Справа № 826/15779/14
Суддя: Головчук С.В.
Дата ухвалення: 2017-03-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 березня 2017 року м. Київ К/800/13834/15

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

Головчук С.В. (суддя-доповідач),
Іваненко Я.Л.,
Черпака Ю.К.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні касаційну скаргу заступника прокурора м. Києва

на постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 03 березня 2015 року

у справі за позовом прокурора м. Києва до Державної фіскальної служби України, треті особи - ОСОБА_4, Головне управління Державної фіскальної служби у м. Києві, про визнання дій протиправними, визнання незаконним та скасування наказу,

в с т а н о в и л а :

У жовтні 2014 року прокурор м. Києва звернувся до суду з позовом до Державної фіскальної служби України про визнання протиправними дій Державної фіскальної служби України щодо невжиття невідкладних заходів до розгляду подання прокурора міста Києва та не усунення встановлених порушень законодавства, причин та умов, що їм сприяють; визнання незаконним та скасування наказу Міністерства доходів та зборів України від 23 квітня 2014 року № 1017-о «Про прийняття на службу та призначення на посаду ОСОБА_4». В обґрунтування позову зазначав, що у зв'язку із виявленням порушень закону при виданні наказу від 23 квітня 2014 року №1017-о «Про прийняття на службу та призначення на посаду ОСОБА_4.» прокуратурою м. Києва внесено подання про усунення порушень Податкового кодексу, причин та умов, що ім. сприяли при призначенні ОСОБА_4. Проте, відповідач за результатами розгляду вказаного подання, листом від 02 жовтня 2014 року повідомив позивача про відсутність підстав для виконання вимог вказаного подання, чим на думку позивача проігнорував норми Податкового кодексу України та Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України. Вважає, що подання розглянуто поверхово, а саме не надано належної оцінки його змісту та викладеним у ньому фактам.

Постановою Окружного адміністративного суду від 31 грудня 2015 року позов задоволено частково. Визнано протиправною та скасовано відмову Державної фіскальної служби України оформлену листом від 02 жовтня 2014 року №4169/5/99-99-04-02-01-16 виконати подання від 22 вересня 2014 року №07/1/1-261 вих-14. Визнано протиправним наказ Міністерства доходів і зборів України від 23 квітня 2014 року №1017-о «Про прийняття на службу та призначення на посаду ОСОБА_4.». В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 03 березня 2015 року скасовано постанову першої інстанції та ухвалено нову, якою відмовлено у задоволенні позовних вимог.

У касаційній скарзі заступник прокурора м. Києва порушує питання про скасування рішення апеляційної інстанції та залишення в силі рішення першої інстанції. Зазначає, що суд апеляційної інстанції порушив вимоги статті 352 Податкового кодексу України, статті 22 Закону України «Про засади запобігання і протидії корупції» та статті 23 Закону України «Про прокуратуру». Крім того, вважає, що диплом ОСОБА_4 серії НОМЕР_1 від 18 червня 1993 року виданий Севастопольським вищим військово-морським інженерним училищем після підписання Угоди про співробітництво в галузі освіти, підписаної в Ташкенті 15 травня 1992 року, а тому підлягав нострифікації.

Відповідач у запереченні на касаційну скаргу просить залишити рішення апеляційної інстанції без змін, вважає його таким, що ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Перевіривши доводи касаційної скарги, матеріали справи, правильність застосування норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судами встановлено, що прокурором м. Києва внесено подання від 22 вересня 2014 року №07/1/1-261 вих.14 про усунення порушень Податкового Кодексу України та інших нормативно-правових актів, причин та умов, що їх спричинили при призначенні ОСОБА_4, яким від Державної фіскальної служби України вимагалось вжити заходів щодо усунення виявлених порушень вимог законодавства України, причин та умов, що їм сприяли при призначенні ОСОБА_4; визнати незаконним та скасувати наказ Міністерства доходів і зборів України від 23 квітня 2014 року №1017-о; вирішити питання щодо притягнення до дисциплінарної відповідальності осіб, які допустили порушення вимог чинного законодавства при призначенні ОСОБА_4 на посаді.

02 жовтня 2014 року Державною фіскальною службою України на адресу прокурора м. Києва направлено рішення у вигляді листа за підписом першого заступника Голови Хоменка В.П. щодо усунення порушень при призначенні ОСОБА_4

У зазначеному рішенні відповідачем надано роз'яснення щодо безпідставності доводів прокуратури, викладених у поданні, і зазначено, що відсутні правові підстави для визнання незаконним, скасування наказу Міністерства доходів і зборів України від 23 квітня 2014 року № 1017-0 та притягнення до дисциплінарної відповідальності посадових осіб Міндоходів.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що у діях відповідача відсутні протиправні дії щодо невжиття невідкладних заходів до розгляду по суті подання прокурора м. Києва та не усунення встановлених порушень законодавства, причин та умов, що їм сприяли, так як подання прокурора від 22 вересня 2014 року розглянуто і за наслідками його розгляду направлено відповідь позивачу.

Прокурор м. Києва у своєму поданні зазначав, що при призначенні на посаду ОСОБА_4, відповідачем порушено вимоги статті 352 Податкового кодексу України, оскільки не враховано факт його притягнення до кримінальної відповідальності та диплом про закінчення Севастопольського вищого військово-морського інженерного училища, який отримав ОСОБА_4, потребував нострифікації.

Відповідно до пункту 352.1 статті 352 ПК України на службу до податкової міліції приймаються на контрактній основі громадяни України, які мають відповідну освіту, здатні за своїми особистими, діловими, моральними якостями та станом здоров'я виконувати обов'язки відповідно до покладених на податкову міліцію завдань.

На службу до податкової міліції не може бути прийнято особу, яка має не погашену або не зняту в установленому порядку судимість за вчинення злочину, крім реабілітованої, або на яку протягом останнього року накладалося адміністративне стягнення за вчинення корупційного правопорушення.

Пунктом 352.2 статті 352 ПК України визначено, що стосовно осіб, які претендують на службу в податковій міліції, за їх письмовою згодою проводиться спеціальна перевірка у порядку, встановленому Законом України «Про засади запобігання і протидії корупції».

Відповідно до частини 2 статті 11 зазначеного Закону спеціальній перевірці підлягають відомості про особу, яка претендує на зайняття посади, зазначеної в пункті 1 частини першої статті 4 цього Закону (крім кандидатів на пост Президента України, кандидатів у народні депутати України, кандидатів у депутати Верховної Ради Автономної Республіки Крим, місцевих рад та на посади сільських, селищних, міських голів), зокрема щодо:

1) притягнення особи до кримінальної відповідальності, в тому числі за корупційні правопорушення, наявності судимості, її зняття, погашення;

2) факту, що особа піддана, піддавалася раніше адміністративним стягненням за корупційні правопорушення;

3) достовірності відомостей, зазначених у декларації про майно, доходи, витрати і зобов'язання фінансового характеру;

4) наявності в особи корпоративних прав;

5) стану здоров'я, освіти, наявності наукового ступеня, вченого звання, підвищення кваліфікації.

Згідно з пунктом 7 Порядку проведення спеціальної перевірки відомостей щодо осіб, які претендують на зайняття посад, пов'язаних із виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, затвердженого Указом Президента України від 25 січня 2012 року №33/2012 року спеціальна перевірка проводиться:

1) Міністерством внутрішніх справ України - щодо відомостей про притягнення особи до кримінальної відповідальності, наявність судимості, її зняття, погашення, про застосування до кандидата адміністративних стягнень за корупційні правопорушення;

2) Міністерством юстиції України - щодо наявності у Єдиному державному реєстрі осіб, які вчинили корупційні правопорушення, відомостей про кандидата;

3) Міністерством доходів і зборів України - щодо достовірності відомостей, зазначених у декларації про майно, доходи, витрати і зобов'язання фінансового характеру за минулий рік;

4) Міністерством охорони здоров'я України, відповідним органом виконавчої влади Автономної Республіки Крим, структурним підрозділом обласної, Київської, Севастопольської міської державної адміністрації - щодо відомостей про стан здоров'я кандидата;

5) Міністерством освіти і науки України, відповідним органом виконавчої влади Автономної Республіки Крим, структурним підрозділом обласної, Київської, Севастопольської міської державної адміністрації - щодо освіти, наявності у кандидата наукового ступеня, вченого звання.

Інформація про результати спеціальної перевірки та наявність даних, які перешкоджають зайняттю кандидатом посади, підписана керівником органу (підрозділу), що проводив спеціальну перевірку, а в разі його відсутності - особою, яка виконує його обов'язки, або заступником керівника цього органу (підрозділу) відповідно до розподілу функціональних обов'язків, подається відповідному органу, який надіслав запит (за винятком випадків, передбачених абзацом другим цього пункту), не пізніше семи днів із дати надходження запиту(пункт 12 Порядку).

Судами встановлено, що ОСОБА_4 прокуратурою м. Севастополя повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення та 13 грудня 2013 року обвинувальний акт направлено до суду.

Згідно із статтею 42 Кримінально-процесуального кодексу України підозрюваним є особа, якій у порядку передбаченому статтями 276 - 279 цього Кодексу, повідомлено про підозру, або особа, яка затримана за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення; обвинуваченим (підсудним) є особа, обвинувальний акт щодо якої переданий до суду в порядку, передбаченому статтею 291 цього Кодексу.

Конституційний Суд України у своєму рішенні від 27 жовтня 2009 року №9-рп/99 зазначив, що кримінальна відповідальність настає з моменту набрання законної сили обвинувальним вироком суду. Притягнення до кримінальної відповідальності, як стадія кримінального переслідування, починається з моменту пред'явлення особі обвинувачення у вчиненні злочину.

На момент прийняття наказу від 23 квітня 2014 року ОСОБА_4 повідомлено про підозру та обвинувальний акт направлено до суду.

Дані про постановлення судом вироку на момент проведення перевірки відсутні, як відсутні дані щодо перебування ОСОБА_4 у розшуку або ж притягнення до адміністративної відповідальності за корупційні правопорушення.

Таким чином ОСОБА_4 на момент прийняття наказу від 23 квітня 2014 року був підозрюваним, а отже не мав судимості.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що відповідно до статті 5 Угоди про співробітництво в галузі освіти, підписаної в Ташкенті у 1992 році, держави-учасниці гарантують безстрокове визнання на своїй території документів про освіту, виданих у державах-учасницях до моменту підписання вищезазначеної Угоди. Країнами учасницями є у тому числі Україна та Російська Федерація.

Постановою Кабінету Міністрів України №490 від 19 серпня 1992 року створено вищі військові навчальні заклади, зокрема Севастопольський військово-морський інститут на базі Севастопольського вищого військово-морського інженерного училища та Чорноморського вищого військово-морського ордена Червоної Зірки училища імені Нахімова П.М.

Також зазначеною постановою встановлено, що ліквідацію навчальних закладів, на базі яких створюються нові, провести після завершення в них навчання курсантів і слухачів. Установити, що новостворені військові навчальні заклади можуть вести підготовку магістрів відповідних спеціальностей до 1999 року без акредитації.

Таким чином, ліквідація Севастопольського вищого військово-морського інженерного училища відбулася після закінчення навчання курсантів і слухачів, а новий навчальний заклад, утворений на базі вищезазначеного, повинен був розпочати свою діяльність з 01 вересня 1993 року.

Згідно із копією диплома, останній зразка СРСР з відповідним Гербом цієї країни, виданий ОСОБА_4 у червні 1993 року.

Судом апеляційної інстанції під час розгляду справи не встановлено підтвердження у необхідності нострифікації даного диплому.

Відповідно до інформації, викладеної у формі листа, наданої Міністерству освіти і науки України диплом серії НОМЕР_2 від 21 грудня 2007 року був виданий Академією праці та соціальних відносин у м. Севастополі.

Зазначений Інститут заснований у 1994 році у Російській Федерації. Видано ліцензію Міністерства освіти і науки України №175197, №175198 від 27 липня 2005 року, ліцензія Міністерства освіти і науки Російської Федерації №5723 від 16 січня 2006 року, свідоцтво про державну акредитацію №1083 від 03 липня 2006 року.

Отже, суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що диплом, виданий ОСОБА_4 у червні 1993 року, не потребував нострифікації.

Згідно листа Міністерства освіти і науки України дипломи видані у 1993 році в т.ч. Севастопольським вищим військово-морським інженерним училищем, не потребують проходження процедури визнання (раніше нострифікації) в Україні.

Відповідно до статті 23 Закону України «Про прокуратуру» подання - це акт реагування прокурора на виявлені порушення закону з вимогою щодо: усунення порушень закону, причин та умов, що їм сприяли; притягнення осіб до передбаченої законом відповідальності; відшкодування шкоди; припинення незаконних дій чи бездіяльності посадових і службових осіб; скасування нормативно-правового акта, окремих його частин або приведення його у відповідність із законом.

Відповідний прокурор має бути повідомлений про результати розгляду подання та вжиті заходи у визначений ним строк, що обчислюється з дня отримання подання та не може бути меншим 10 днів.

У разі відхилення подання в цілому чи частково прокурор може звернутись до суду щодо: визнання незаконним нормативно-правового акта відповідного органу повністю чи в окремій його частині; визнання протиправним рішення чи окремих його положень і щодо скасування або визнання нечинним рішення чи окремих його положень, визнання протиправними дій чи бездіяльності, зобов'язання вчинити певні дії або утриматись від вчинення певних дій.

Прокурор звернувся до суду із позовом про визнання протиправними дії Державної фіскальної служби України щодо невжиття невідкладних заходів по розгляду по суті подання прокурора м. Києва та не усунення встановлених порушень законодавства, причин та умов, що їм сприяють.

Як встановлено судами відповідач розглянув вказане подання та листом від 02 жовтня 2014 року повідомив прокурора про відсутність підстав для визнання незаконним, скасування наказу Міндоходів від 23 квітня 2014 року та притягнення до дисциплінарної відповідальності посадових осіб Міндоходів.

Необхідно зазначити, що ні Закон України «Про прокуратуру», ні інше законодавство не містять норм які б зобов'язували орган, до якого направлено подання прокурора, приймати рішення лише про задоволення такого подання.

Позовна вимога про визнання незаконним та скасування наказу Міністерства доходів і зборів України від 23 квітня 2014 року «Про прийняття на службу та призначення на посаду ОСОБА_4.», не узгоджується з вимогами статті 23 Закону України «Про прокуратуру».

У даному випадку фактично мова йде про проходження служби особою, тобто стосується її працевлаштування, а тому вказаний наказ не може бути скасований органом, який його видав та який прийняв на службу особу, а лише може мати місце звільнення особи зі служби з визначених законодавством підстав.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком про те, що у відповідача відсутні протиправні дії щодо невжиття заходів до розгляду по суті подання прокурора м. Києва та не усунення порушень законодавства, причин та умов, що їм сприяли, оскільки вказане подання було розглянуто і надано відповідь.

Разом з тим, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

В пункті 2 статті 121 Конституції України, на прокуратуру України покладається представництво інтересів громадянина або держави в суді у випадках, визначених законом. Такими законами, серед інших, є КАС України та Закон України «Про прокуратуру».

Відповідно до частини другої статті 60 КАС України прокурор здійснює в суді представництво інтересів громадянина або держави в порядку, встановленому цим Кодексом та іншими законами, і може здійснювати представництво на будь-якій стадії адміністративного процесу.

За змістом статті 36-1 Закону України «Про прокуратуру» представництво прокуратурою інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні прокурорами від імені держави процесуальних та інших дій, спрямованих на захист у суді інтересів громадянина або держави у випадках, передбачених законом.

Підставою представництва у суді інтересів громадянина є його неспроможність через фізичний чи матеріальний стан, похилий вік або з інших поважних причин самостійно захистити свої порушені чи оспорюванні права або реалізувати процесуальні повноваження, а інтересів держави - наявність порушень або загрози порушень економічних, політичних та інших державних інтересів внаслідок протиправних дій (бездіяльності) фізичних або юридичних осіб, що вчиняються у відносинах між ними або з державою.

Однією з форм представництва є звернення до суду з позовами або заявами про захист прав і свобод іншої особи, невизначеного кола осіб, прав юридичних осіб, коли порушуються інтереси держави, або про визнання незаконними правових актів, дій чи рішень органів і посадових осіб.

Прокурор самостійно визначає підстави для представництва у судах, форму його здійснення і може здійснювати представництво в будь-якій стадії судочинства в порядку, передбаченому процесуальним законом.

Як зазначено у Рішенні Конституційного Суду України від 08 квітня 1999 N 3-рп/99 (справа про представництво прокуратурою України інтересів держави в арбітражному суді), прокурори та їхні заступники подають до суду позови саме в інтересах держави, а не в інтересах підприємств, установ і організацій, незалежно від їх підпорядкування і форм власності. Інтереси держави можуть збігатися повністю, частково або не збігатися зовсім з інтересами державних органів, державних підприємств та організацій чи з інтересами господарських товариств з часткою державної власності у статутному фонді. Проте держава може вбачати свої інтереси не тільки в їхній діяльності, але й у діяльності приватних підприємств, товариств.

З огляду на викладене, прокурор може звертатися до суду в інтересах держави, які, в свою чергу, можуть бути пов'язані з необхідністю захисту прав державних органів, а також підприємств, установ, організацій незалежно від їх підпорядкування та форм власності.

З урахуванням того, що інтереси держави є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, у чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує в позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах.

Прокурор в позовній заяві не вказав які, на його думку, інтереси держави були порушені.

Державна фіскальна служба України, яка є державною установою самостійно представляє інтереси держави та захищає їх.

Враховуючи наведене, суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального чи процесуального права, що призвело або могло призвести до неправильного вирішення спору, тому підстав для скасування ухваленого судового рішення колегія суддів не вбачає.

Відповідно до частини першої статті 224 КАС України, якщо суд не допустив порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні оскаржуваного судового рішення, то суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Керуючись статтями 220, 220-1, 223, 224, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу заступника прокурора м. Києва залишити без задоволення, а постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 03 березня 2015 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, та оскарженню не підлягає.

Судді С.В. Головчук
Я.Л. Іваненко
Ю.К. Черпак