Справа № 826/10121/16
Суддя: Аблов Є.В.
Дата ухвалення: 2017-03-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

27 березня 2017 року № 826/10121/16

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Аблова Є.В., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Державної податкової інспекції у Солом'янському районі Головного управління ДФС у м. Києві про зобов'язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернувся ОСОБА_1 (надалі - позивач або ОСОБА_1) з позовом до Державної податкової інспекції у Солом'янському районі Головного управління ДФС у м. Києві (надалі - відповідач або ДПІ у Солом'янському районі ГУ ДФС у м. Києві), в якому просить зобов'язати відповідача підготувати та подати до Головного управління Державної казначейської служби у м. Києві висновок про повернення позивачу сплаченої до бюджету суми податку на доходи фізичних осіб в розмірі 4 428,96 грн. як податкової знижки, заявленої ним у поданій 29.12.2015 податковій декларації про майновий стан і доходи за 2014 рік.

В обґрунтування позовних вимог позивача посилається на те, що він, скориставшись своїм правом на податкову знижку в сумі 4 428,96 грн., згідно пп. 166.3.8 п. 166.3 ст. 166 Податкового кодексу України, шляхом подання до ДПІ у Солом'янському районі ГУ ДФС у м. Києві податкової декларації про майновий стан і доходи за 2014 рік з доданими до неї додатком 6 та документальним підтвердженням понесення витрат, що включаються до податкової знижки відповідно до вимог п. 166.2 ст. 166 зазначеного Кодексу, не отримав з бюджету коштів (у вигляді надмірно сплаченого податку на доходи фізичних осіб у розмірі 4 428,96 грн.) або відмову контролюючого органу у здійсненні такого повернення.

В призначене судове засідання позивач не з'явився, подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності в порядку письмового провадження.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечував, посилаючись на доводи наведені в письмових запереченнях, які зводяться до того, що для отримання надмірно сплаченої суми коштів платник податку (ОСОБА_1) мав в обов'язковому порядку подати до податкової інспекції заяву про повернення грошового зобов'язання, як то встановлено п. 43.4 ст. 43 Податкового кодексу України.

Відповідно до ч. 6 ст. 128 Кодексу адміністративного судочинства України (далі по тексту - КАС України), якщо немає перешкод для розгляду справи в судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомленні про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Враховуючи заяву позивача, суд ухвалив розглядати справу у порядку письмового провадження.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, заслухавши пояснення представника відповідача, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва встановив наступне.

Між ОСОБА_1 (як позичальником) та ПАТ АТ «Укргазбанк» (банком) був укладений кредитний договір № 71-Ф/13-16 від 07.06.2013, за умовами якого, Банк надає позичальнику кредит в сумі 266 400 грн. на придбання майнових прав на однокімнатну квартиру № 144, що знаходиться за будівельною адресою: ІІ-а черга будівництва, будинок АДРЕСА_1, загальною площею 48 кв.м.). Кредит надається по 06.06.2028 під процентну ставку 16,0 % річних.

На забезпечення виконання цього кредитного договору, між позивачем (як іпотекодавцем) та ПАТ АТ «Укргазбанк» (яу іпотекодержателем) укладено договір іпотеки майнових прав на нерухоме майно без оформлення заставної від 07.06.2013, відповідно до якого, цей договір забезпечує всі вимоги іпотекодержателя, які випливають із кредитного договору № 71-Ф/13-16 від 07.06.2013. Предметом іпотеки є майнові права на квартиру № 144 у житловому будинку за будівельною адресою: житловий квартал по АДРЕСА_1, та сама квартира після здачі в експлуатацію та отримання правовстановлюючих документів. Предмет іпотеки належить іпотекодавцю на підставі договору купівлі-продажу майнових прав № 2-266/144 від 03.06.2013, укладеного між ОСОБА_1 та ПП «Еркер» (), та додаткової угоди № 1 до нього від 07.06.2013.

В той же день сторони - ПАТ АТ «Укргазбанк» (банк), Іпотечний центр в м. Києві та Київській області Державної спеціалізованої фінансової установи «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву» (одержувач) та ОСОБА_1 (позичальник) уклали трьохсторонній договір № 388о про надання часткової компенсації процентів. Відповідно до умов ст. 1 цього договору, згідно з Порядком здешевлення вартості іпотечних кредитів для забезпечення доступним житлом громадян, які потребують поліпшення житлових умов, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.04.2012 № 343, одержувач від імені Держави відшкодовує частину процентів за кредитом, що надається позичальнику на будівництво (реконструкцію) або придбання житла. Кредит надається в Порядку та на умовах, визначених кредитним договором № 71-Ф/13-16 від 07.06.2013.

Зокрема, згідно пункту 1.2.6 ст. 1 договору №388о від 07.06.2013, внесок, який позичальник повинен сплатити за рахунок власних коштів на будівництво (реконструкцію) чи придбання житла (майнових прав), до надання банком кредиту визначено у розмірі 88 800 грн.

Умови, порядок розрахунку та надання часткової компенсації процентів врегульовані сторонами у ст. 2 зазначеного договору.

На підтвердження факту понесення в 2014 році витрат в розмірі 29 526,39 грн. на сплату процентів за іпотечним кредитним договором та отримання права власності на об'єкт нерухомого майна (квартиру № 144) позивач додав до матеріалів позову копії таких документи: виписки відділення ПАТ АБ «Укргазбанк» по особовому рахунку ОСОБА_1 за період з 01.01.2014 по 31.12.2014; меморіальних ордерів, датованих 2014 роком, щодо погашення ОСОБА_1 нарахованих відсотків згідно кредитного договору № 71-Ф/13-16 від 07.06.2013; свідоцтва про право власності на нерухоме майно індексний номер 35081011 від 18.03.2015; витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, сформованого 18.03.2015; інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна, сформованої станом на 05.08.2015.

За результатами дослідження матеріалів позову суд встановив, а відповідач не спростував, що ОСОБА_1 було придбано квартиру (об'єкт інвестування) за адресою: АДРЕСА_1, за державною програмою «Здешевлення вартості іпотечних кредитів для забезпечення доступним житлом громадян, які потребують уліпшення житлових умов», що реалізується в рамках постанови Кабінету Міністрів України від 25.04.2012 № 343.

Керуючись нормою ч. 11 ст. 4 Закону «Про запобігання впливу світової фінансової кризи на розвиток будівельної галузі та житлового будівництва» від 25.12.2008 № 800-IV (за змістом якої визначено, що умови здешевлення вартості будівництва доступного житла також створюються шляхом зменшення податкового навантаження на громадян через поширення механізму податкового кредиту на видатки, понесені ними для будівництва (придбання) доступного житла) та нормами ст. 166 Податкового кодексу 29.12.2015 позивачем задекларовано право на отримання податкової знижки згідно із п.п. 166.3.8 п. 166.3 ст. 166 Податкового кодексу України шляхом подання до ДПІ у Солом'янському районі ГУ ДФС у м. Києві податкової декларації про майновий стан і доходи за 2014 рік з доповненням на 48 аркушах (документи за переліком - документальне підтвердження витрат, що включаються до податкової знижки відповідно до п. 166.2 ст. 166 Податкового кодексу України), а також додатку 6 до декларації («Перелік сум витрат, що включаються до складу податкової знижки згідно із статтею 166 розділу ІV Податкового кодексу України).

Зі змісту цієї податкової декларації вбачається, що позивачем за 2014 рік, зокрема, були задекларовані наступні показники: сума нарахованого (виплаченого) доходу (а саме доходу у вигляді заробітної плати) у розмірі 64 587 грн. (ряд. 01.01 колонки 3 розд. ІІ декларації); сума податку, утриманого (сплаченого) податковим агентом - 9 643,05 грн. (ряд. 01.01 колонки 4 розд. ІІ декларації); сума загального річного оподатковуваного доходу (ряд. 8 розд.V декларації) - 64 287 грн.; сума податку, на яку зменшуються податкові зобов'язання у зв'язку з використанням права на податкову знижку згідно із статтею 166 розділу ІV Податкового кодексу України (ряд. 11 розд. V декларації та ряд. 12 додатку 6) - 4 428,96 грн.; сума податку, що підлягає поверненню з бюджету (ряд. 13.02 розд. V декларації) - 4 428,96 грн.

За даними ряд. 08 додатку 6 до податкової декларації за 2014 рік до переліку сум витрат, що включаються до складу податкової знижки, ОСОБА_1 були віднесені витрати платника податку на сплату видатків на будівництво (придбання) доступного житла, визначеного законом, у тому числі на погашення пільгового іпотечного житлового кредиту, наданого на такі цілі, та процентів за ним, у розмірі 29 526,39 грн. з наведенням реквізитів документів, які підтверджують дані витрати (а саме: договір № 388о від 07.06.2013, кредитний договір № 71-Ф/13-16 від 07.06.2013, договір іпотеки ід 07.06.2013, меморіальні ордери, виписка банку по особовому рахунку).

За результатами подання позивачем податкової декларації за 2014 рік контролюючий орган жодних рішень чи повідомлень з питання проведення камеральних (документальних) перевірок такої декларації на адресу ОСОБА_1 не направляв, кошти у сумі 4 428,96 грн. позивач з бюджету не отримував.

На думку позивача, вказані обставини свідчать про визнання контролюючим органом правомірності показників, задекларованих ОСОБА_1 у податковій декларації за 2014 рік, та не вжиття ним передбачених законом заходів для реалізації права позивача на отримання податкової знижки (а саме складання та підготовки висновку про повернення суми коштів у розмірі 4 428,96 грн., та надання такого висновку органу Казначейства), що відповідно стало підставою для звернення позивача в суд з даним позовом.

Розглядаючи справу по суті, суд виходить з наступного.

У відповідності до пп. 14.1.170 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України (далі по тексту - ПК України) податкова знижка для фізичних осіб, які не є суб'єктами господарювання, - документально підтверджена сума (вартість) витрат платника податку - резидента у зв'язку з придбанням товарів (робіт, послуг) у резидентів - фізичних або юридичних осіб протягом звітного року, на яку дозволяється зменшення його загального річного оподатковуваного доходу, одержаного за наслідками такого звітного року у вигляді заробітної плати, у випадках, визначених цим Кодексом.

Нормами п.п. 166.1 і 166.2 ст. 166 ПК України встановлено, що платник податку має право на податкову знижку за наслідками звітного податкового року. Підстави для нарахування податкової знижки із зазначенням конкретних сум відображаються платником податку у річній податковій декларації, яка подається по 31 грудня включно наступного за звітним податкового року.

До податкової знижки включаються фактично здійснені протягом звітного податкового року платником податку витрати, підтверджені відповідними платіжними та розрахунковими документами, зокрема квитанціями, фіскальними або товарними чеками, прибутковими касовими ордерами, копіями договорів, що ідентифікують продавця товарів (робіт, послуг) і їх покупця (отримувача). У зазначених документах обов'язково повинно бути відображено вартість таких товарів (робіт, послуг) і строк їх продажу (виконання, надання). Оригінали зазначених у підпункті 166.2.1 цього пункту документів не надсилаються контролюючому органу, але підлягають зберіганню платником податку протягом строку давності, встановленого цим Кодексом.

Підпункт 166.3.1 п. 166.3 ст. 166 ПК України передбачає, що платник податку має право включити до податкової знижки у зменшення оподатковуваного доходу платника податку за наслідками звітного податкового року, визначеного з урахуванням положень п. 164.6 ст. 164 цього Кодексу, частину суми процентів, сплачених таким платником податку за користування іпотечним житловим кредитом, що визначається відповідно до ст. 175 цього Кодексу.

В свою чергу згідно ст. 175 зазначеного Кодексу платник податку - резидент має право включити до податкової знижки частину суми процентів за користування іпотечним житловим кредитом, наданим позичальнику в національній або іноземній валютах, фактично сплачених протягом звітного податкового року.

Також згідно пп. 166.3.8 п. 166.3 ст. 166 ПК України до переліку витрат, дозволених до включення до податкової знижки, також відносяться суми витрат платника податку на сплату видатків на будівництво (придбання) доступного житла, визначеного законом, у тому числі на погашення пільгового іпотечного житлового кредиту, наданого на такі цілі, та процентів за ним.

В силу норм п.п. 164.1 і 164.6 ст. 164 ПК України у разі використання права на податкову знижку базою оподаткування є чистий річний оподатковуваний дохід, який визначається шляхом зменшення загального оподатковуваного доходу з урахуванням пункту 164.6 цієї статті на суми податкової знижки такого звітного року.

При цьому, під час нарахування доходів у формі заробітної плати база оподаткування визначається як нарахована заробітна плата, зменшена на суму єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, страхових внесків до Накопичувального фонду, а у випадках, передбачених законом, - обов'язкових страхових внесків до недержавного пенсійного фонду, які відповідно до закону сплачуються за рахунок заробітної плати працівника, а також на суму податкової соціальної пільги за її наявності.

Обмеження права на нарахування податкової знижки встановлені п, 166.4 вказаної статті Кодексу.

Правовий аналіз наведених норм статей ПК України дає підстави для висновку, що податкова знижка - це право платника податку зменшити загальний річний оподатковуваний дохід, одержаний та оподаткований податковим агентом за наслідками звітного року у вигляді заробітної плати. Таке право фізичної особи виникає: у разі наявності понесення фізичною особою певних витрат, перелічених у п. 166.3 ст. 166 ПК України, підстави для якої відображаються платником податку у річній податковій декларації; у разі документального підтвердження понесення цих витрат; у разі відсутності обмеження права на нарахування податкової знижки.

З матеріалів справи вбачається, що позивач скористався своїм правом на отримання пільгового житла за державною програмою «Здешевлення вартості іпотечних кредитів для забезпечення доступним житлом громадян, які потребують поліпшення житлових умов», затвердженою постановою Кабінету Міністрів України від 25.04.2012 року №343.

Приписами Порядку здешевлення вартості іпотечних кредитів для забезпечення доступним житлом громадян, які потребують поліпшення житлових умов, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.04.2012 № 343, визначено механізм здешевлення вартості іпотечних кредитів для забезпечення доступним житлом громадян, які потребують поліпшення житлових умов, шляхом відшкодування частини процентів за кредитами, отриманими на будівництво (реконструкцію) чи придбання в об'єктах незавершеного будівництва або не реалізованого замовниками (управителями) в об'єктах, прийнятих в експлуатацію після 2007 року, житла (квартири в багатоквартирних житлових будинках, індивідуальні житлові будинки або майнові права на них).

Матеріали справи містять документальні докази сплати позивачем частини процентів за іпотечним кредитом, отриманим на придбання квартири, в рамках державної програми здешевлення вартості іпотечних кредитів для забезпечення доступним житлом громадян, які потребують поліпшення житлових умов.

Позивачем в якості документального підтвердження участі в бюджетній програмі забезпечення доступним житлом до суду подані документи, згідно яких можна дійти висновку, що ОСОБА_1 придбав житло в межах дії постанови Кабінету Міністрів України від 25.04.2012 № 343, та поніс витрати на сплату процентів за користування пільговим іпотечним житловим кредитом, всього за 2014 рік у розмірі 29 526,39 грн., та має право включення до податкової знижки за наслідками такого звітного податкового року вказану суму витрат.

Натомість відповідачем в ході судового розгляду справи не надано суду жодних доказів того, що позивачем до складу цих витрат включено частину суми відсотків за користування кредитними коштами не за цільовим призначенням або не підтверджено документально витрачену суму коштів на придбання квартири, а також розміру процентів, що нараховані на цю суму.

У зв'язку з цим суд приходить до висновку, що відповідачем сума витрат (29 526,39 грн.), що була включена позивачем до складу податкової знижки згідно зі ст. 166 ПК України за підсумками 2014 року не заперечується.

Водночас в тексті своїх заперечень проти позову представник відповідача стверджував про те, що позивач не дотримався законодавчо встановленої процедури на реалізацію права на отримання податкової знижки шляхом отримання з бюджету надмірно сплаченої суми податку на доходи фізичних осіб за 2014 рік.

Надаючи оцінку даній правовій позиції контролюючого органу, суд з'ясував наступне.

Загальний порядок повернення платнику податків помилково та/або надміру сплачених сум грошових зобов'язань встановлений у ст. 43 ПК України.

У відповідності до п. 43.1 ст. 43 ПК України помилково та/або надміру сплачені суми грошового зобов'язання підлягають поверненню платнику відповідно до цієї статті та статті 301 Митного кодексу України, крім випадків наявності у такого платника податкового боргу.

У разі наявності у платника податків податкового боргу, повернення помилково та/або надміру сплаченої суми грошового зобов'язання на поточний рахунок такого платника податків в установі банку або шляхом повернення готівковими коштами за чеком, у разі відсутності у платника податків рахунку в банку, проводиться лише після повного погашення такого податкового боргу платником податків (п. 43.2 ст. 43 цього Кодексу).

Згідно п. 43.3 ст. 43 ПК України обов'язковою умовою для здійснення повернення сум грошового зобов'язання є подання платником податків заяви про таке повернення (крім повернення надміру утриманих (сплачених) сум податку з доходів фізичних осіб, які розраховуються контролюючим органом на підставі поданої платником податків податкової декларації за звітний календарний рік шляхом проведення перерахунку за загальним річним оподатковуваним доходом платника податку) протягом 1095 днів від дня виникнення помилково та/або надміру сплаченої суми.

Платник податків подає заяву на повернення помилково та/або надміру сплачених грошових зобов'язань у довільній формі, в якій зазначає напрям перерахування коштів: на поточний рахунок платника податків в установі банку; на погашення грошового зобов'язання (податкового боргу) з інших платежів, контроль за справлянням яких покладено на контролюючі органи, незалежно від виду бюджету; повернення готівковими коштами за чеком у разі відсутності у платника податків рахунку в банку (п. 43.4 ст. 43 ПК України).

За приписами норм п. 179.1, 179.5 ст. 179 ПК України платник податку зобов'язаний подавати річну декларацію про майновий стан і доходи (податкову декларацію) відповідно до цього Кодексу (зокрема, у випадку застосування права на податкову знижку).

Податкова декларація заповнюється платником податку самостійно або іншою особою, нотаріально уповноваженою платником податку здійснювати таке заповнення, у порядку, передбаченому главою 2 розділу II цього Кодексу.

Зокрема, форма та порядок заповнення податкової декларації про майновий стан і доходи, за якою необхідно відображати отримані доходи та витрати за 2014 рік, в т.ч. для реалізації права на податкову знижку, затверджені наказом Міністерства доходів і зборів України від 11.12.2013 № 793, що зареєстрований в Міністерстві юстиції України 24.12.2013 за № 2179/24711.

Пунктами 1 - 3 розд. ІІ «Порядок оформлення декларації» Інструкції щодо заповнення податкової декларації про майновий стан і доходи, затвердженої вказаним вище наказом Міністерства доходів і зборів України від 11.12.2013 № 793, (далі - Інструкція), вказано, що декларація складається з восьми розділів, що подаються на двох двосторонніх аркушах формату А4, та семи додатків до декларації, які подаються на одно- та двосторонніх аркушах формату А4 та містять розрахунки окремих видів доходів (витрат).

Додатки до декларації є складовою частиною декларації і без декларації не дійсні. Додатки до декларації заповнюються та подаються виключно за наявності доходів (витрат), розрахунок яких міститься у цих додатках.

При цьому у декларації та додатках до неї зазначаються всі передбачені в ній відомості (показники), крім випадків, прямо визначених у декларації та/або додатках до неї. Якщо будь-який рядок декларації та/або додатка до неї не заповнюється через відсутність інформації (операції, суми), то такий рядок прокреслюється, крім випадків, прямо визначених у декларації та/або додатках до неї.

Зокрема, в рядку 9 розд. І Декларації вказуються реквізити банківського рахунку для перерахування коштів у разі повернення надміру утриманих (сплачених) сум податку, у тому числі при застосуванні права на податкову знижку (номер рахунку, найменування установи банку, код банку, МФО банку).

Також, у рядку 11 розділу V декларації "Розрахунок податкових зобов'язань з податку на доходи фізичних осіб" Декларації вказується сума податку, на яку платник податку має право зменшити суму річного податкового зобов'язання у зв'язку з використанням права на податкову знижку згідно із статтею 166 розділу IV Кодексу. У разі використання права на податкову знижку разом з декларацією заповнюється та подається додаток 6 до декларації. В такому випадку значення рядка 11 декларації дорівнює значенню рядка 12 додатка 6 до декларації;.

У рядку 13.02 розділу V декларації вказується сума податку на доходи фізичних осіб, що підлягає поверненню з бюджету. Рядок 13.02 декларації заповнюється у разі, якщо за результатами розрахунку різниці між значеннями рядків 09, 11, 12 та 03.02 декларації отримано від'ємне значення. У разі заповнення рядка 13.02 декларації значення вказується без знака "-".

В силу норми п. 179.8 ст. 179 ПК України сума, що має бути повернена платнику податку, зараховується на його банківський рахунок, відкритий у будь-якому комерційному банку, або надсилається поштовим переказом на адресу, зазначену в декларації, протягом 60 календарних днів після надходження такої податкової декларації.

Згідно п. 43.5 ст. 43 ПК України контролюючий орган не пізніше ніж за п'ять робочих днів до закінчення двадцятиденного строку з дня подання платником податків заяви готує висновок про повернення відповідних сум коштів з відповідного бюджету та подає його для виконання відповідному органові, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів.

На підставі отриманого висновку орган, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів протягом п'яти робочих днів здійснює повернення помилково та/або надміру сплачених грошових зобов'язань платникам податків у порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.

Контролюючий орган несе відповідальність згідно із законом за несвоєчасність передачі органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів для виконання висновку про повернення відповідних сум коштів з відповідного бюджету.

З контексту наведених норм ст.ст. 43, 166 та 179 Кодексу вбачається, що чинним податковим законодавством визначений певний порядок для здійснення повернення платнику надміру сплаченої суми грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб за наслідками застосування ним права на податкову знижку.

Зокрема, підставою для підготовки контролюючим органом висновку про повернення з відповідного бюджету сум податку на доходи фізичних осіб і подання його для виконання відповідному органові Державної казначейської служби України, є подана фізичною особою податкова декларація про майновий стан і доходи з додатком 6. При цьому, в залежності від наведених в ряд. 9 розд. І такої декларації відомостей про наявність банківського рахунку можна встановити напрям перерахування коштів. Даної процедури позивач дотримався, подавши 29.12.2015 податкову декларацію про майновий стан і доходи за 2014 рік з доданим до неї додатком 6, що містила відомості всі необхідні відомості.

Водночас, передумовою для прийняття контролюючим рішення про наявність підстав для повернення платнику надмірно сплачених коштів та складання висновку про повернення відповідних сум коштів з відповідного бюджету з направленням його до органу Казначейства для виконання, є проведення контролюючим органом перерахунку за загальним річним оподатковуваним доходом платника податку згідно поданої позивачем податкової декларації про майновий стан і доходи за звітний період, за який задекларовано право на податкову знижку. Обов'язок податкового органу по здійсненню такого перерахунку, виникає лише після подання платником податку відповідної податкової декларації з додатком № 6 та витребування контролюючим органом у платника податку (декларанта) документів і відомостей, пов'язаних з виникненням права на отримання податкової знижки, в порядку пп. «в» п. 176.1 ст. 176 ПК України.

Перевірити правильність визначення платником податку суми податкової знижки та її розмір в обов'язковому порядку має контролюючий орган в межах наданих йому дискреційних повноважень.

З наявних у справі матеріалів не вбачається факту проведення відповідачем камеральних або документальних перевірок, в порядку встановлених ПК України, з питань перерахунку за загальним річним оподатковуваним доходом ОСОБА_1 згідно поданої ним податкової декларації про майновий стан і доходи за 2014 рік та визначення розмірів суми податкової знижки і суми податку, на яку зменшуються податкові зобов'язання позивача по податку на доходи фізичних осіб за 2014 рік у зв'язку з використанням права на податкову знижку.

З огляду на це суд приходить до висновку про допущення відповідачем по відношенню до позивача протиправної бездіяльності, що виразилася у непроведенні обов'язкового перерахунку за загальним річним оподатковуваним доходом ОСОБА_1 згідно поданої ним 29.12.2015 податкової декларації про майновий стан і доходи за 2014 рік та за його наслідком складанні висновку про повернення ОСОБА_1 надмірно сплаченої суми податку на доходи фізичних осіб за результатами такого перерахунку.

Відповідно до приписів ч. 1 і 2 ст. 162 КАС України, при вирішенні справи по суті суд може задовольнити адміністративний позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково. У разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову, зокрема, про зобов'язання відповідача вчинити певні дії.

При цьому, суд може прийняти іншу постанову, яка б гарантувала дотримання і захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Частиною 2 ст. 11 КАС України визначено, що суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.

Зважаючи на встановлені у справі обставини суд, керуючись наведеними вище процесуальними нормами, вважає за необхідне прийняти рішення про зобов'язання відповідача вчинити наступні дії, а саме - провести перерахунок за загальним річним оподатковуваним доходом ОСОБА_1 згідно поданої ним податкової декларації про майновий стан і доходи за 2014 рік.

При цьому, суд зазначає, що позовна вимога щодо зобов'язання відповідача підготувати у встановленому порядку та надати відповідному органу Державної казначейської служби України висновок про повернення ОСОБА_1 надмірно сплаченої до бюджету суми податку на доходи фізичних осіб за 2014 рік із врахуванням податкової знижки на підставі податкової декларації про майновий стан і доходи за 2014 рік, є передчасною без проведення контролюючим органом перерахунку за загальним річним оподатковуваним доходом ОСОБА_1 згідно поданої ним податкової декларації про майновий стан і доходи за 2014 рік.

Згідно ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, проаналізувавши матеріали справи та надані сторонами докази, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позову.

Керуючись ст.ст. 11, 94, 158-163 КАС України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Державної податкової інспекції у Солом'янському районі Головного управління ДФС у м. Києві щодо не проведення перерахунку за загальним річним оподатковуваним доходом ОСОБА_1 згідно поданої ним податкової декларації про майновий стан і доходи за 2014 рік.

Зобов'язати Державну податкову інспекцію у Солом'янському районі Головного управління ДФС у м. Києві провести перерахунок за загальним річним оподатковуваним доходом ОСОБА_1 згідно поданої ним податкової декларації про майновий стан і доходи за 2014 рік.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Присудити на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) понесені ним витрати по сплаті судового збору у розмірі 551,20 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Державної податкової інспекції у Солом'янському районі Головного управління ДФС у м. Києві ().

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подачі в Окружний адміністративний суд міста Києва апеляційної скарги на постанову протягом десяти днів з дня її проголошення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає до Київського апеляційного адміністративного суду.

Якщо апеляційна скарга не була подана у строк, встановлений ст. 186 КАС України, постанова набирає законної сили після закінчення цього строку.

Суддя Є.В. Аблов