Справа № 308/9335/16-а
Суддя: Іщук Лариса Петрівна
Дата ухвалення: 2017-03-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 березня 2017 року Справа № 876/966/17

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Іщук Л.П.,

суддів Попко Я.С., Кухтей Р.В.,

за участю секретаря судового засідання Джули В.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 23 грудня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_1 до поліцейського відділу безпеки дорожнього руху Управління превентивної діяльності ГУ НП в Закарпатській області Волоса І.П. про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення,

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області з позовом до поліцейського відділу безпеки дорожнього руху Управління превентивної діяльності ГУ НП в Закарпатській області Волоса І.П. про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення серії БР № 12605 від 01.09.2016 року за порушення Правил дорожнього руху

Постановою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 23.12.2016 року в задоволенні позову відмовлено.

Позивач - ОСОБА_1 оскаржив постанову суду першої інстанції. Вважає, що оскаржувана постанова винесена без належного з'ясування обставин справи і з порушенням норм матеріального права і процесуального права. Просить її скасувати і прийняти нову, якою задовольнити позовні вимоги.

В апеляційній скарзі зазначає про протиправність оскаржуваної постанови, оскільки протокол про адміністративне правопорушення не складався, свідки події відсутні, фото- або відеозапис не здійснювався, тобто доказів вчинення ним адміністративного правопорушення, вичерпний перелік яких передбачено ст. 251 КУпАП, немає. Крім того, зазначає, що був зупинений працівниками патрульної служби, але не порушував правил дорожнього руху. Вважає, що постанова є незаконною, необґрунтованою, не відображає дійсних обставин справи, складена за відсутності достатніх доказів.

Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з'явились, належним чином повідомлені про дату, місце та час розгляду справи, а тому суд ухвалив проводити розгляд справи відповідно до ст.ст. 41, 196 КАС України та без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного пристрою.

Заслухавши доповідь судді Львівського апеляційного адміністративного суду, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлено, що 01 вересня 2016 року поліцейським Волос І.П. була винесена постанова серії БР № 121605 про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1, із якої встановлено, що ОСОБА_1, керуючи транспортним засобом, не виконав вимоги дорожнього знаку 2.2 «Проїзд без зупинки заборонено» та не мав при собі посвідчення водія відповідної категорії на право керування транспортним засобом, чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122 та ч. 1 ст. 126 КУпАП.

Суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні адміністративного позову, виходив з того, що суб'єктом владних повноважень доведена правомірність свого рішення. Оскаржувана постанова винесена уповноваженою особою, на підставі та у спосіб, що передбачений законами та Конституцією України.

З такими висновком суду першої інстанції не погоджується апеляційний суд, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 7 КУпАП провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Статтею 9 КУпАП визначено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до п. 11 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію» від 02 липня 2015 року № 580-VIII поліція регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Згідно п.1.3. Правил дорожнього руху України учасники дорожнього руху зобов'язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил.

Статтею 251 КУпАП встановлено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Статтею 258 КУпАП передбачено, що протокол про адміністративне правопорушення не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі.

Зокрема, органами (посадовими особами) Національної поліції України на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу.

Якщо під час складання постанови у справі про адміністративне правопорушення особа оспорить допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається, то уповноважена посадова особа зобов'язана скласти протокол про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 256 цього Кодексу, крім випадків притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 185-3 цього Кодексу (неповага до суду, що виразилась у злісному ухиленні від явки в суд свідка, потерпілого, позивача, відповідача або в непідкоренні зазначених осіб та інших громадян розпорядженню головуючого чи в порушенні порядку під час судового засідання) та правопорушень у сфері забезпечення дорожнього руху, у тому числі зафіксованих в автоматичному режимі. Цей протокол є додатком до постанови у справі про адміністративне правопорушення.

Відповідно до п.10 розділу ІІІ Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженого наказом МВС України № 1395 від 07.11.2015р., поліцейський оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Таким чином, нормами КУпАП передбачено спрощений порядок фіксування адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, за умов якого протокол про вчинення адміністративного правопорушення не складається, при цьому посадова особа має право винести безпосередньо постанову у справі про адміністративне правопорушення.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається із постанови у справі про адміністративне правопорушення, водій ОСОБА_1 01 вересня 2016 року о 14 год. 28 хв. на автодорозі Львів-Самбір-Ужгород, 224 км, не виконав вимоги дорожнього знаку 2.2 «Проїзд без зупинки заборонено» та не мав при собі посвідчення водія відповідної категорії на право керування транспортним засобом. чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122 та ч. 1 ст. 126 КУпАП.

За вчинення цього порушення відповідачем винесена постанова серії БР № 121605 від 01 вересня 2016 року у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованого не в автоматичному режимі, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 та ч. 1 ст. 126 КУпАП.

Проте, даючи правову оцінку обставинам справи та наявним у ній доказам, судом першої інстанції не було враховано, що оскаржувана постанова не містить посилань на докази вчинення ОСОБА_1 правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП та ч. 1 126 КУпАП, а також доказів на спростування обставин, зазначених позивачем в обґрунтування адміністративного позову.

Апеляційний суд зазначає, що в матеріалах справи відсутні докази вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, зокрема, пояснення ОСОБА_1, який заперечував вчинення ним адміністративного правопорушення або пояснення свідків, відео- чи фотофіксація, тощо. Відповідачем не зібрано таких доказів та суду не надано.

Згідно з ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

З огляду на викладене, апеляційний суд вважає, що рішення, прийняте відповідачем є необґрунтованим, винесеним без врахування та встановлення усіх обставин, що мають значення для вирішення питання про наявність правових підстав для притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності.

Відповідно до ст. 245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», передбачено, що зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 КУАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Аналізуючи вищенаведені фактичні обставини справи, апеляційний суд вважає помилковим висновок суду першої інстанції про відсутність правових підстав для визнання протиправною та скасування постанови серії БР № 121605 від 01.09.2016 року про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, оскільки відповідач як суб'єкт владних повноважень, всупереч вимогам ч.2 ст.71 КАС України належними та допустимими доказами не довів правомірності прийнятого ним рішення.

З огляду на викладене, позовні вимоги про визнання протиправною та скасування постанови серії БР № 121605 від 01.09.2016 року у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, слід задовольнити.

Щодо позовної вимоги про закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 у зв'язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення, апеляційний суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ст. 247, ч. 3 ст. 284 КУпАП право закривати провадження у справі про адміністративне правопорушення має лише орган, до компетенції якого віднесений розгляд справ про адміністративне правопорушення, а не адміністративний суд, який перевіряє правомірність винесеної таким органом постанови. Відтак, відсутні правові підстави для задоволення адміністративного позову в цій частині.

Відповідно до ст. 202 КАС України підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання.

З врахуванням того, що висновки суду першої інстанції не відповідають встановленим обставинам справи, суд першої інстанції порушив норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, постанова суду підлягає скасуванню з прийняттям нової, якою задовольнити позовні вимоги.

Керуючись ст.ст.41,160, 195,196,198,202,205,207, 212, 254 КАС України, суд

постановив :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 23 грудня 2016 року у справі № 308/9335/16-а скасувати та прийняти нову, якою позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати протиправною та скасувати постанову БР № 12605 від 01.09.2016 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, винесену поліцейським відділу безпеки дорожнього руху Управління превентивної діяльності ГУ НП в Закарпатській області Волосом І.П.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня складення її в повному обсязі.

Головуючий суддя Л.П. Іщук

Судді Я.С. Попко

Р.В. Кухтей

Постанова складена в повному обсязі 27.03.2017 року.