Справа № 819/1104/16
Суддя: Матковська Зоряна Мирославівна
Дата ухвалення: 2017-03-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 березня 2017 р. Справа № 876/1703/17

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді: Матковської З.М.,

суддів: Затолочного В.С., Каралюса В.М.,

при секретарі судового засідання: Дутка І.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Бучацької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Тернопільській області на постанову Тернопільського окружного адміністративного суду від 28 грудня 2016 року у адміністративній справі №819/1104/16 за позовом Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального ОСОБА_1 до Бучацької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Тернопільській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, вимог про сплату боргу та рішень про застосування штрафних санкцій,-

В С Т А Н О В И В :

Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу ОСОБА_1 (надалі позивач) звернулася у Тернопільський окружний адміністративний суд з позовом до Бучацької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Тернопільській області ( надалі відповідач) про визнання протиправними та скасування податкового повідомлення - рішення Бучацької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Тернопільській області від 01.04.2016 № /100, яким збільшено суму грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб, що сплачуються за результатами річного декларування, за основним платежем у розмірі 2494,31 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) 623,60 грн.; вимоги Бучацької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Тернопільській області №Ф- від 23.05.2016 про сплату боргу (недоїмки) зі сплати єдиного соціального внеску в сумі 103572,72 грн.; рішення Бучацької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Тернопільській області №131 від 23.05.2016 про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним фіскальним органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного соціального внеску, яким застосовано штрафні санкції в розмірі 14142,24 грн.

Постановою Тернопільського окружного адміністративного суду від 28 грудня 2016 року позов задоволено. Визнано протиправними та скасовано: податкове повідомлення - рішення Бучацької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Тернопільській області від 01.04.2016 № /100, яким збільшено суму грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб, що сплачуються за результатами річного декларування, за основним платежем у розмірі 2494,31 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) 623,60 грн.; вимогу Бучацької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Тернопільській області №Ф- від 23.05.2016 про сплату боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування в сумі 103572,72 грн.; рішення Бучацької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Тернопільській області №131 від 23.05.2016 про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним фіскальним органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску, яким застосовано штрафні санкції в розмірі 14142,24 грн. Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань з Бучацької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Тернопільській області на користь приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Футуйма В.В. судові витрати в розмірі 551 грн. 53 коп.

Не погоджуючись із постановою суду першої інстанції, відповідачем подана апеляційна скарга, в якій зазначає, що постанова суду першої інстанції є незаконною та необґрунтованою, прийнятою з порушенням норм матеріального права, висновки суду не відповідають обставинам справи. Зокрема доводи апелянта зводяться до того, що позивач не є власником приміщення, яке орендує для здійснення нотаріальної діяльності, відповідно вона неправомірно віднесла до витрат, які необхідні для провадження незалежної професійної діяльності нотаріуса, витрати на оплату електроенергії та комунальні послуги даного приміщення; обчислення суми єдиного соціального внеску, який підлягає до сплати, слід враховувати шляхом ділення річного чистого доходу на 12 місяців. Просить постанову суду першої інстанції скасувати та прийняти нову постанову, якою в задоволенні позову відмовити.

Сторони в судове засідання не прибули, хоча належним чином були повідомлені про дату судового засідання. Відповідно до ч. 4 ст.196 КАС України, неприбуття в судове засідання сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату, час і місце апеляційного розгляду справи, не перешкоджає судовому розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується наступне. Позивач ОСОБА_1 - самозайнята особа, зареєстрована Міністерством юстиції України, отримала свідоцтво про право зайняття нотаріальною діяльністю від 06 червня 2005 року № НОМЕР_2, реєстраційне посвідчення про реєстрацію приватної нотаріальної діяльності № НОМЕР_1 від 09.12.2009, видане Головним управлінням юстиції у м. Києві.

З 21.01.2015 по 02.02.2015 працівниками Бучацької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Тернопільській області на підставі наказу № 2 від 06.01.2016 проведено документальну планову виїзну перевірку діяльності самозайнятої особи ОСОБА_1 щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів за період з 01.01.2012 по 31.12.2014, дотримання законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, виконання вимог валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2011 по 31.12.2014.

За результатами перевірки складено Акт від 16.02.2016 № 82/17-, яким встановлено наступні порушення: п. 178.3. статті 178 Податкового кодексу України, у зв'язку з чим занижено оподатковуваний (чистий) дохід в розмірі 15266,90 грн., в т.ч. за 2012 рік - 4 667,7 грн., за 2013 рік - 5052,51 грн., за 2014 рік - 5546,68 грн. Відповідно до п. 167.1. ст.167, п. 178.2 ст.178 податок на доходи фізичних осіб, що підлягає сплаті за наслідками проведеної перевірки, визначений в сумі 2494,31 грн., в т.ч. за 2012 рік - 793,50 грн., за 2013 рік - 757,88 грн., за 2014 рік - 942,93 грн.; п. 179.7. ст. 179 Податкового кодексу України внаслідок встановленого порушення термінів сплати самостійно визначеного грошового зобов'язання по податку на доходи фізичних осіб за періоди діяльності 2010р., 2011р., 2013р. в сумі 8235,85 грн.; абз.1 п.2 ч.1 ст.7, п.11 ст.8, п. 2 ст. 9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 № 2464-VІ, у результаті чого визначено суму єдиного внеску на загальнообов'язкове соціальне страхування у загальному розмірі 103572,7 грн., в т.ч. за 2012 рік - 36964,30 грн., за 2013 рік - 1771,20 грн., за 2014 рік - 64837,2 грн.; абз.1 п.8 ст. 9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 №2464-VI внаслідок несвоєчасної сплати єдиного соціального внеску за червень 2014р. в сумі 482,40 грн. по строку сплати - до 20.07.2014.

На підставі Акта перевірки відповідачем винесено наступні рішення: податкове повідомлення - рішення від 01.04.2016 №/100, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб, що сплачуються за результатами річного декларування, за основним платежем у розмірі 2494,31 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) 623,6 грн.; податкове повідомлення-рішення від 01.04.2016 №101/ , яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб, що сплачуються за результатами річного декларування, за основним платежем у розмірі 8235,85 грн. та 1647,17 грн. за штрафними санкціями; вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 21.03.2016 № Ф-9, якою визначено, що станом на 21.03.2016 заборгованість зі сплати єдиного внеску позивача становить 103572,70 грн.; рішення №174 від 01.04.2016 про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним фіскальним органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску в розмірі 14142,24 грн.; рішення від 01.04.2016 № № 175 про застосування штрафних санкцій за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне неперерахування) єдиного внеску, яким до позивача застосовано штрафні санкції у розмірі 48,24 грн. та 8,23 грн. пені.

Не погодившись із вказаними рішенням № 174 від 01.04.2016 та вимогою про сплату боргу (недоїмки) від 21.03.2016 № Ф-9, позивач звернулася у відповідності до ст. 56 ПК України до контролюючого органу із скаргами про перегляд цього рішення та цієї вимоги. Згідно рішення № 146/6/19-00-10-01-06/4300 від 04.05.2016 прийнятого ГУ ДФС у Тернопільській області, скарги позивача в частині оскарження рішення Бучацької ОДПІ № 174 від 01.04.2016 задоволено частково, зобов'язано Бучацьку ОДПІ ГУ ДФС у Тернопільській області винести та направити скаржнику нові вимогу та рішення.

На підставі цього відповідачем було винесено вимогу № від 23.05.2016 про сплату боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування в сумі 103572,70 грн. та рішення №131 від 23.05.2016 про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним фіскальним органом своєчасно не нарахованого єдиного внеску в розмірі 14142,24 грн.

Суд першої інстанції позов задовольнив з тих підстав, що позивачем приватним нотаріусом ОСОБА_1 протягом 2012 -2014 років правильно, вчасно та в повному обсязі, з дотриманням всіх вимог чинного законодавства, сформовано зобов'язання зі сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування та сплачено відповідні суми єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, а Бучацькою ОДПІ дані обставини, при проведені перевірки та складанні Акту, безпідставно не враховані.

Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає їх вірними, такими, що відповідають нормам матеріального права та обставинам справи з огляду на наступне.

Частиною першою статті 25 Закону України «Про нотаріат» від 02.09.1993 № 3425-XII визначено, що робоче місце (контора) приватного нотаріуса має знаходитись у межах нотаріального округу, в якому приватний нотаріус здійснює нотаріальну діяльність.

Відповідно до п.п. 178.2., 178.3. ст. 178 ПК України доходи громадян, отримані протягом календарного року від провадження незалежної професійної діяльності, оподатковуються за ставкою, визначеною пунктом 167.1 статті 167 цього Кодексу.

Оподатковуваним доходом вважається сукупний чистий дохід, тобто різниця між доходом і документально підтвердженими витратами, необхідними для провадження певного виду незалежної професійної діяльності.

Міністерством юстиції України «Щодо переліку витрат, пов'язаних з організацією роботи приватних нотаріусів» від 02.02.2006 №31-35/20 надано роз'яснення, що при оподаткуванні доходів приватних нотаріусів за звітний податковий період враховувати документально підтверджені обов'язкові витрати, пов'язані з організацією їх роботи: користування приміщенням (оренда плата, платежі за надання комунальних послуг та інші обов'язкові платежі), яке є робочим місцем приватного нотаріуса (ст. 25 Закону України «Про нотаріат»).

Аналогічна позиція викладена і у листі Міністерства юстиції України «Щодо переліку витрат приватного нотаріуса» від 23.02.2012 №13.1-17/74 згідно якого визначено перелік витрат нотаріуса як особи, що провадить незалежну професійну діяльність. Серед яких є комунальні послуги (водопостачання, водовідведення, теплопостачання, електропостачання, газопостачання, утримання будинків і споруд та прибудинкових територій тощо).

Таким чином, оскільки нормами чинного Податкового кодексу України не передбачено конкретного переліку витрат для фізичних осіб, які провадять незалежну професійну діяльність, то основним критерієм для обґрунтування витрат, що зменшують дохід для визначення об'єкта оподаткування, є їх належність та необхідність для провадження незалежної професійної діяльності (Узагальнююча податкова консультація щодо деяких питань оподаткування фізичних осіб, які провадять незалежну професійну діяльність (приватних нотаріусів, адвокатів), яка затверджена наказом ДПС України 24.12.2012 №1185).

Як встановлено перевіркою, що з 01.01.2012 по 31.12.2014 робочим місцем позивача було приміщення, розташоване за адресою: м. Київ, вул. А. Іванова,буд.21/17 кв.13, передане її в строкове оплатне користування за відповідним договором оренди, яким на позивача покладався обов'язок крім орендної плати сплачувати інші платежі (електропостачання, додаткове споживання електроенергії пристроями зовнішньої реклами орендаря, телефонний зв'язок, комунальні платежі (оплата з теплопостачання, обслуговування прибудинкової території), які не входять в орендну плату.

З 01.01.2012 по 31.12.2014 позивачем були оплачені рахунки, виписані за адресою: м. Київ, вул. А. Іванова,буд.21/17 кв.13, а саме: на електроенергію у розмірі 4732,9 грн., в тому числі 2012 р. - 1151,67 грн., 2013 р. - 1077,42 грн., 2014р.-2503,81 грн.; на житлово-комунальні послуги (утримання будинків та при будинкових територій, опалення, газ, холодне та гаряче водопостачання) у розмірі 10534 грн., в тому числі 2012р. - 3516,06 грн., 2013р. - 3975,09 грн., 2014р.-3042,87 грн.

Оплата за надані послуги проведена в повному обсязі у готівковій формі, про що свідчать надані для перевірки рахунки та квитанції про оплату за надані послуги, та у відповідності до умов договору оренди.

Враховуючи те, що зазначені витрати були необхідними для провадження незалежної професійної діяльності нотаріуса та були підтверджені документально, суд дійшов висновку, що вони правомірно були віднесені позивачем до витратної частини документально підтверджених сум, пов'язаних із здійсненням діяльності за період з 01.01.2012 по 31.12.2014 самозайнятої особи ОСОБА_1

Разом з тим, правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначаються Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» №2464-VІ (далі - Закон № 2464-VІ). Виключно цим Законом визначаються принципи збору та ведення обліку єдиного внеску, порядок нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску.

Згідно із пунктом 2 частини 1 статті 1 Закону №2464-УІ єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов'язкового державного соціального страхування в обов'язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Відповідно до пункту 5 частини 1 статті 4 Закону №2464-VI платниками єдиного внеску є, зокрема, особи, які провадять незалежну професійну діяльність, а саме наукову, літературну, артистичну, художню, освітню або викладацьку, а також медичну, юридичну практику, в тому числі адвокатську, нотаріальну діяльність, або особи, які провадять релігійну (місіонерську) діяльність, іншу подібну діяльність та отримують дохід від цієї діяльності.

Згідно із пунктом 2 частини 1 статті 7 та частини 11 статті 8 Закону №2464-VI єдиний внесок для платників, зазначених, зокрема, у пункті 5 частини 1 статті 4 Закону №2464-VI, встановлюється у розмірі 34,7 відсотків суми доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального єдиного внеску за місяць, у якому отримано дохід (прибуток).

Нарахування єдиного внеску здійснюється в межах максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом (частина 3 статті 7 Закону №2464-VI).

Відповідно до частини 2 статті 9 Закону № 2464-VI обчислення єдиного внеску здійснюється на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) виплат (доходу), на які відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок.

Платники єдиного внеску, зазначені у пункті 5 частини 1 статті 4 цього Закону, зобов'язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний рік, до 1 травня наступного року (абзац 4 частини 8 статті 9 Закону № 2464-VI). Отже, приватні нотаріуси сплачують єдиний внесок, нарахований за календарний рік, до 1 травня наступного року. Звітним періодом для приватних нотаріусів визначено календарний рік.

Згідно п.3.4 Порядку формування та подання страхувальниками звіту щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, затвердженого наказом Міністерства доходів і зборів України від 09 вересня 2013 року №454 (в редакції, що була чинною на час спірних правовідносин), фізичні особи, які забезпечують себе роботою самостійно - займаються незалежною професійною діяльністю, а саме науковою, літературною, артистичною, художньою, освітньою або викладацькою, а також медичною, юридичною практикою, у тому числі адвокатською, нотаріальною діяльністю, або особи, які провадять релігійну (місіонерську) діяльність, іншу подібну діяльність та отримують дохід безпосередньо від цієї діяльності, за умови, що такі особи не є найманими працівниками чи підприємцями, самі за себе формують та подають до органів доходів і зборів звіт один раз на рік до 01 травня року, наступного за звітним періодом. Звітним періодом для них є календарний рік. Звіт подається за формою згідно з додатком 5 до цього Порядку.

Пунктом 4.12 вказаного Порядку визначено, що особи, які забезпечують себе роботою самостійно - займаються незалежною професійною діяльністю, а саме науковою, літературною, артистичною, художньою, освітньою або викладацькою, а також медичною, юридичною практикою, у тому числі адвокатською, нотаріальною діяльністю, або особи, які провадять релігійну (місіонерську) діяльність, іншу подібну діяльність та отримують дохід безпосередньо від цієї діяльності, за умови, що такі особи не є найманими працівниками чи підприємцями, формують та подають до органів доходів і зборів звіт згідно з таблицею 3 додатка 5 до цього Порядку.

Порядок формування та подання страхувальниками звіту щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, затверджений постановою правління Пенсійного фонду України від 08 жовтня 2010 року №22-2, що діяв до 03 грудня 2013 року, містить аналогічні положення.

Аналогічні правові норми щодо порядку ведення Книги обліку доходів і витрат містяться у наказі Міністерства доходів і зборів України від 16 вересня 2013 року №481 «Про затвердження форми Книги обліку доходів і витрат, яку ведуть фізичні особи - підприємці, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування, і фізичні особи, які провадять незалежну професійну діяльність, та Порядку її ведення», зареєстрованому в Міністерстві юстиції України 01 жовтня 2013 р. за № 1686/24218, який є чинним на даний час.

Судом першої інстанції вірно вказано, що сума доходу, з якої розраховується єдиний внесок має відповідати чистому доходу, заявленому в податковій декларації, яка подається фізичною особою, яка забезпечує себе роботою самостійно, до органів доходів і зборів за результатами календарного року.

Таким чином, жоден із зазначених нормативних актів не вимагає від самозайнятої особи - приватного нотаріуса проводити обчислення суми єдиного внеску з середньомісячного чистого доходу, вирахуваного шляхом ділення річного чистого доходу на 12 місяців. Єдиною вимогою виступає відповідність даним річної податкової декларації.

Як слідує з поданих позивачем податкових декларацій за 2012 2014 рр., сума чистого оподатковуваного доходу, який є базою для нарахування єдиного внеску становить: за 2012 рік 133178,61грн.; за 2013 рік 33374,94грн.; за 2014 рік 215408,04грн. Відповідно, позивачкою було сплачено єдиний внесок виходячи з даних сум та враховуючи щомісячні авансові платежі.

Посилання відповідача на те, що при нарахуванні вказаних сум ними для визначення суми доходу на яку нараховується єдиний внесок враховано обов'язок ділити суму доходу, отриману позивачем за рік у рівних частинах (визначення середньоарифметичної величини) є безпідставними, оскільки законодавством такий обов'язок на нього не покладено взагалі.

Судом встановлено, що в спірних правовідносинах податковий орган прийняв до уваги надану позивачем в деклараціях про майновий стан і доходи за минулі роки інформацію в частині суми чистого оподаткованого доходу отриманого позивачем, яка в подальшому поділено на 12 місяців і таким чином відповідач визначив середньомісячний річний оподаткований дохід, що не відповідає вимогам чинного законодавства.

З огляду на викладене, на думку суду, відповідач на власний розсуд застосував максимальну базу нарахування єдиного внеску, а саме розрахував його помісячно шляхом виділення загальної суми одержаного доходу за рік та множення середньомісячної суми доходу на 34,7 %, не врахувавши, що для приватних нотаріусів звітним податковим періодом є 1 рік, сума доходу на який нараховується єдиний соціальний внесок визначається в річній декларації, а максимальний розмір єдиного соціального внеску з річного доходу держаного самозайнятою особою обмежується 17 розмірами прожиткового мінімуму для працездатних осіб ( ч. 3 ст. 7 Закону № 2464 ).

До аналогічного висновку дійшов Вищий адміністративний суд України у справах №К/800/36987/15 ухвала від 13.08.2015р., №К/800/30369/15 ухвала від 06.07.2015р., №804/4681/15 постанова від 23.02.2016р. та Верховний Суд України в ухвалах від 22.10.2015р. та 23.09.2015р.

Таким чином, судом першої інстанції правильно встановлено, що позивачем приватним нотаріусом ОСОБА_1 протягом 2012 -2014 років правильно, вчасно та в повному обсязі, з дотриманням всіх вимог чинного законодавства, сформовано зобов'язання зі сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування та сплачено відповідні суми єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, а Бучацькою ОДПІ дані обставини, при проведені перевірки та складанні Акту, безпідставно не враховані.

Оскільки в даному випадку встановлено відсутність порушення позивачем норм законодавства про сплату єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, а відтак відповідно відсутні правові підстави для нарахування штрафних санкцій та пені.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводами апеляційної скарги висновки, викладені в судовому рішенні, не спростовуються і підстав для його скасування не вбачається.

Приведені в апеляційні скарзі доводи, висновку суду не спростовують, а зводяться до переоцінки доказів та незгоди з ними.

Відповідно до ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких підстав апеляційна скарга задоволенню не підлягає, підстав для скасування постанови суду першої інстанції колегія суддів не знаходить.

Керуючись статтями 160 ч. 3, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Бучацької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Тернопільській області - залишити без задоволення, а постанову Тернопільського окружного адміністративного суду від 28 грудня 2016 року у адміністративній справі №819/1104/16 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції, а у разі складення в повному обсязі відповідно до ч. 3 ст. 160 КАС України - з дня складення в повному обсязі.

Головуючий суддя З.М. Матковська

Судді В.С. Затолочний

В.М. Каралюс

Повний текст ухвали складено 28.03.2017р.