Справа № 754/1907/17
Суддя: Собків Я.М.
Дата ухвалення: 2017-03-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 754/1907/17 Головуючий у 1-й інстанції: Лісовська О.В.
Суддя-доповідач: Собків Я.М.
ПОСТАНОВА

Іменем України

20 березня 2017 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді: Собківа Я.М.,

суддів: Вівдиченко Т.Р., Лічевецького І.О.

за участю секретаря: Морозенко С.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою Лівобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України у м. Києві на постанову Деснянського районного суду м. Києва від 17 лютого 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Лівобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України у м. Києві про визнання дій незаконними та зобов?язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_3 звернувся до Деснянського районного суду м. Києва із адміністративним позовом до Лівобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України у м. Києві про визнання дій незаконними та зобов?язання вчинити певні дії.

Постановою Деснянського районного суду м. Києва від 17 лютого 2017 року адміністративний позов задоволено повністю.

Визнано протиправними дії Лівобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо припинення виплати ОСОБА_3 пенсії по інвалідності ІІІ групи загального захворювання згідно Закону України "Про загальнообов"язкове державне пенсійне страхування" з 01.04.2015 року.

Зобов'язано Лівобережне об'єднане управління Пенсійного фонду України в м. Києві поновити ОСОБА_3 виплату пенсії по інвалідності ІІІ групи загального захворювання згідно Закону України "Про загальнообов"язкове державне пенсійне страхування" з 01.04.2015 року.

Відповідач не погоджуючись з прийнятим рішенням суду звернувся з апеляційною скаргою, в якій зазначає, що оскаржувана постанова суду не відповідає вимогам матеріального та процесуального права, а саме, судом першої інстанції неповно з'ясовано та не доведено обставини, що мають значення для справи, висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, в зв'язку з чим просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким повністю відмовити в задоволенні вимог даного позову.

Заслухавши в судовому засіданні суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, які з'явилися до суду апеляційної інстанції, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню, виходячи з наступного.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст.202 КАС України підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання, а так само розгляд і вирішення справи неповноважним судом; участь в ухваленні постанови судді, якому було заявлено відвід на підставі обставин, які викликали сумнів у неупередженості судді, і заяву про його відвід визнано судом апеляційної інстанції обґрунтованою; ухвалення чи підписання постанови не тим суддею, який розглянув справу.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач ОСОБА_3 працює на посаді державного службовця та перебуває на обліку в УПФУ Деснянського району м. Києва, правонаступником якого на час є Лівобережне об'єднане УПФ Украъни в м. Києві, як працюючий пенсіонер. Пенсія ОСОБА_3 призначена як інваліду ІІІ групи у відповідності до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування». Починаючи з 01 квітня 2015 року позивачу призупинено виплату пенсії.

25 травня 2016 року позивач звернувся ыз заявою про поновлення виплати пенсії з 01 квітня 2015 року.

Листом Лівобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України у м. Києві від 30.05.2016 №4138/09/Д-402 позивачу було надано відповідь про те, що останній працює на посаді, на яку розповсюджується дія Закону України «Про державну службу», а тому відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» №213-VІІІ від 02 березня 2015 року, виплата пенсії по інвалідності у відповідності до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» позивачу припинена.

Позивач, вважаючи такі дії відповідача протиправними, звернувся з даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку обставинам вказаної справи колегія суддів зважає на наступне.

Спірні правовідносини, що склались між сторонами, регулюються Конституцією України, Законом України «Про пенсійне забезпечення», Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення», Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України».

В силу вимог частини другої ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про пенсійне забезпечення», громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв'язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом.

01 квітня 2015 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» №213-VIII від 02 березня 2015 року, яким внесено зміни до ст.47 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», в результаті чого абз. 2 частини першої ст.47 замінено п'ятьма абзацами такого змісту: «Тимчасово, у період з 01 квітня 2015 року по 31 грудня 2015 року: у період роботи особи (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту») на посадах, які дають право на призначення пенсії або щомісячного довічного грошового утримання у порядку та на умовах, передбачених законами України «Про статус народного депутата України», «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів», пенсії, призначені відповідно до цього Закону, не виплачуються; у період роботи на інших посадах/роботах пенсія, призначена особі відповідно до цієї статті (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»), розмір якої перевищує 150 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність, виплачується в розмірі 85 відсотків призначеного розміру, але не менше 150 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність. Після звільнення з роботи виплата пенсії відповідно до цього Закону поновлюється. З 01 січня 2016 року пенсії виплачуються без урахування одержуваної заробітної плати (доходу) або пенсійних виплат з накопичувальної системи пенсійного страхування чи пенсійних виплат із системи недержавного пенсійного забезпечення».

Також, вказаним Законом було внесено зміни до ст. 37 Закону України «Про державну службу», зокрема, частину четверту замінено чотирма частинами такого змісту: «Тимчасово, у період з 01 квітня 2015 року по 31 грудня 2015 року: особам, на яких поширюється дія цього Закону (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»), у період роботи на посадах, які дають право на призначення пенсії/щомісячного довічного грошового утримання у порядку та на умовах, передбачених цим Законом, законами України «Про статус народного депутата України», «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів», пенсії, призначені відповідно до цієї статті, не виплачуються; у період роботи на інших посадах/роботах пенсія, призначена особам відповідно до цієї статті (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»), розмір якої перевищує 150 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність, виплачується в розмірі 85 відсотків призначеного розміру, але не менше 150 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність. З 1 січня 2016 року пенсія, призначена відповідно до цієї статті, у період роботи на посадах, які дають право на призначення пенсії в порядку і на умовах, передбачених цим Законом, законами України «Про статус народного депутата України», «Про прокуратуру», «Про наукову і науково-технічну діяльність», виплачується у розмірі, обчисленому відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування». Після звільнення з роботи виплата пенсії відповідно до цього Закону поновлюється. Максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність».

У відповідності до п.2 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» №213-VIII від 02 березня 2015 року, порядок виплати пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) працюючим пенсіонерам, встановлений цим Законом, поширюється на пенсіонерів (отримувачів щомісячного довічного грошового утримання) незалежно від часу призначення пенсії.

Таким чином, законодавчо встановлено заборону з 01 квітня 2015 року виплати пенсій, призначених відповідно до законодавства України, в тому числі і Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», особам, які працюють на окремих посадах, в тому числі відповідно до Закону України «Про державну службу».

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» №911-VIII від 24 грудня 2015 року внесено зміни до частини першої ст.47 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», абзаци другий і третій якої викладені в такій редакції: «Тимчасово, у період з 01 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року: особам (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»), які працюють на посадах та на умовах, передбачених законами України «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів», призначені пенсії/щомісячне довічне грошове утримання не виплачуються».

Також, вказаним Законом абзаци 1 та 2 частини четвертої ст.37 Закону України «Про державну службу» викладено в такій редакції: «Тимчасово, у період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року: особам (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи, ветеранів військової служби та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»), які працюють на посадах та на умовах, передбачених цим Законом, законами України «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів», призначені пенсії/щомісячне довічне грошове утримання не виплачуються».

Згідно частини п'ятої ст.37 Закону України «Про державну службу», пенсія, призначена відповідно до цієї статті, у період роботи на посадах, які дають право на призначення пенсії в порядку і на умовах, передбачених цим Законом, виплачується у розмірі, обчисленому відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» з 1 січня 2017 року.

Пунктом 5 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» №213-VIII від 02 березня 2015 року, передбачено, що у разі неприйняття до 01.06.2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 01 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/довічне грошове утримання призначаються відповідно до Законів України «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів», «Про статус народного депутата України», «Про Кабінет Міністрів України», «Про судову експертизу», «Про Національний банк України», «Про службу в органах місцевого самоврядування», «Про дипломатичну службу», Податкового та Митного кодексів України, Положення про помічника-консультанта народного депутата України.

Як було зазначено вище, ОСОБА_3 працює на посаді державного службовця та перебуває на обліку в УПФ України в Деснянському районі м. Києва, правонаступником якого на час розгляду справи є Лівобережне об'єднане управління Пенсійного фонду України у м. Києві, як працюючий пенсіонер. Пенсія ОСОБА_3 призначена як інваліду ІІІ групи у відповідності до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування». Починаючи з 01 квітня 2015 року позивачу призупинено виплату пенсії.

30 травня 2015 року листом Лівобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України у м. Києві №4138/09/Д-402 позивачу була надана відповідь про те, що останній працює на посаді, на яку розповсюджується дія Закону України «Про державну службу», а тому відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» №213-VІІІ від 02 березня 2015 року, виплата пенсії по інвалідності у відповідності до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» позивачу припинена.

З наявних в справі доказів вбачається, що на даний час позивач займає посаду державного службовця, яка в майбутньому (при наявності достатнього стажу) давала б йому право на призначення пенсії відповідно до закону України «Про державну службу», а тому на нього розповсюджується дія ст.47 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» у чинній редакції і встановлені цією нормою обмеження.

У зв'язку з цим, колегія суддів приходить до висновку,

Аналізуючи норми чинного законодавства, колегія суддів приходить до висновку, що нормами чинного законодавства не передбачено обов'язку органів пенсійного Фонду щодо відновлення виплати пенсії як такої, у тому числі і призначеної на підставі Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», а тому посилання суду першої інстанції на вказану норму, як на підставу відновлення з 01 червня 2015 року виплати пенсії, є необґрунтованим. При цьому, єдиною підставою, за наявності якої відбувається поновлення виплати пенсії, у відповідності до частини першої ст. 47 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» є звільнення з роботи.

За таких обставин, колегія суддів прийшла до висновку про відсутність правових підстав для визнання протиправними дій Лівобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо припинення виплати позивачу пенсії по інвалідності ІІІ групи загального захворювання згідно Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» з 01 квітня 2015 року та зобов'язання поновити позивачу виплату пенсії по інвалідності ІІІ групи загального захворювання згідно Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» з 01 квітня 2015 року, оскільки позивач обіймає посаду державного службовця, яка дає йому право на призначення пенсії на умовах, передбачених Законом України «Про державну службу», тому відповідач з урахуванням приписів Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» №213-VIII від 02 березня 2015 року та Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» №911-VIII від 24 грудня 2015 року правомірно не здійснює позивачу виплати пенсії з 01 квітня 2015 року.

За таких обставин, заявлені позивачем вимоги колегія суддів знаходить не обґрунтованими та такими, що не підлягають до задоволення.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову (ч. 2 ст. 71 КАС України).

При цьому, доводи викладені в апеляційній скарзі спростовують висновки суду першої інстанції та знайшли своє належне підтвердження в суді апеляційної інстанції.

Відповідно до ст. 159 КАС України, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин у адміністративній справі, підтверджених такими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.198 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати її та прийняти нову постанову суду.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 198, 202, 205, 207, 212, 254 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Лівобережного об"єднаного управління Пенсійного фонду України у м. Києві задовольнити.

Постанову Деснянського районного суду м. Києва від 17 лютого 2017 року скасувати.

Прийняти нову постанову, якою в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_3 до Лівобережного об"єднаного управління Пенсійного фонду України у м. Києві про визнання дій незаконними та зобов?язання вчинити певні дії відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання в повному обсязі, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя Собків Я.М.

Суддя Вівдиченко Т.Р.

Суддя Лічевецький І.О.

Повний текст постанови виготовлено - 27.03.2017

Головуючий суддя Собків Я.М.

Судді: Вівдиченко Т.Р.

Лічевецький І.О.