Справа № 2а-1670/1415/11
Суддя: С.С. Бойко
Дата ухвалення: 2017-03-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 березня 2017 року м. ПолтаваСправа № 2а-1670/1415/11

Полтавський окружний адміністративний суд у складі судді - Бойка С.С., розглянувши у порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 до Лубенської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Полтавські області про скасування податкових повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О В И В:

04 квітня 2016 року Фізична особа - підприємець ОСОБА_1 звернулася до Полтавського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Лубенської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Полтавські області про скасування податкових повідомлень-рішень від 31 грудня 2010 року № /0 та № /0.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що Лубенською об'єднаною державною податковою інспекцією (далі - Лубенська ОДПІ) була проведена планова виїзна перевірка Суб'єкта підприємницької діяльності - фізичної особи ОСОБА_1 (далі - СПД ОСОБА_1.) з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 07 травня 2009 року по 30 червня 2010 року. За результатами перевірки був складений акт перевірки № 4234/17- від 30 грудня 2010 року. На підставі даного акту Лубенською ОДПІ були прийняті податкові повідомлення-рішення № /0 від 31 грудня 2010 року яким позивачу визначено податкове зобов`язання з податку на додану вартість в сумі 1270576,50 грн., в тому числі основний платіж - 847051 грн. та штрафні санкції в сумі 423525,50 грн. та № /0 від 31 грудня 2010 року яким позивачу визначено податкове зобов'язання по податку з доходів фізичних осіб в сумі 223846,04 грн. Позивач вважає, що вказані рішення винесені з порушенням вимог чинного законодавства, оскільки у нього наявні належним чином оформлені первинні бухгалтерські документи складені за результатами здійснення господарських операцій з ТОВ "ТД "Імпакт", ФОП ОСОБА_2 та ВАТ "Агропромислова група "Закарпатський сад", у зв'язку з чим просить суд скасувати вказані податкові повідомлення-рішення.

Позивач в судове засіданні не з'явився надав до суду клопотання про розгляд справи без його участі.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився надав до суду клопотання про розгляд справи без його участі. У наданих до суду письмових запереченнях посилався на те, що за результатами проведеної перевірки встановлено порушення позивачем зокрема ст.13,14 Декрету Кабінету Міністрів України "Про прибутковий податок з громадян", Наказу Головної державної податкової інспекції України від 21 квітня 1993 року № 12 "Про затвердження Інструкції "Про оподаткування доходів фізичних осіб від зайняття підприємницькою діяльністю" в результаті чого позивачу донараховано податок з доходів фізичних осіб від здійснення підприємницької діяльності за 2009 рік в сумі 5059,50 грн. та за 1 - 2 квартал 2010 року в сумі 218786,54 грн. та п.п. 7.3.1 п. 7.3 ст. 7, п.п. 7.4.1 п. 7.3, п.п. 7.4.5 п. 7.4 ст. 7 Закону України "Про податок на додану вартість" в результаті чого позивачем занижено податкове зобов'язання з податку на додану вартість в сумі 847051,00 грн. Стверджував про відсутність у позивача прибутково-видаткових книг (журналів) обліку наявності та використання пестицидів та агрохімікатів та наявності складських приміщень обладнаних для зберігання пестицидів та агрохімікатів.

Враховуючи достатність наданих сторонами доказів, суд, керуючись положеннями частин четвертої, шостої статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України, визнав за можливе розглядати справу без участі відповідача у порядку письмового провадження.

Зважаючи на неявку в судове засідання жодної з осіб, які беруть участь у справі, відповідно до приписів частини першої статті 41 Кодексу адміністративного судочинства України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Дослідивши матеріали адміністративної справи, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі факти та відповідні до них правовідносини.

Суб'єкт підприємницької діяльності - фізична особа ОСОБА_1 зареєстрований державним реєстратором Лубенського міськвиконкому 07 травня 2009 року, про що видане свідоцтво про державну реєстрацію серія НОМЕР_3 від 07 травня 2009 року та з 13 травня 2009 року перебуває на податковому обліку в Лубенській ОДПІ.

В період з 05 жовтня 2010 року по 27 грудня 2010 року працівниками Лубенської ОДПІ проведено планову виїзну перевірку СПД ОСОБА_1 з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 07 травня 2009 року по 30 червня 2010 року.

За результатами перевірки складено акт №4234/17- від 30 грудня 2010 року (далі -Акт), в якому зокрема зафіксовано порушення позивачем:

- пп. 7.3.1 п. 7.3, пп. 7.4.1, пп. 7.4.5 п. 7.4 ст. 7 Закону України "Про податок на додану вартість" № 168/97 -ВР від 03.04.1997 року, в результаті чого занижено податок на додану вартість на суму 847051 грн.;

- ст.ст. 13,14 Декрету Кабінету Міністрів України "Про прибутковий податок з громадян" від 26.12.1992 року № 13-92, Наказу Головної податкової інспекції України від 21.04.1993 року № 12 Про затвердження Інструкції "Про оподаткування доходів фізичних осіб від зайняття підприємницької діяльністю" (Додаток № 7 до Інструкції про прибутковий податок з громадян (в редакції наказу Державної податкової адміністрації України від 14.02.2001 р. № 53)) із змінами та доповненнями, внесеними Законами України, в результаті чого донараховано податок з доходів фізичних осіб від здійснення підприємницької діяльності за 2009 рік в сумі 5059,50 грн., за І-ІІ квартали 2010 року в сумі 218786,54 грн.

На підставі вказаного акту перевірки Лубенською ОДПІ 31 грудня 2010 року сформовано податкові повідомлення - рішення:

№/0, яким позивачу визначено суму податкового зобов'язання за платежем податок на додану вартість, НОМЕР_1 в сумі 1270576,50 грн., в тому числі за основним платежем - 847051 грн. та за штрафними санкціями в сумі 423525,50 грн.

№/0, яким позивачу визначено суму податкового зобов'язання за платежем податок з доходів фізичних осіб, НОМЕР_2 в сумі 223846,04 грн.

Не погоджуючись з даними податковими повідомленнями-рішеннями Лубенської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Полтавські області, Фізична особа - підприємець ОСОБА_1 звернулось до суду з позовом про їх скасування.

Надаючи правову оцінку спірним рішенням суб'єкта владних повноважень, суд виходить з критеріїв правомірності таких рішень, що встановлені частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у зв'язку з чим перевіряє чи прийнято дані рішення: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення; безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямовані ці рішення; з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Судом встановлено, що донарахування спірного грошового зобов'язання зі сплати податку з доходів фізичних осіб та ПДВ контролюючим органом здійснено з огляду на наступні доводи.

Перевіркою правильності визначення сум валових витрат за період з 01 січня 2010 року по 30 червня 2010 року встановлено порушення ФОП ОСОБА_1 ст. 13 Декрету Кабінету Міністрів України "Про прибутковий податок з громадян" від 26 грудня 1992 року № 13-92, Наказу Головної державної податкової інспекції України від 21 квітня 1993 року № 12 "Про затвердження Інструкції "Про оподаткування доходів фізичних осіб від зайняття підприємницькою діяльністю" (Додаток до Інструкції про прибутковий податок з громадян (в редакції наказу Державної податкової адміністрації України від 14 лютого 2001 року №53) із змінами та доповненнями, внесеними законами України в результаті чого завищено склад валових витрат на 1451910,269 грн. за рахунок віднесення до їх складу вартості одержаного але не оплаченого товару від ФОП ОСОБА_2 в сумі 39183,33 грн., ВАТ Агропромислова група "закарпатський сад" - 141199,00 грн. вартості не реалізованої продукції (залишок) в сумі 65642,50 грн. (постачальник - ТОВ "Хімагросервіс") та по ТОВ "Торговий Дім "Імпак" - 1205885,46 грн. Податкові накладні, видаткові накладні, рахунки - фактури не містять необхідної первинної інформації на підтвердження реальності здійснення господарської діяльності (з урахуванням часу, місця, знаходження майна та обсягу матеріальних ресурсів, економічно необхідних для торгівлі товарами, необхідних умов для досягнення результатів відповідної підприємницької діяльності в силу наявності технічного персоналу, основних коштів, виробничих активів, складських приміщень). Так, відсутність товарно - транспортних накладних, які б підтверджували певний час, спосіб та вид транспортування, кількість отриманого товару за конкретним видом транспорту, дорожніх листів тощо та документів на зберігання товару, що є порушенням Правил перевезення вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 14 жовтня 1997 року № 363, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України від 20 лютого 1998 року за №128/2568.

Значний обсяг отриманого товару (наявності залишків продукції) зумовлює потребу відповідних місць його зберігання. Однак, ОСОБА_1 до перевірки не надано жодного документу, що підтверджує наявність відповідних складських приміщень.

Відповідно до ст. 11 Закону України "Про пестициди і агрохімікати" від 02 березня 1995 року № 86/95-ВР транспортування, зберігання, застосування, утилізація, знищення та знешкодження пестицидів і агрохімікатів та торгівля ними здійснюються відповідно до вимог, встановлених чинним законодавством, санітарними правилами транспортування, зберігання і застосування пестицидів і агрохімікатів та іншими нормативними актами. Особи, діяльність яких пов'язана з транспортуванням, зберіганням, застосуванням пестицидів і агрохімікатів та торгівлею ними, повинні мати допуск (посвідчення) на право роботи із зазначеними пестицидами і агрохімікатами. Порядок одержання такого допуску визначається Кабінетом Міністрів України. Господарська діяльність у сфері зберігання та застосування пестицидів і агрохімікатів підлягає обов'язковому страхуванню, умови та порядок якого визначаються законодавством.

На направлені запити про проведення зустрічної перевірки ТОВ "Торговий Дім "Імпакт" по взаємовідносинам з ФОП ОСОБА_1 одержано відповіді №27554/7/23-1110 від 18 жовтня 2010 року, №30717/7/23-1110 від 15 листопада 2010 року, №11918/7/15-510 від 17 листопада 2010 року про неможливість проведення зустрічної перевірки по причині невстановлення місцезнаходження платника. Відповідно до відповіді №11918/7/15-510 від 17 листопада 2010 року облікову справу та звітну частину підприємства вилучено постановою слідчого СВ ПМ ДПА у Житомірській області Попушной Л.Ю. в рамках кримінальної справи №10/249001.

Враховуючи викладене ФОП ОСОБА_1 не надав підтверджень реальності здійснення ним господарських операцій, щодо отримання від ТОВ "Торговий Дім "Імпакт" продукції та відповідно дані суми не можуть бути включені до складу валових витрат та податкового кредиту.

Оцінюючи наведені доводи в їх сукупності, суд виходить з наступного.

Пунктом 1.7 ст. 1 Закону України "Про податок на додану вартість" від 03.04.1997 № 168/97-ВР (далі - Закон України "Про ПДВ") встановлено, що податковий кредит -сума, на яку платник податку має право зменшити податкове зобов'язання звітного періоду.

Відповідно до пп. 7.4.1. п. 7.4. ст. 7 Закону України "Про ПДВ" податковий кредит звітного періоду складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 6.1 статті 6 та статтею 8-1 цього Закону, протягом такого звітного періоду, зокрема, у зв'язку із придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Згідно пп. 7.2.6. п. 7.2. ст. 7 Закону підставою для нарахування податкового кредиту є податкова накладна, яка видається платником податку, який поставляє товари (послуги), на вимогу їх отримувача.

Відповідно до пп. 7.4.5. п. 7.4. ст. 7 Закону не підлягають включенню до складу податкового кредиту суми сплаченого (нарахованого) податку у зв'язку з придбанням товарів (послуг), не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з пп. 7.2.6.).

При цьому пп. 7.5.1. п. 7.5. ст. 7 Закону України "Про ПДВ" передбачено, що датою виникнення права платника податку на податковий кредит вважається дата здійснення першої з подій:

- або дата списання коштів з банківського рахунку платника податку в оплату товарів (робіт, послуг), дата виписки відповідного рахунку (товарного чека) - в разі розрахунків з використанням кредитних дебетових карток або комерційних чеків;

- або дата отримання податкової накладної, що засвідчує факт придбання платником податку товарів (робіт, послуг).

З огляду на викладені положення Закону, для отримання права сформувати податковий кредит із сум ПДВ, сплачених в ціні придбаного товару (робіт, послуг), платник ПДВ повинен мати податкові накладні, видані на реально отриманий товар (роботи, послуги), призначений для використання в господарській діяльності.

Законом України "Про податок з доходів фізичних осіб" від 22.05.2003 року за № 889-IV встановлено, що платниками податку з доходів фізичних осіб є фізичні особи - резиденти, які отримують як доходи із джерелом їх походження з території України, так і іноземні доходи.

Відповідно до ст. 13 р. IV Декрету Кабінету Міністрів України "Про прибутковий податок з громадян" від 26.12.1992 року № 13-92 зазначено, що при оподаткуванні доходів громадян, які займаються підприємницькою діяльністю без створення юридичної особи, до складу витрат, безпосередньо пов'язаних з одержанням доходів, належать витрати, які включаються до складу валових витрат виробництва (обігу) або підлягають амортизації згідно з Законом України "Про оподаткування прибутку підприємств". Оподаткованим доходом вважається сукупний чистий дохід. Тобто різниця між валовим доходом (виручки у грошовій та натуральній формі) і документально підтвердженими витратами, безпосередньо пов'язаними з одержанням доходу.

Згідно з додатком № 7 до Інструкції про прибутковий податок з громадян, затвердженої наказом Державної податкової адміністрації України від 21.04.1993 року № 12 фізична особа-платник податку формує витрати за переліком ст. 5 "Валові витрати" і відповідно до ст. 8 "Амортизація" Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств".

Положення ст. 5 "Валові витрати" вищевказаного Закону застосовуються в частині підтвердження первинними документами витрачених сум, згідно з операціями, які відповідають ст. 5 Закону, за результатами або участю яких у податковому періоді (звітному кварталі) безпосередньо отриманий дохід.

Отже, основними вимогами до витрат, які передбачені в додатку № 7 до Інструкції №12: їх мають підтверджувати первинні документи; вони повинні бути "безпосередньо" пов'язаними з одержанням доходу"; вони повинні бути сплачені.

Тільки одночасне виконання цих трьох умов дає право включити витрачене до витрат підприємницької діяльності.

Положення ст. 5 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств" застосовуються в частині підтвердження первинними документами витрачених сум, згідно з операціями, які відповідають ст. 5 Закону, за результатами або участю яких у податковому періоді (звітному кварталі) безпосередньо отриманий дохід.

Таким чином, до складу витрат приватного підприємця відносяться витрати, які документально підтверджені та безпосередньо пов'язані з одержанням доходів у звітному періоду.

Тобто до складу витрат можуть бути віднесені тільки сплачені витрати поточного звітного періоду, а також попередніх звітних періодів, якщо вони стосуються доходу, отриманого протягом поточного періоду.

В позовній заяві та уточненій позовній заяві позивач стверджував про те, що формування податкового кредити у період з 07 травня 2009 року по 30 червня 2010 року відбулось за рахунок здійснення господарських операцій з придбання товарів у ТОВ "Торговий Дім "Імпакт".

Судом встановлено, що позивачем та ТОВ "Торговий дім "Імпакт" був укладений договір № 20/05-128 від 20 травня 2010 року відповідно до умов якого ТОВ "Торговий дім "Імпакт" (продавець) зобов'язується постачати (передавати) товар - засоби захисту рослин та посівний матеріал, у власність позивача (Покупець), для використання його у підприємницької діяльності та для власних потреб, а Покупець зобов'язується прийняти вказаний товар та сплатити за нього на умовах Договору.

На виконання даної операції були виписані та видані рахунки-фактури, податкові накладні, товарно-транспортні накладні. Оплата за дану продукцію проведена частково в безготівковій формі та частково в готівковій формі на загальну суму 2138837,70 грн., що підтверджується копіями квитанцій до прибуткових касових ордерів та випискою по банківському рахунку позивача.

Суд зазначає, що наявність податкової накладної є обов'язковою, але не вичерпною підставою для визначення правильності формування податкового кредиту, адже правові наслідки у вигляді виникнення права платника податку на податковий кредит можуть мати лише реально вчинені господарські операції з придбання товарів (послуг) із метою використання таких товарів (послуг) в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності підприємства, а не саме лише оформлення відповідних документів.

Підпунктом 3.1.1 пункту 3.1 статті 3 Закону України "Про ПДВ" передбачено, що об'єктом оподаткування є операції платників податку з поставки товарів та послуг, місце поставки яких знаходиться на митній території України.

За визначенням пункту 1.4 статті 1 вказаного Закону поставка товарів - будь-які операції, що здійснюються згідно з договорами купівлі-продажу, міни, поставки та іншими цивільно-правовими договорами, які передбачають передачу прав власності на такі товари за компенсацію незалежно від строків її надання, а також операції з безоплатної поставки товарів (результатів робіт) та операції з передачі майна орендодавцем (лізингодавцем) на баланс орендаря (лізингоотримувача) згідно з договорами фінансової оренди (лізингу) або поставки майна згідно з будь-якими іншими договорами, умови яких передбачають відстрочення оплати та передачу права власності на таке майно не пізніше дати останнього платежу, а поставка послуг - будь-які операції цивільно-правового характеру з виконання робіт, надання послуг, надання права на користування або розпорядження товарами, у тому числі нематеріальними активами, а також з поставки будь-яких інших, ніж товари, об'єктів власності за компенсацію, а також операції з безоплатного виконання робіт, надання послуг. Поставка послуг, зокрема, включає надання права на користування або розпорядження товарами у межах договорів оренди (лізингу), поставки, ліцензування або інші способи передачі права на патент, авторське право, торговий знак, інші об'єкти права інтелектуальної, в тому числі промислової, власності.

Виходячи зі змісту наведених положень закону, продаж товарів (послуг) передбачає перехід права власності на товар (послугу) від продавця до покупця, що в свою чергу передбачає наявність продавця та покупця як конкретних осіб, які вчиняють відповідні дії, що свідчать про намір продати та придбати відповідно товар (послугу), а також наявність певного товару (послуги), які відповідають визначеним учасниками операції з продажу якісним, кількісним та вартісним характеристикам.

Без наявності хоча б одного з обов'язкових учасників операції з продажу товару (послуги) чи товару (послуги), визначених як об'єкт продажу, господарська операція відсутня, а отже відсутні і підстави для відтворення її фінансових результатів у податковому обліку, не дивлячись на документальне оформлення операції.

У цій справі позивач стверджує, що за результатами взаємовідносин із контрагентами оформлені відповідні первинні документи, які, на його думку, надають право на формування податкового кредиту.

Проте, суд зауважує, що наявність належним чином оформлених бухгалтерських документів не є єдиною вичерпною підставою для формування податкової звітності з огляду на таке.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, висловленої в постанові від 27.03.2012 у справі за позовом Приватного підприємства "Ангара" до ДПІ у Печерському районі м. Києва, Головного управління Державного казначейства України в м. Києві про скасування податкового повідомлення-рішення та стягнення бюджетного відшкодування, надання податковому органу належним чином оформлених документів, передбачених законодавством про податки та збори, з метою одержання податкової вигоди є підставою для її одержання, якщо податковий орган не встановив та не довів, що відомості, які містяться в цих документах, неповні, недостовірні та (або) суперечливі, є наслідком укладення нікчемних правочинів або коли відомості ґрунтуються на інших документах, недійсність даних в яких установлена судом. Про необґрунтованість податкової вигоди можуть свідчити підтверджені доказами доводи податкового органу, зокрема про наявність таких обставин: неможливість реального здійснення платником податків зазначених операцій з урахуванням часу, місця знаходження майна або обсягу матеріальних ресурсів, економічно необхідних для виробництва товарів, виконання робіт або послуг, нездійснення особою, яка значиться постачальником послуг, підприємницької діяльності; відсутність необхідних умов для досягнення результатів відповідної підприємницької, економічної діяльності у зв'язку з відсутністю управлінського або технічного персоналу, основних коштів, виробничих активів, складських приміщень, транспортних засобів; облік для цілей оподаткування тільки тих господарських операцій, які безпосередньо пов'язані з виникненням податкової вигоди, якщо для такого виду діяльності також потрібне здійснення й облік інших господарських операцій; відсутність первинних документів обліку.

У постанові від 22.09.2015 у справі за позовом ТОВ "Ампір СВ" до ДПІ у Печерському районі Головного управління Міністерства доходів і зборів України у м. Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень Верховний Суд України вказав, що обов'язковою умовою виникнення у платника податку на додану вартість права на податковий кредит є реальне здійснення операцій з придбання товарів (послуг) з метою їх використання в оподатковуваних операціях, а також оформлення операцій з поставки документами первинного бухгалтерського обліку та податкового обліку, щодо яких встановлена нормативна вимога. Наявність формально оформлених (складених) первинних документів та/або сплати грошових коштів не може слугувати підставою для формування податкового кредиту за відсутності факту придбання товару (послуг).

При цьому, у постанові від 13.10.2015 у справі №825/4143/13-а Верховний Суд України звернув увагу на те, що відповідно до частини другої статті 71 КАС в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Отже, податковий орган відповідно до принципу офіційності повинен доводити в суді фіктивність господарської операції як підстави для нарахування платникові податків податкових зобов'язань та правомірності прийняття свого рішення.

Разом з тим відповідно до статті 11 КАС розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до принципу змагальності кожна зі сторін повинна подати докази на підтвердження обставин, на які вона посилається, або на спростування обставин, про які стверджує інша сторона.

Згідно зі статтею 2442 Кодексу адміністративного судочинства України висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 237 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів.

Згідно з частиною другою статті 3 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" бухгалтерський облік є обов'язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Частиною першою статті 9 вказаного закону передбачено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Статтею першою Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" визначено, що господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства.

Таким чином, юридичний аспект вчинених господарських дій або подій не входять до складу поняття "господарська операція" (бухгалтерський чи економічний ефект).

Згідно з вимогами статті 4 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" одним із принципів бухгалтерського обліку є превалювання сутності над формою - операції обліковуються відповідно до їх сутності, а не лише виходячи з юридичної форми.

Отже, будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції.

Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством.

З урахуванням наведеного вище суд зауважує, що інформація, що міститься в документах первинного обліку, в силу норми частини другої статті 3 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", є підставою для податкового обліку лише за умови, що вона відповідає дійсності.

У зв'язку з цим первинні документи, податкові накладні не можуть бути свідченням фактичного виконання операцій з поставки за наявності у справі обставин, які виключають можливість поставки між суб'єктами, вказаними в цих документах як постачальник та покупець.

Відповідно до статті 11 Закону України "Про пестициди і агрохімікати" від 02 березня 1995 року № 86/95-ВР транспортування, зберігання, застосування, утилізація, знищення та знешкодження пестицидів і агрохімікатів та торгівля ними здійснюються відповідно до вимог, встановлених чинним законодавством, санітарними правилами транспортування, зберігання і застосування пестицидів і агрохімікатів та іншими нормативними актами. Особи, діяльність яких пов'язана з транспортуванням, зберіганням, застосуванням пестицидів і агрохімікатів та торгівлею ними, повинні мати допуск (посвідчення) на право роботи із зазначеними пестицидами і агрохімікатами. Порядок одержання такого допуску визначається Кабінетом Міністрів України. Господарська діяльність у сфері зберігання та застосування пестицидів і агрохімікатів підлягає обов'язковому страхуванню, умови та порядок якого визначаються законодавством.

В ході розгляду справи, судом встановлено, відсутність у позивача товарно-транспортних накладних які б підтверджували певний час, спосіб та вид транспортування, кількість отриманого товару за конкретним видом транспорту, дорожніх листів.

Крім того, позивачем суду не надано доказів наявності у ТОВ "Транспортно Експедиційної Компанії "Київ-Логістик" допуску (посвідчення) на право роботи із пестицидами і агрохімікатами.

Також позивачем не було надано суду доказів на підтвердження наявності у нього складських приміщень обладнаних для зберігання пестицидів і агрохімікатів, як і не надано договорів страхування господарської діяльність у сфері зберігання та застосування пестицидів і агрохімікатів.

Згідно листа ДПІ у Печерському районі м. Києва №13346/7/28-510 від 27 грудня 2010 року ТОВ "Торговий Дім "Імпакт" розрахунки по податку з власників транспортних засобів та інших самохідних машин та механізмів за 2009 - 2010 роки не подавались, що свідчить про відсутність власного автотранспорту. Крім того, в даному листі вказано, що чисельність найманих працівників згідно звітів 1 ДФ у першому та третьому кварталі 2010 року становила 1 особа, а за чотири квартали 2009 року та за другий квартал 2010 року вказані звіти товариством не подавались.

Так, відсутність у ТОВ "Торговий Дім "Імпакт" матеріально-технічних ресурсів, трудових ресурсів, як власних, так і залучених, без яких підприємницька діяльність не може здійснюватися, та відсутність дозвільних документів об'єктивно ставлять під сумнів можливість поставки ним товарів, обсяг яких (виходячи з документів, якими оформлені ці поставки) вимагав залучення до їх виконання певної кількості працівників та матеріально-технічних засобів.

Пунктом 2.3 спільного наказу Державного комітету України з питань регуляторної політики та підприємництва Міністерсства аграрної політики №9/30 від 01лютого 2006 року "Про затвердження Ліцензійних умов провадження господарської діяльності з оптової, роздрібної торгівлі пестицидами та агрохімікатами (тільки регуляторами росту рослин)" встановлено, що суб'єкт господарювання повинен вести облік наявності та використання пестицидів та агрохімікатів (тільки регуляторів росту рослин) у прибутково-видаткових книгах (журналах) і подавати статистичну звітність за затвердженими формами про наявність та реалізацію пестицидів та агрохімікатів (тільки регуляторів росту рослин) відповідно до Порядку державного обліку наявності та використання пестицидів та агрохімікатів (тільки регуляторів росту рослин), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 02.11.95 N 881 "Про затвердження Порядку державного обліку наявності та використання пестицидів і агрохімікатів".

Відповідно до пункту 2 Порядку державного обліку наявності та використання пестицидів та агрохімікатів (тільки регуляторів росту рослин), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 02 листопада 1995 року N 881 облік наявності та використання пестицидів і агрохімікатів ведеться підприємствами, установами, організаціями в прибутково-видаткових книгах (журналах), де зазначаються: назва пестициду, агрохімікату; дата надходження і дата використання чи реалізації; назва документа, за яким надійшов, використаний, реалізований пестицид, агрохімікат; вага наявного пестициду, агрохімікату (кілограмів, тонн); залишок пестициду, агрохімікату після використання, реалізації (кілограмів, тонн). Прибутково-видаткова книга (журнал) зберігається у власника пестицидів, агрохімікатів.

Судом досліджено залучену позивачем до матеріалів справи Прибутково-видаткову книгу обліку наявності та використання пестицидів та агрохімікатів та встановлено, що вона не відповідає вимогам Порядку державного обліку наявності та використання пестицидів та агрохімікатів (тільки регуляторів росту рослин).

Так само, норми Закону України "Про податок на додану вартість" та Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" не ставлять у залежність право платника податків, встановлених цими Законами, на податковий кредит від виконання податкового обов'язку іншими платниками - постачальниками товарів (послуг). Однак, у разі встановлення в судовому процесі обставин, які свідчать, що платник податків був чи міг бути обізнаний щодо протиправної діяльності його контрагента, яка полягає в незаконній мінімізації податкових зобов'язань, зокрема у створенні штучних підстав для збільшення валових витрат та/чи податкового кредиту, або у разі коли платник податків діяв без належної обачності чи обережності при виборі контрагента, який не виконує податкового обов'язку, при встановлених обставинах, які спростовують реальність господарських операцій, отримана таким платником податків податкова вигода у вигляді права на податковий кредит є безпідставною.

При цьому свідчити про обізнаність платника податків щодо протиправної діяльності контрагента або те, що він діяв без належної обачності (обережності) при виборі контрагента, може, у тому числі, тривалість господарських відносин, здійснення діяльності в одному сегменті ринку, господарські зв'язки платника податків переважно із контрагентами, які ухиляються від виконання податкового обов'язку, приховуються від контролюючих органів.

Так, господарські правовідносини позивача з його контрагентом мали місце упродовж незначного проміжку часу, основний обсяг операцій стосувався придбання товарів, що не обумовлено їх використанням у власній господарській діяльності позивача (відповідні товари за твердженням платника реалізовані третім особам). При цьому, встановити походження товарів, про реалізацію яких третім особам стверджує позивач, не видається можливим.

Окрім того, позивачем, а ні суду, а ні контролюючому органу не було надано доказів оприбуткування товару придбаного у ТОВ "Торговий Дім "Імпакт".

Матеріали справи не містять відомостей про узгодженням позивачем графіків поставок та уповноваження відповідних осіб на отримання товарів у постачальників.

З приводу посилань позивача на проведення оплати вартості придбаних товарів, суд зауважує, що саме по собі формальне перерахування коштів на розрахунковий рахунок контрагента не є беззаперечним свідченням реальності здійснення господарської операції.

Враховуючи вищевикладене в своїй сукупності, суд дійшов висновку про безтоварний характер спірних господарських операцій з придбання товарів у ТОВ "Торговий Дім "Імпакт", на підставі яких позивачем віднесено до складу податкового кредиту суму податку в загальному розмірі 847051,00 грн.

На виконання вимог ухвали Вищого адміністративного суду України від 10 лютого 2016 року судом у відповідача витребувано розрахунок податкового зобов'язання та штрафних (фінансових) санкцій (штрафів), з якого встановлено, що визначення позивачу податкового зобов'язання за платежем податок з доходів фізичних осіб, НОМЕР_2 в сумі 223846,04 грн. відбулось по взаємовідносинах позивача з ТОВ "Крон Інформ" в період з 07 травня 2009 року по 31 грудня 2009 року сума донарахованого платежу становить, 5059,50 грн. та по взаємовідносинам які відбулись в період з 01 січня 2010 року по 30 червня 2010 року з ФРП ОСОБА_2 сума донарахованого платежу становить 5877,50 грн., з ВАТ "Агропромислова група "Закарпатський Сад" сума донарахованого платежу становить 21179,85 грн., з ТОВ "Хімагросерсів" сума донарахованого платежу становить 9846,38 грн., з ТОВ "ТД "Імпакт" сума донарахованого платежу становить 180882,81 грн. та з ПП "ВК і К" сума донарахованого платежу становить 1000,00 грн.

Судом встановлено, що донарахування вказаних зобов'язань відбулось у зв'язку з нездійсненням позивачем оплати за придбаний у вказаних контрагентів товар та віднесенням до складу валових витрат вартості не реалізованої продукції (залишку).

Позивачем, а ні з власної ініціативи, а ні на вимогу суду не було надано договорів укладених з ТОВ "Крон Інформ", ФОП ОСОБА_2, ВАТ "Агропромислова група", ТОВ "Хімагросерсів", ПП "ВК і К" та первинних бухгалтерських документах складених за результатами здійснення господарських операцій з вказаними контрагентами.

Крім того, суд вважає, що долучені позивачем до матеріалів справи платіжні доручення не можуть вважатися належними та допустимим доказами в розумінні статті 70 Кодексу адміністративного судочинства України, оскільки вони були відсутні, як під час перевірки так і під час розгляду справи в судах першої, апеляційної та касаційної інстанції.

Також судом на виконання вимог ухвали Вищого адміністративного суду України витребувано постанови Богунського районного суду м. Житомира від 25 жовтня 2011 року по справі №1-487/2011, зі змісту яких судом встановлено, що ОСОБА_4, який працював директором ТОВ "Крон-Інформ" звільнено від кримінальної відповідальності, передбаченої ч. 5 ст. 27, ч. 3 ст. 212 КК України, у зв'язку з тим, що останній повністю усунув заподіяну ним шкоду (сплатив податки збори (обов'язкові платежі) внаслідок чого вчинене ним діяння втратило суспільну небезпечність, а кримінальну справу проти нього - закрито.

Наявна в матеріалах справи копія постанова Печерського районного суду м. Києва від 23 березня 2010 року по справі №1-266/10 про звільнення ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця міста Києва, українця, громадянина України, працюючого програмістом у ПП "Фінпап-Україна", не одруженого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1, раніше не судимого - від кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 205, ч. 2 ст. 358 КК України у зв'язку з передачею підсудного на поруки трудовому колективу ПП "Фінпап-Україна" та закриття провадження по справі не є належним та допустимим доказом в розумінні статті 70 Кодексу адміністративного судочинства України, оскільки з її змісту не можливо встановити, яке відношення ОСОБА_5 мав до здійснення позивачем господарських операцій з ТОВ "Крон Інформ", ФОП ОСОБА_2, ВАТ "Агропромислова група", ТОВ "Хімагросерсів", ПП "ВК і К".

Посилання відповідача на те, що ОСОБА_6 значився директором ТОВ "ТЕК "Київ-Логістикс", спростовуються наявною в матеріалах справи копією договору про надання транспортних послуг № 25/02-10-014 від 25 лютого 2010 року згідно якого директором ТОВ "Транспортно експедиційної компанії "Київ-Логістик" є ОСОБА_7, а не ОСОБА_6

Крім того, позивачем суду не надано доказів відсутності у нього залишків товарів придбаних у ТОВ "Хімагросерсів". Разом з тим, позивачем суду не було надано доказів наявності у нього складських приміщень придатних для зберігання товару на суму 65642,50 грн.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позивачем в звітному податковому періоді неправомірно віднесено до складу витрат витрати за господарськими операціями що не мають реального характеру, оскільки такі операції не підтверджені доказами отримання товарів, які були використані позивачем у власній господарській діяльності.

Наведеним, у свою чергу, підтверджується правомірність доводів Лубенської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Полтавські області про порушення позивачем вимог пп. 7.3.1 п. 7.3, пп. 7.4.1, пп. 7.4.5 п. 7.4 ст. 7 Закону України "Про податок на додану вартість" № 168/97 -ВР від 03.04.1997 року та ст.ст. 13,14 Декрету Кабінету Міністрів України "Про прибутковий податок з громадян" від 26.12.1992 року № 13-92, Наказу Головної податкової інспекції України від 21.04.1993 року № 12 Про затвердження Інструкції "Про оподаткування доходів фізичних осіб від зайняття підприємницької діяльністю" (Додаток № 7 до Інструкції про прибутковий податок з громадян (в редакції наказу Державної податкової адміністрації України від 14.02.2001 р. № 53) із змінами та доповненнями, внесеними Законами України.

В силу частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Як визначено частиною першою статті 70 Кодексу адміністративного судочинства України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування.

У відповідності до частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Водночас, суд акцентує увагу на положеннях частини першої статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідно до якої розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

А відповідно до частини першої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Відповідачем, як суб'єктом владних повноважень, доведено факт порушення Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 зазначених вище вимог пп. 7.3.1 п. 7.3, пп. 7.4.1, пп. 7.4.5 п. 7.4 ст. 7 Закону України "Про податок на додану вартість" № 168/97 -ВР від 03.04.1997 року та ст.ст. 13,14 Декрету Кабінету Міністрів України "Про прибутковий податок з громадян" від 26.12.1992 року № 13-92, Наказу Головної податкової інспекції України від 21.04.1993 року № 12 Про затвердження Інструкції "Про оподаткування доходів фізичних осіб від зайняття підприємницької діяльністю" (Додаток № 7 до Інструкції про прибутковий податок з громадян (в редакції наказу Державної податкової адміністрації України від 14.02.2001 р. № 53) із змінами та доповненнями, внесеними Законами України, наслідком чого визначено заниження позивачем зобов'язання зі сплати податку з доходів фізичних осіб від здійснення підприємницької діяльності в загальному розмірі 223846,04 грн. та ПДВ в розмірі 847051,00 грн.

Разом з цим, позивач, стверджуючи про правомірність формування витрат та податкового кредиту за результатами здійснення господарських правовідносин з ТОВ "Крон Інформ", ФОП ОСОБА_2, ВАТ "Агропромислова група", ТОВ "Хімагросерсів", ПП "ВК і К" та ТОВ "ТД "Імпакт", не надав суду належних доказів, що свідчили б про реальність здійснення господарських операцій з вказаними контрагентами за спірні періоди. Як наслідок, платником податків не доведено правомірність віднесення до складу витрат та податкового кредиту зазначених сум.

З огляду на вищезазначене, суд дійшов висновку, що приймаючи оскаржені податкові повідомлення-рішення Лубенська об'єднана державна податкова інспекція Головного управління ДФС у Полтавські області діяла на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а також з використанням повноважень з метою, з якою ці повноваження їй надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення; безсторонньо (неупереджено), добросовісно та розсудливо. А позовні вимоги Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства та повністю спростовані в ході розгляду справи судом.

За вищевикладених обставин, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні адміністративного позову Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 повністю.

На підставі викладеного, керуючись статтями 7, 8, 9, 10, 11, 71, 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, -

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні адміністративного позову відмовити.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена до Харківського апеляційного адміністративного суду через Полтавський окружний адміністративний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення постанови з одночасним надісланням її копії до суду апеляційної інстанції. У разі застосування судом частини третьої статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя С.С. Бойко