Справа № 810/3919/16
Суддя: Кучма А.Ю.
Дата ухвалення: 2017-03-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 810/3919/16 Головуючий у 1-й інстанції: Волков А.С.
Суддя-доповідач: Кучма А.Ю.
ПОСТАНОВА
Іменем України

20 березня 2017 року м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

Головуючого-судді: Кучми А.Ю.

суддів: Аліменка В.О., Безименної Н.В.,

за участю секретаря: Козлової І.І.

розглянувши за відсутності осіб, які беруть участь в справі, без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до ст. 41 КАС України у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Київського окружного адміністративного суду від 24.01.2017. у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_1 звернувся до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 про зобов`язання прийняти рішення про звільнення позивача з військової служби у зв`язку із закінченням строку дії контракту.

Постановою Київського окружного адміністративного суду від 24.01.2017 у задоволенні вищевказаного адміністративного позову відмовлено.

Не погоджуючись з судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції як таку, що постановлена з порушенням норм матеріального права, та ухвалити нову, якою задовольнити позовні вимоги повністю.

Особи, які беруть участь в справі в судове засідання не з`явилися, про дату та час слухання справи були повідомлені належним чином.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а оскаржувана постанова суду скасуванню з наступних підстав.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 198, п. 4 ч. 1 ст. 202 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції скасовує її та ухвалює нове рішення, якщо визнає, що судом першої інстанції порушено норми матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що підстави для звільнення військовослужбовця ОСОБА_1 з військової служби відсутні.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

14.10.2013 ОСОБА_1 та Міністерство оборони України в особі командира військової частини НОМЕР_1 уклали контракт, відповідно до якого ОСОБА_1 взяв на себе зобов`язання проходити військову службу у Збройних силах України строком на три роки.

13.10.2016 позивач подав командиру військової частини рапорт щодо звільнення його з військової служби у зв`язку із закінченням строку дії вищевказаного контракту.

У відповідь командир повідомив, що відповідно до пункту 2 частини дев`ятої статті 23 Закону України № 2232-ХІІ від 25.03.1992 "Про військовий обов`язок і військову службу", термін дії контракту позивача продовжено до закінчення особливого періоду або до оголошення рішення про демобілізацію.

Спірні правовідносини, що склались між сторонами, регулюються Конституцією України, Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу», який здійснює правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби.

Відповідно до частин першої та другої ст. 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Проходження військової служби здійснюється: громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом; іноземцями та особами без громадянства - у добровільному порядку (за контрактом) на посадах, що підлягають заміщенню військовослужбовцями рядового, сержантського і старшинського складу Збройних Сил України.

Відповідно до частини другої ст. 23 ст. 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» для громадян України, які приймаються на військову службу за контрактом та призначаються на посади, установлюються такі строки військової служби в календарному обчисленні: для осіб рядового складу - 3 роки.

Пунктом «б» частини другої ст. 26 вказаного Закону звільнення зі служби проводиться: військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом, - на підставах, передбачених частиною шостою, з урахуванням випадків, визначених частиною восьмою цієї статті.

Згідно із п. «а» частини шостої ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» контракт припиняється (розривається), а військовослужбовці, які проходять військову службу за контрактом, звільняються з військової служби у зв`язку із закінченням строку контракту.

При цьому, у відповідності до п.2 частини дев`ятої ст.23 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» у разі настання особливого періоду для військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом, дія контракту продовжується понад встановлені строки на період до оголошення демобілізації, крім випадків, визначених абзацом другим частини третьої цієї статті та частиною восьмою статті 26 цього Закону.

З аналізу наведених норм законодавства вбачається, що підставою для розірвання контракту є закінчення строку його дії, у випадку якщо сторони не виявили бажання щодо укладення нового контракту, при цьому, можливість продовження строку дії контракту на проходження військової служби понад встановлений строк в односторонньому порядку здійснюється виключно у разі настання особливого періоду.

Статтею 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» визначено, що особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Подібне визначення особливого періоду міститься в ст.1 Закону України «Про оборону України», відповідно до якого особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Згідно ст. 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» мобілізація - комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано.

З аналізу вищенаведеного вбачається, що особливий період настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію та охоплює час мобілізації, а в разі оголошення стану війни - воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій. Дія особливого періоду, під час якого згідно п.2 частини дев`ятої ст. 23 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» допускається продовження строку контракту, обмежується строками, встановленими для проведення мобілізації, або часом, протягом якого діє воєнний стан і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

17.03.2014 Виконуючим обов`язки Президента України видано Указ «Про часткову мобілізацію» № 303/2014, пунктом 8 якого встановлено, що він набирає чинності після його затвердження Верховною Радою України (Закон України «Про затвердження Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» набрав чинності 18.03.2014).

Згідно із п. 3 вказаного Указу мобілізація проводиться протягом 45 діб із дня набрання чинності цим Указом.

З наведеного вбачається, що особливий період настав 18.03.2014 та тривав протягом часу мобілізації, строк якої встановлено п. 3 Указу Виконуючого обов`язки Президента України «Про часткову мобілізацію» № 303/2014 від 17.03.2014, а саме 45 діб, в період з 18.03.2014 по 02.05.2014 (45 діб).

06.05.2014 Указом Виконуючого обов`язки Президента України № 454/2014 «Про часткову мобілізацію» оголошено часткову мобілізацію тривалістю 45 діб із дня набрання чинності цим Указом (Закон України «Про затвердження Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» набрав чинності 07.05.2014).

У відповідності до Указу Виконуючого обов`язки Президента України № 454/2014 від 06.05.2014 тривалість особливого періоду становила 45 діб: з 07.05.2014 по 21.06.2014.

Указом Президента України № 607/2014 від 21.07.2014, який затверджено Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» від 22.07.2014 (набрав чинності 24.07.2014), оголошено часткову мобілізацію тривалістю 45 діб із дня набрання чинності цим Указом, а тому особливий період тривав 45 діб: з 24.07.2014 по 07.09.2014.

Указом Президента України № 15 від 14.01.2015 оголошено протягом 2015 року часткову мобілізацію у три черги протягом 210 діб із дня набрання чинності цим Указом (Закон України «Про затвердження Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» від 15.01.2015 набрав чинності 20.01.2015), тому тривалість особливого періоду становила 210 діб: з 20.01.2015 по 22.08.2015.

З огляду на наведене, колегія суддів зазначає, що особливий період в Україні діяв з 18.03.2014 по 02.05.2014; з 07.05.2014 по 21.06.2014; з 24.07.2014 по 07.09.2014; з 20.01.2015 по 22.08.2015.

При цьому, з матеріалів справи колегією суддів встановлено, що станом на момент закінчення строку дії Контракту, та станом на момент звернення позивача до командування військової частини а саме 13.10.2016 з рапортом про звільнення, особливий період в Україні не діяв, а отже відсутня підстава продовження контракту понад встановлені строки, визначена п. 2 ч.9частини дев`ятої ст. 23 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Отже, рішення військовослужбовця про розірвання контракту за умови закінчення його строку є підставою для припинення військової служби за контрактом на підставі пункту «а» частини 6 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Аналогічна позиція, викладена в постанові Київського апеляційного адміністративного суду від 31.10.2016 у справі № 823/195/16 підтримана ухвалою Вищого адміністративного суду України від 12.07.2016.

З огляду на вищевикладене, враховуючи, що строк дії Контракту сплинув 13.10.2016, а позивач не виявив бажання продовжувати службу у складі Збройних Сил України, про що повідомив відповідача рапортом, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для розірвання Контракту від 14.10.2013.

Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення порядку проходження військової служби» № 1769-VIII від 06.12.2016 внесено зміни до Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Зокрема на момент винесення спірної постанови, Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» діяв вже в редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення порядку проходження військової служби» № 1769-VIII від 06.12.2016.

Згідно пп. ї, п. 1 частини восьмої ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» під час дії особливого періоду з військової служби звільняються військовослужбовці, які в особливий період (крім проведення мобілізації та введення воєнного стану) проходять військову службу за контрактом і строк контракту яких закінчився, якщо вони не висловили бажання продовжувати військову службу, крім випадків, визначених абзацом другим частини третьої статті 23 цього Закону.

Відповідно до абзацу другого частини третьої ст. 23 Закон України, № 2232-XII від 25.03.1992 "Про військовий обов`язок і військову службу" для військовослужбовців строкової військової служби та військовослужбовців військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, які під час дії особливого періоду вислужили не менше 11 місяців, осіб, звільнених з військової служби під час дії особливого періоду, які приймаються на військову службу за контрактом у період з моменту оголошення мобілізації до часу введення воєнного стану або оголошення рішення про демобілізацію, строк військової служби в календарному обчисленні встановлюється шість місяців. Строк проходження військової служби для таких військовослужбовців може бути продовжено за новими контрактами на шість місяців або на строки, визначені частиною четвертою цієї статті. У разі закінчення особливого періоду або оголошення рішення про демобілізацію дія таких контрактів припиняється достроково.

Таким чином, судова колегія вважає, що суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог.

Отже, судом першої інстанції при винесенні оскаржуваного рішення було неповно встановлено обставини справи, порушено норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи та є підставою для його скасування.

Керуючись ст. ст. 160, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Постанову Київського окружного адміністративного суду від 24.01.2017 скасувати та ухвалити нову, якою позовні вимоги ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про зобов`язання вчинити певні дії задовольнити.
Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 Міністерства оборони України звільнити ОСОБА_1 з військової служби у зв`язку із закінченням контракту від 14.10.2013.

Стягнути з бюджетних асигнувань Військової частини НОМЕР_1 судові витрати на користь ОСОБА_1 у розмірі 1157, 52 грн.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України в порядок і строки, визначені ст. 212 КАС України.

Повний текст постанови виготовлено: 27.03.2017.

Головуючий-суддя: А.Ю. Кучма

Судді: В.О. Аліменко

Н.В. Безименна

Головуючий суддя Кучма А.Ю.

Судді: Безименна Н.В.

Аліменко В.О.