Справа № 804/5591/16
Суддя: Чумак С.Ю.
Дата ухвалення: 2017-03-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

О К Р Е М А Д У М К А
судді Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду Чумака С.Ю. у справі № 804/5591/16 за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16 до Територіального управління Державної судової адміністрації України у Дніпропетровській області про визнання неправомірною бездіяльності та зобов'язання вчинити дії.
16 березня 2017 року Справа № 804/5591/16
Ухвалою від 16 березня 2017 року Дніпропетровським апеляційним адміністративним судом залишено без задоволення апеляційну скаргу ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16 та залишено без змін постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 6 грудня 2016 року у справі № 804/5591/16, якою позивачам в позові відмовлено.
Стосовно вказаного судового рішення відповідно до частини 3 статті 25 Кодексу адміністративного судочинства України висловлюю окрему думку.
Предметом спору в даній справі є ненарахування та невиплата позивачам заробітної плати за період з 26.10.2014 року по 28.03.2015 року включно відповідно до ст.. 144 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» (в редакції з 26.10.2014) та за період з 29.03.2015 року по 31.12.2015 року, відповідно до статті 147 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» (в редакції Закону України «Про забезпечення права на справедливий суд»).
Ухвалюючи судове за результатами апеляційного перегляду справи колегія суддів виходила з правової позиції Верховного Суду України, висловленої у постановах від 12.07.2016 року № 21-1726а16 та від 13.07.2016 року № 21-1888а16, № 21-1488а16.
Не погоджуюсь з прийнятим у справі рішенням з огляду на наступне.
Відповідно до ч. 1 ст. 144 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" (у редакції від 7 липня 2010 року) розмір заробітної плати працівників апаратів судів, їхнє побутове забезпечення і рівень соціального захисту визначаються законом і не можуть бути меншими, ніж у відповідних категорій державних службовців органів законодавчої та виконавчої влади.
Згідно з ч. 5 ст. 149 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" (у редакції Закону від 7 липня 2010 року) та ч. 6 ст. 152 цього Закону (у редакції Закону від 12 лютого 2015 року), правовий статус працівників апарату суду визначається Законом України "Про державну службу". Умови оплати праці, матеріально-побутового, медичного, санаторно-курортного і транспортного забезпечення працівників апарату суду визначаються на засадах, що встановлені для відповідної категорії працівників апаратів центральних та місцевих органів виконавчої влади.
За правилами ч. 7 ст. 33 Закону України "Про державну службу", умови оплати праці державних службовців, розміри їх посадових окладів, надбавок, доплат і матеріальної допомоги визначаються Кабінетом Міністрів України.
Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 8 Закону України "Про оплату праці" умови розміру оплати праці працівників установ та організацій, що фінансуються з бюджету, визначаються Кабінетом Міністрів України, крім випадків, передбачених частиною третьою цієї статті (умови розміру оплати праці суддів), та частиною першою статті 10 цього Закону (розмір мінімальної заробітної плати).
Постановою Кабінету Міністрів України від 9 березня 2006 року № 268 "Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників апарату органів виконавчої влади, органів прокуратури, судів та інших органів" затверджено схему посадових окладів керівних працівників і спеціалістів апарату місцевих загальних судів (додаток 47).
Поряд із цим, пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України від 20 травня 2009 року № 482 "Деякі питання оплати праці працівників апарату органів виконавчої влади, органів прокуратури, судів та інших органів, що фінансуються з бюджету" у разі, коли розмір посадового окладу працівників апарату органів виконавчої влади, органів прокуратури, судів та інших органів, що фінансуються з бюджету, нижчий ніж визначений законом розмір мінімальної заробітної плати, посадовий оклад установлюється на рівні відповідного розміру мінімальної заробітної плати.
З 26 жовтня 2014 року набрав чинності Закон України від 14.10.2014 № 1697-VII "Про прокуратуру", підпунктом 59 пункту 5 розділу XII якого частину першу статті 144 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" доповнено абзацом другим такого змісту: "При цьому розмір посадового окладу працівника апарату суду, посада якого віднесена до шостої категорії посад державних службовців, установлюється в розмірі 30 відсотків посадового окладу судді місцевого суду. Посадові оклади працівників апарату суду, посади яких віднесені до кожної наступної категорії посад державних службовців, установлюються з коефіцієнтом 1,3 пропорційно посадовим окладам працівників апарату суду, посади яких віднесені до попередньої категорії посад державних службовців".
При цьому абзацом другим підпункту 1 і абзацом третім підпункту 2 пункту 13 розділу XIII "Перехідні положення" Закону України "Про прокуратуру" на Кабінет Міністрів України покладено обов'язок у тримісячний строк з дня, наступного за днем опублікування цього Закону, привести свої нормативно-правові акти у відповідність із цим Законом та у двомісячний строк - внести на розгляд Верховної Ради України пропозиції щодо приведення законодавчих актів у відповідність із цим Законом, у тому числі з метою забезпечення збільшення видатків Державного бюджету України на оплату праці працівників апаратів судів та встановлення їм посадових окладів у розмірі, не меншому за передбачені Законом України "Про судоустрій і статус суддів".
Вказані положення абзацу 2 частини 1 статті 144 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" у редакції Закону України "Про прокуратуру" набрав чинності пізніше, ніж норми Закону України "Про Державний бюджет України на 2014 рік", а тому, мають пріоритет у застосуванні до спірних правовідносин.
З огляду на зазначене, починаючи з 26 жовтня 2014 року працівники апаратів судів мали право на посадові оклади у розмірах, визначених абзацом другим частини першої статті 144 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" у редакції Закону України "Про прокуратуру", а саме в розмірі 30 відсотків посадового окладу судді місцевого суду, з урахуванням коефіцієнту 1,3.
У подальшому з 1 січня 2015 року набрали чинності Закон України від 28.12.2014 № 79-VIII «Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин» та Закон України від 28.12.2014 № 80-VIII «Про Державний бюджет України на 2015 рік», якими передбачено, що норми і положення частини першої статті 144 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування.
Отже, наведеними положеннями по-іншому врегульовано відносини в частині розміру посадових окладів працівників апарату судів, ніж абзац другий частини першої статті 144 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у редакції Закону України «Про прокуратуру», а саме розмір посадових окладів визначався не законом, а повинен був визначатися постановою Кабінету Міністрів України.
Починаючи з 29 березня 2015 року набрав чинності Закон України від 12.02.2015 № 192-VIII "Про забезпечення права на справедливий суд", згідно із яким Закон України "Про судоустрій і статус суддів" викладено в новій редакції.
Зокрема, абзацом другим частини першої статті 147 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" передбачено, що розмір заробітної плати працівників апаратів судів, їхнє побутове забезпечення і рівень соціального захисту визначаються законом і не можуть бути меншими, ніж у відповідних категорій державних службовців органів законодавчої та виконавчої влади. При цьому розмір посадового окладу працівника апарату суду, посада якого віднесена до шостої категорії посад державних службовців, установлюється в розмірі 30 відсотків посадового окладу судді місцевого суду. Посадові оклади працівників апарату суду, посади яких віднесені до кожної наступної категорії посад державних службовців, установлюються з коефіцієнтом 1,3 пропорційно посадовим окладам працівників апарату суду, посади яких віднесені до попередньої категорії посад державних службовців.
У період з 1 січня 2015 року - з моменту набрання чинності Законом України «Про Державний бюджет України на 2015 рік», яким Уряду України делеговано повноваження щодо встановлення розміру посадових окладів працівників апарату судів і до 29 березня 2015 року, тобто до набрання чинності Законом України "Про судоустрій і статус суддів" у редакції Закону України "Про забезпечення права на справедливий суд", Кабінет Міністрів України цим повноваженням не скористався, розмірів посадових окладів не визначив, а тому, на переконання апеляційного суду, починаючи з 26 жовтня 2014 року до 28 березня 2015 року розмір посадових окладів працівників апарату судів визначався відповідно до абзацу другого частини першої статті 144 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" у редакції Закону України "Про прокуратуру".
Відповідно до підпункту 2 пункту 13 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про забезпечення права на справедливий суд" на Кабінет Міністрів України покладено обов'язок у тримісячний строк з дня набрання чинності цим Законом, зокрема, привести свої нормативно-правові акти у відповідність із цим Законом; забезпечити в межах своїх повноважень перегляд та скасування нормативно-правових актів, що суперечать цьому Закону; забезпечити приведення міністерствами та іншими центральними органами виконавчої влади своїх нормативно-правових актів у відповідність із цим Законом
13 березня 2015 року набрав чинності Закон України від 2 березня 2015 року № 217-VIII "Про внесення змін до Закону України "Про Державний бюджет України на 2015 рік", підпунктом 12 пункту 1 якого з абзацу третього пункту 9 Закону про Державний бюджет України на 2015 рік було виключено посилання на частину третю статті 69, статтю 129, частину першу статті 144 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", зберігши при цьому загальне посилання на положення Закону України "Про судоустрій і статус суддів".
Тобто, прийнявши такі зміни законодавець фактично відтворив положення абзацу третього пункту 9 Закону України «Про Державний бюджет України на 2015 рік», якими Кабінету Міністрів України делеговано право визначати розмір посадових окладів працівників апаратів судів.
Проте, Закон України № 217-VIII від 02.03.2015 "Про внесення змін до Закону України "Про Державний бюджет України на 2015 рік" набрав чинності з 13 березня 2015 року, а Закон України № 192-VIII від 12.02.2015 "Про забезпечення права на справедливий суд" - з 29 березня 2015 року, тому останній із названих законів почав справляти вплив на розмір посадових окладів працівників апаратів судів.
Уряд України скористався делегованими йому повноваженнями щодо встановлення розміру посадових окладів працівників апарату судів лише 2 вересня 2015 року, прийнявши постанову від 2 вересня 2015 року N 644 «Про внесення змін до деяких актів Кабінету Міністрів України», яка набрала чинності 9 вересня 2015 року.
Поряд із цим, положення, закріплене у абзаці другому частини першої статті 147 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" в редакції Закону України "Про забезпечення права на справедливий суд" не передбачає повноважень Кабінету Міністрів України щодо регулювання розміру посадових окладів працівників апаратів судів.
За такого нормативно-правового регулювання, починаючи з 26 жовтня 2014 року по 28 березня 2015 року розмір посадових окладів працівників апаратів судів мав визначатись відповідно до абзацу другого частини першої статті 144 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" у редакції Закону України "Про прокуратуру", а з 29 березня 2015 року по 31 грудня 2015 року - відповідно до абзацу другого частини першої статті 147 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" в редакції Закону України "Про забезпечення права на справедливий суд".
Верховний Суд України, зробивши акцент на невиконанні Кабінетом Міністрів України покладеного на нього обов'язку щодо врегулювання умов та розмірів оплати праці та відповідно відсутність у ДСА України правових підстав для перерахунку та виплати заробітної плати працівників апарату судів поза межами видатків державного бюджету на оплату праці таких працівників у розмірах інших, ніж встановлено КМУ віддав перевагу нормам права, що продовжували регулювати спірні відносини, а саме постанові КМУ № 268 у редакції від 12.05.2007 року, а не нормам Закону, у відповідних редакціях, що мають вищу юридичну силу.
Вища юридична сила закону полягає у тому, що всі підзаконні нормативно-правові акти приймаються на основі законів та за своїм змістом не повинні суперечити їм. Підпорядкованість таких актів законам закріплена у положеннях Конституції України.
Згідно з частиною третьою статті 113 Конституції України Кабінет Міністрів України у своїй діяльності керується Конституцією та законами України, а також Указами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України.
Отже, у випадку суперечності норм підзаконного акта нормам закону слід застосовувати норми закону, оскільки він має вищу юридичну силу.
Також слід зазначити, що Верховний Суд України не врахував положень ст. 8 КАС України щодо застосування принципу верховенства права з урахуванням практики Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ).
Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Відповідно до статті 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути, позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
У справі "Кечко проти України" Європейський суд з прав людини встановив, що мало місце порушення ст.1 Протоколу №1 Конвенції, про захист прав людини і основоположних свобод, зауважив, що в межах свободи дій держави визначати, які надбавки виплачувати своїм робітникам з державного бюджету. Держава може вводити, призупиняти чи закінчити виплату таких надбавок, вносячи відповідні зміни в законодавство. Однак, якщо чинне правове положення передбачає виплату певних надбавок, і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах доки відповідні положення є чинними.
Крім цього, у цій же справі Європейський суд з прав людини констатував, що не приймає аргумент Уряду щодо бюджетних асигнувань, оскільки органи державної влади не можуть посилатись на відсутність коштів, як причину невиконання своїх зобов'язань.
З огляду на наявну практику Європейського суду з прав людини, відсутність бюджетного фінансування не може бути тією обставиною, яка виключає відповідальність суб'єкта владних повноважень перед особою.
Відповідно до статей 1, 3 Конституції України та принципів бюджетної системи (стаття 7 Кодексу) держава не може довільно відмовлятися від взятих на себе фінансових зобов'язань, передбачених законами, іншими нормативно-правовими актами, а повинна діяти ефективно і відповідально в межах чинного бюджетного законодавства" (абзац другий та третій підпункту 3.3 пункту 3 мотивувальної частини рішення Конституційного суду України від 27 листопада 2008 року № 26-рп/2008).
Верховним судом України не було враховано того, що вирішальне значення для висновку суду про наявність у особи певного права, а у держави - відповідного фінансового зобов'язання відіграє не Закон про Державний бюджет та похідні від нього акти (бюджетний розпис, кошторис тощо), а також постанови Кабінету Міністрів України, а Закон, що регулює відносини між особою та державою у певній сфері суспільних відносин, в розглядуваному випадку - Закон України «Про судоустрій і статус суддів».
Норми статей 144 та 147 Законів України "Про судоустрій та статус суддів" в редакції від 14.10.2014 року та від 28.03.2015 року відповідно були чіткими та встановлювали розмір заробітної плати працівників апарату суду, який не потребував будь-якої деталізації з боку Кабінету Міністрів України.
Обмеження, встановлені Законом України "Про Державний бюджет України на 2015 рік" із змінами для визначених Законами України "Про судоустрій та статус суддів" розмірів посадових окладів та делегування Кабінету Міністрів України права на встановлення розміру посадових окладів працівників апарату суду слід розцінювати як втручання у права позивача, які не ґрунтуються на Законі.
В свою чергу, бездіяльність Кабінету Міністрів України в період з 26.10.2014 року до 08.09.2015 року щодо не приведення у відповідність до вимог Закону України "Про судоустрій і статус суддів" постанови № 268 від 09.03.2006 року "Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників апарату органів виконавчої влади, органів прокуратури, судів та інших органів" не може бути перешкодою для застосування прямих норм Закону.
Починаючи з 09.09.2015 року набрала чинності постанова Кабінету Міністрів України від 02.09.2015 року № 644, якою внесено змін до Постанови № 268. Зокрема Додатком № 47 встановлено посадовий оклад помічника судді місцевого суду у розмірі 0,4 від посадового окладу судді місцевого суду, при цьому не враховано передбаченого Законом коефіцієнту 1,3, який застосовується до кожної наступної категорії державних службовців, крім того, згідно із приміткою Додатку № 47 встановлено, що у 2015 році місячний посадовий оклад застосовується з урахуванням 50-відсоткового зменшення; інші виплати працівникам апарату судів, передбачені цією постановою, здійснюється виключно в межах фонду оплати праці суду. Тобто, відповідно до положень названої Постанови, розмір посадового окладу позивачів мав становити 2756 грн. (1378 х 10 х 0,4 х 50%), що також не відповідає вимогам зазначеного Закону.
За таких обставин вважаю, що відповідачами порушені права позивача на отримання ним заробітної плати за період з 26 жовтня 2014 року по 28 березня 2015 року відповідно до посадового окладу, встановленого частиною першої статті 144 Закону України від 7 липня 2010 року № 2453-VI "Про судоустрій і статус суддів у редакції Закону України від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII "Про прокуратуру", а з 29 березня 2015 року по 31 грудня 2015 року відповідно до посадового окладу, встановленого абзацом 2 частини 1 статті 147 Закону України від 7 липня 2010 року № 2453-VI "Про судоустрій і статус суддів" в редакції Закону України від 12 лютого 2015 року № 192-VIII "Про забезпечення права на справедливий суд", з урахуванням проведених виплат.
Суддя С.Ю. Чумак