Справа № 22-а/0690/4255/11
Суддя: Товянська О. В.
Дата ухвалення: 2011-07-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Апеляційний суд Житомирської області
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 липня 2011 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого судді Товянської О.В.

суддів : Микитюк О.Ю., Гансецької І.А.

при секретарі : Сапінській Н.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі апеляційну скаргу Управління праці та соціального захисту населення Олевської районної державної адміністрації на постанову Олевського районного суду Житомирської області від 22 жовтня 2009р. у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Олевської районної державної адміністрації про стягнення коштів, -

встановила :

31 липня 2009р. позивач звернулась до суду із позовною заявою, в якій просила стягнути з відповідача недоплачені кошти за період з 01.01.2000р. по 01.07.2009р., виплата яких передбачена ст.39 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" в сумі 31960,20грн., а також кошти за період з 01.07.2008р. по 01.07.2009р., передбачені ст.37 цього Закону в сумі 2097,60грн. Зазначала, що є потерпілою внаслідок Чорнобильської катастрофи. Всупереч вимогам Закону, який повязує розмір цих виплат із мінімальною заробітною платою, соціальні виплати отримувала у розмірах, визначених Постановою Кабінету Міністрів України від 26 липня 1996 року за № 836.

Постановою Олевського районного суду від 22 жовтня 2009 року позов задоволено частково. З Управління праці та соціального захисту населення Олевської районної державної адміністрації за ст.37 Закону за період із 01.07.2008р. по 01.07.2009р. на користь позивача стягнуто 2097,60грн.; за ст.39 Закону за період із 01.05.2006р. по 01.05.2009р. стягнуто з відповідача на користь позивача доплату до заробітної плати в сумі 31900,20грн. Дії щодо відмови у виплаті цих коштів визнано неправомірними.

В апеляційній скарзі відповідач просить скасувати постанову і ухвалити нову постанову про відмову в позові. Апелянт посилається на порушення судом норм матеріального права. Зазначає, що бюджетами на відповідні роки не передбачалась виплата коштів у визначеному законом розмірі.

Апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Частиною 1 с.37 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" передбачено, що громадянам, які проживають на територіях радіоактивного забруднення виплачується щомісячна грошова допомога в звязку з обмеженням споживання продуктів харчування місцевого виробництва в кратному розмірі до мінімальної заробітної плати.

Ч.ч.1,2 ст.39 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" передбачена доплата до заробітної плати працюючим та працюючим пенсіонерам. Вказаний закон є соціальним законом, а тому на виплати за ст.39 не поширюються процесуальні норми КЗпП України.

Задовольнивши позовні вимоги до 31 липня 2008 року, суд першої інстанції в порушення ч.1 ст.100 КАС України в редакції, яка діяла на час розгляду справи, безпідставно поновив строк звернення до суду, не взявши до уваги заяву відповідача про застосування строків позовної давності (а.с.16-17). Частиною 1,2 ст.99 КАС України (в редакції до 07.07.2010р.) передбачено, що адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду в річний строк.

Відповідно до ч.1 ст.100 КАС України (в редакції до 07.07.2010 року) пропуск строку звернення до адміністративного суду є підставою для відмови у задоволенні позову.

Постанова в частині стягнення з відповідача коштів, передбачених ст.ст.37, 39 Закону за період до 31.07.2008 року, ухвалена із порушенням норм процесуального права, а тому її належить скасувати і ухвалити нову постанову про відмову в позові в цій частині за пропуском строку звернення до суду.

Встановлено, що позивач є потерпілою від аварії на Чорнобильський АЕС, проживає в Олевську, працює у ВАТ „Олевська СПМК-7.

Виходячи із загальних засад пріоритетності законів над підзаконними актами, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку, що при визначенні розміру виплат застосуванню підлягають саме статті 37,39 Закону № 796-ХІІ, а не постанова Кабінету Міністрів України від 26 липня 1996 року за № 836, яка істотно звужує обсяг встановлених законом прав.

Ст.17 Закону України від 23 лютого 2006р. N3477-IV "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950р.(далі Конвенцію) та практику Європейського Суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до ст.1 Протоколу 1 Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. В рішеннях у справах Кечко проти України, 2005 рік Broniowski v. Poland, 1996 рік Azinas v Cyprus, 2002 Європейський Суд з прав людини прийшов до висновку, що поняття власності, яке міститься в першій частині статті 1 Протоколу № 1, має автономне значення, яке не обмежене власністю на фізичні речі і не залежить від формальної класифікації в національному законодавстві. До „майнових прав і „власності може бути прирівняно право заявника на матеріальний інтерес, зокрема щодо отримання пенсії чи надбавки до заробітної плати.

В рішенні у справі Кечко проти України, 2005 рік суд зауважив, що в межах свободи дій держави визначати, які надбавки виплачувати своїм робітникам з державного бюджету. Держава може вводити, призупиняти чи закінчити виплату таких надбавок, вносячи відповідні зміни в законодавство. Однак, якщо чинне правове положення передбачає виплату певних надбавок, і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах доки відповідні положення є чинними. Суд не прийняв аргумент Уряду щодо бюджетних асигнувань, оскільки органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобовязань (рішення у справі Бурдов проти Росії, 2000 рік).

Крім того, задовольняючи вимогу про стягнення коштів, суд першої інстанції помилився у визначенні способу захисту порушеного права. Оскільки вказані грошові суми не були нараховані позивачу, а суд не наділений компетенцію виконувати функцію органу, який уповноважений нараховувати кошти, позов в цій частині слід задовольнити частково, зобовязавши відповідача нарахувати кошти та забезпечити їх виплату.

Керуючись ст.ст.195,197,198,199,205-207,212 КАС України, колегія суддів

постановила:

Апеляційну скаргу Управління праці та соціального захисту населення Олевської районної державної адміністрації задовольнити частково.

Скасувати постанову Олевського районного суду Житомирської області від 22 жовтня 2009 року в частині стягнення з відповідача на користь ОСОБА_1 доплати до заробітної плати за період із 01.01.2000р. по 31.07.2008р. року за пропуском строку звернення до суду.

Скасувати постанову Олевського районного суду Житомирської області від 22 жовтня 2009р. в частині стягнення з відповідача на користь ОСОБА_1 доплати за ст.37 з 01 липня по 31 липня 2008р. за пропуском строку звернення до суду.

Скасувати постанову Олевського районного суду Житомирської області від 22 жовтня 2009 року в частині задоволення решти вимог і ухвалити нову постанову. Зобовязати Управління праці та соціального захисту населення Олевської районної державної адміністрації нарахувати ОСОБА_1 кошти, передбачені ст.37 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" за період із 01.08.2008р. по 01.07.2009р.

Зобовязати Управління праці та соціального захисту населення Олевської районної державної адміністрації нарахувати ОСОБА_1 та забезпечити виплату коштів, передбачених ст.39 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" за період із 01.08.2008р. по 01.07.2009р. В решті постанову залишити без зміни.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий : Судді :