коштів. Таким чином, з моментк звільнення 31.08.2015 року до липня 2016 року, минуло 11 місяців, заробіток позивача за серпень 2015 року склав 9 239,60 грн., відповідно до довідки про грошове забезпечення №154 від 07.09.2015 роу: 10 місяців затримки виплат *9 239,60 грн. = 92 396,00 грн.. На підставі вищевикладеного, позивач просить стягнути на його користь з Українського науково - дослідного інституту цивільного захисту невиплаченої частини одноразової грошової допомоги у розмірі 132 996,25 грн. та середній заробіток за весь час затримки станом на червень 2016 року 92 396,00 грн.. Під час судового розгляду справи позивач уточнив заявлені позовні вимоги та остаточно просить суд стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за весь час затримки у розмірі 94 342,70 грн.. В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_5 повністю підтримала позовні вимоги та надала пояснення згідно з обґрунтуваннями, наведеними у позовній заяві. Представник відповідача Чистякова Т.О. у судовому засіданні вимоги позивача заперечив з мотивів, викладених у наданих суду письмових запереченнях. Пояснив, що Інструкцією про виплату грошового забезпечення та одноразової грошової допомоги при звільненні особам рядового і начальницького складу служби цивільного захисту, затвердженої наказом МВС України від 23.04.2015 року № 475, позивачу було нараховано одноразову грошову допомогу при звільненні зі служби цивільного захисту у розмірі 158 168, 50 грн. Станом на дату подання заперечень позивачу одноразову грошову допомогу при звільненні зі служби цивільного захисту сплачено у повному обсязі, що підтверджується копіями відповідних платіжним доручень. Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, заслухавши пояснення представників сторін та оцінивши інші докази, які є у справі, суд приходить до переконання, що адміністративний позов не підлягає задоволенню, з огляду на таке. Встановлено, що 01.10.1979 року позивач був зарахований на службу до органів внутрішніх справ. Згідно з наказом Українського науково - дослідного інституту цивільного захисту від 31.08.2015 року №110, позивач звільнився зі служби цивільного захисту за станом здоров'я. Позивач перебував на службі протягом 35 років 11 місяців і 01 день. Позивачу була нарахована одноразова грошова допомога у розмірі 158 168 грн. 50 коп.. Відповідно до наказу ДСНС України по особовому складу цивільного захисту від 21.08.2015 № 473 відповідача було звільнено зі служби цивільного захисту у відставку за підпунктом 3 (за станом здоров'я) пункту 176 Положення про порядок проходження служби цивільного захисту, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.07.2013 № 593 (далі - Положення). Наказом відповідача по особовому складу від 31.08.2015 № 110 о/с позивача виключено з кадрів Державної служби України з надзвичайних ситуацій з 31.08.2015. Статтею 9 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, га деяких інших осіб' було передбачено. що військовослужбовцям, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, які звільняються зі служби, членам сімей відповідних категорій військовослужбовців, осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та пенсіонерам з їх числа, які втратили годувальника, виплачується допомога в порядку і розмірах, що визначаються Кабінетом Міністрів України. Відповідно до Інструкцію про виплату грошового забезпечення та одноразової грошової допомоги при звільненні особам рядового і начальницького складу служби цивільного захисту, затвердженої наказом МВС України від 23.04.2015 № 475, позивачу було нараховано одноразову грошову допомогу при звільненні зі служби цивільного захисту у розмірі 158 168.50 грн. Сфера дії законодавства про працю не поширюється на осіб рядового і начальницького складу цивільного захисту, військовослужбовців Збройних Сил, інших військових формувань, а також деяких інших осіб, які не мають статусу працівників по трудовому законодавству. Статтею 3 Кодексу законів про працю України визначена сфера дії законодавства про працю, а саме: законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої незалежності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами. Кодекс законів про працю України згідно зі статтею 1 регулює трудові відносини всіх працівників. Згідно із Законом України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» працівник - це фізична особа, яка працює на підставі трудового договору на підприємстві, в установі, організації чи у фізичної особи, яка використовує найману працю. Аналогічну позицію висловив Верховний Суд України у листі від 23.03.1998 р. № 1-4/83, в якому також зазначено, що проходження служби особами рядового і начальницького складу органів МВС України, тощо не регулюється Кодексом законів про працю України, оскільки зазначені особи проходять службу відповідно до спеціального законодавства. Так, між позивачем та відповідачем було укладено контракт про проходження служби в органах і підрозділах цивільного захисту, додається. Пунктом 1 Контракту визначено: «Громадянин України ОСОБА_1 ознайомився із законами та іншими нормативно-правовими актами України, які регулюють порядок проходження служби в органах і підрозділах цивільного захисту, і добровільно бере на себе зобов 'язання дотримуватися Конституції та законів України, сумлінно виконувати вимоги Присяги ...». Порядок проходження громадянами України служби цивільного захисту, їх права та обов'язки визначаються Кодексом цивільного захисту України (далі - Кодекс ІДЗ). Законом України «Про затвердження Дисциплінарного статуту служби цивільного захисту», Положенням про порядок проходження служби цивільного захисту особами рядового і начальницького складу, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 1 1 липня 2013 р. № 593 (далі - Положення 593). Відповідно статті 99 Кодексу Цивільного Захистудо персоналу (кадрів) органів управління та сил цивільного захисту належать особи рядового і начальницького складу, які проходять службу цивільного захисту за контрактом, державні службовці та інші працівники, з якими укладається трудовий договір. Частиною п'ятою вищезазначеної статті Кодексу Цивільного Захисту визначено, шо трудові відносини працівників органів управління та сил цивільного захисту регулюються законодавством про працю, державну службу та укладеними трудовими договорами (контрактами). Відповідно до частин першої та другої статті 101 Кодексу Цивільного Захисту визначено, шо служба цивільного захисту - це державна служба особливого характеру, покликана забезпечувати пожежну охорону, захист населення і територій від негативного впливу надзвичайних ситуацій, запобігання і реагування на надзвичайні ситуації, ліквідацію їх наслідків у мирний час та в особливий період. Статтею 102 Кодексу Цивільного Захисту встановлено, що на службу цивільного захисту приймаються на конкурсній та контрактній основі громадяни України з повною загальною середньою освітою, які відповідають кваліфікаційним вимогам і здатні за своїми особистими, діловими та моральними якостями, освітнім і професійним рівнем, станом здоров'я виконувати свій службовий обов'язок. Відповідно до Положення № 593, особами рядового і начальницького складу служби цивільного захисту є громадяни, які у добровільному порядку прийняті на службу цивільного захисту за контрактом, приймають присягу служби цивільного захисту і яким присвоєно відповідно до цього Положення спеціальні звання, а також належать до персоналу (кадрів) ДСНС України. Статус їх підтверджується службовим посвідченням тощо. Згідно із пунктом 10 Положення № 593 першим днем проходження служби цивільного захисту вважається день прийняття громадянина на службу цивільного захисту, зарахування його в кадри ДСНС, присвоєння йому відповідного спеціального звання та призначення на посаду в апарат ДСНС, її територіальні органи. Останнім днем проходження служби цивільного захисту вважається день виключення особи рядового і начальницького складу з кадрів ДСНС (пункту 12 Положення № 593). Пунктом 15 Положення № 593 встановлено, що склад осіб, які перебувають на службі цивільного захисту, поділяється на рядовий і начальницький. Начальницький склад поділяється на молодший, середній, старший і вищий, яким присвоюються спеціальні звання. Старший начальницький склад - майор служби цивільного захисту, підполковник служби цивільного захисту, полковник служби цивільного захисту; (частина шоста пункту 15 Положення № 593). Пунктом 33 Положенням № 593 встановлено, що на службу цивільного захисту із зарахуванням до кадрів ДСНС приймаються на конкурсній та контрактній основі громадяни, які відповідають кваліфікаційним вимогам і здатні за своїми особистими, діловими і моральними якостями, освітнім і професійним рівнем та станом здоров'я виконувати службовий обов'язок. Статею 125 Кодексу Цивільного Захисту встановлено, що держава гарантує достатнє грошове забезпечення особам рядового і начальницького складу служби цивільного захисту з метою створення умов для належного та сумлінного виконання ними службових обов'язків. Порядок та умови грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу служби цивільного захисту встановлюються Кабінетом Міністрів України. Умови грошового забезпечення осіб рядового та начальницького складу служби цивільного захисту регулюються постановою Кабінету Міністрів України від 7 листопада 2007 р. № 1294 «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» (далі - постанова КМУ 51° 1294). Інструкцією про виплату грошового забезпечення та одноразової грошової допомоги при звільненні особам рядового і начальницького складу служби цивільного захисту, затвердженою наказом МВС України від 23 квітня 2015 року № 475. зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 15 травня 2015 р. за № 544/26989 (далі - Інструкція № 475). Відповідно до пункту 1 постанови КМУ № 1294 грошове забезпечення осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення. Пунктом 2 постанови КМУ № 1294 встановлено, що виплата грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу служби цивільного захисту здійснюється у порядку, який визначається Державною службою з надзвичайних ситуацій. Загальними положеннями Інструкції № 475 встановлено порядок та умови виплати грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу, які проходять службу в органах і підрозділах цивільного захисту ДСНС України. Із зазначеного випливає, що ця Інструкція № 475 є спеціальним нормативно- правовим актом, який застосовувався при розрахунку, нарахуванні, виплати ОСОБА_1 грошового забезпечення, а також максимальні строки в які позивач мав право на отримання належного йому грошового забезпечення. Відповідно до п. 7 розділу XVНаказу Міністерства внутрішніх справ № 475 від 23.04.2015 року «Про затвердження Інструкції про виплату грошового забезпечення та одноразової грошової допомоги при звільненні особам рядового і начальницького складу служби цивільного захисту», зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 15.05.2015 року за №544/26989. У частині другій статті 2 Закону України від 24 березня 1995 № 108/95-ВР «Про оплату праці» передбачено, що додаткова заробітна плата - це винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов'язані з виконанням виробничих завдань і функцій. У структуру заробітної плати входять інші заохочувальні та компенсаційні виплати, до яких належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми (частина третя статті 2 цього Закону). Аналіз зазначених норм свідчить про те, що всі суми (заробітна плата, вихідна допомога, компенсація за невикористану відпустку, оплата за час тимчасової непрацездатності тощо), належні до сплати працівникові, мають бути виплачені у день його звільнення. Закон прямо покладає на підприємство, установу, організацію обов'язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать; в разі невиконання такого обов'язку з вини власника або уповноваженого ним органу наступає передбачена статтею 117 КЗпП України відповідальність. Одноразова грошова допомога при звільненні зі служби військовослужбовців та осіб рядового і начальницького складу також є одноразовим додатковим видом грошового забезпечення та згідно з Інструкцією щодо застосування економічної класифікації видатків бюджету, затвердженою наказом Міністерства фінансів України від 12 березня 2012 року № 333, видатки на її виплату здійснюються за кодом «Грошове забезпечення військовослужбовців». Аналогічну позицію висловив Верховний суд України у постанові від 11 листопада 2014 року (додається). Правовий та соціальний статус, умови проходження служби цивільного захисту визначається Кодексом цивільного захисту України та Положенням про порядок проходження служби цивільного захисту особами рядового і начальницького складу, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 11.07.2013р. №593, вказані правові норми є спеціальними щодо спірних правовідносин, оскільки позивач на час їх виникнення був особою начальницького складу служби цивільного захисту. Таким чином, відносини щодо проходження служби в органах цивільного захисту не є трудовими, позивач під час проходження служби отримував не заробітну плату, а грошове забезпечення і тому всі питання по стягненню середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні підлягають вирішенню відповідно до спеціального законодавства, яким є Кодекс цивільного захисту України та Положення про порядок проходження служби цивільного захисту особами рядового і начальницького складу, затверджене постановою Кабінету Міністрів України від 11.07.2013р. №593, а не норми трудового законодавства, в тому числі і положення ст.ст. 116, 117 КЗпП України. Усіма переліченими вище нормативно-правовими актами не передбачено можливості застосування норм КЗпП України до правовідносин щодо проходження служби цивільного захисту, а також виплати особам начальницького га рядового складу органів служби цивільного захисту саме середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року №13 "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці" роз'яснюється, що передбачені законодавством про працю норми її оплати і порядок вирішення спорів про останню не поширюються на військовослужбовців та прирівняних до них осіб (рядовий і начальницький склад органів внутрішніх справ, тощо). Враховуючи вище наведене, суд приходить до висновку, що в задоволенні заявлених позовних вимог ОСОБА_1, слід відмовити у повному обсязі. Керуючись ст.ст. 70, 71, 79, 86, 94, 158, 160, 162, 163, 167, 254 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Відмовити в позові ОСОБА_1 до Українського науково - дослідного інституту цивільного захисту про стягнення неоплаченої частини одноразової грошової допомоги та середнього заробітку за весь час затримки розрахунку. Постанова може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду через районний суд протягом десяти днів з дня отримання її копії.

Суддя Остапчук Т.В.