Справа № 136/2010/16-а
Суддя: Матохнюк Д.Б.
Дата ухвалення: 2017-03-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 136/2010/16-а

Головуючий у 1-й інстанції: Кривенко Д.Т.

Суддя-доповідач: Матохнюк Д.Б.

23 березня 2017 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Матохнюка Д.Б.

суддів: Боровицького О. А. Сапальової Т.В.

за участю:

секретаря судового засідання: Стаднік Л.В.,

позивача: ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Липовецького об'єднаного управління Пенсійного фонду України Вінницької області на постанову Липовецького районного суду Вінницької області від 27 січня 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Липовецького об'єднаного управління Пенсійного фонду України Вінницької області про визнання неправомірною бездіяльності та зобов'язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

У листопаді 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду з адміністративним позовом до Липовецького об'єднаного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області з урахуванням уточнених позовних вимог просив визнати неправомірною бездіяльність відповідача щодо не поновлення виплати пенсії за ІІІ групою інвалідності та зобов'язати відповідача поновити позивачу виплату пенсії за ІІІ групою інвалідності з 01 червня 2015 року.

Постановою Липовецького районного суду Вінницької області від 27 січня 2017 року адміністративний позов задоволено частково.

Не погодившись із прийнятим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нову постанову про відмову в задоволені позову.

У судовому засіданні позивач про задоволення апеляційної скарги заперечив, посилаючись на її необгрунтованість та безпідставність.

Відповідач в судове засідання не з'явився, проте до початку судового засідання, а саме: 23 березня 2017 року о 13 год. 42 хв., через канцелярію Вінницького апеляційного адміністративного суду за вхідним №5060 від представника відповідача надійшла заява з проханням перенесення розгляду апеляційної скарги у зв'язку з неможливістю прибути в судове засідання.

Вказане вище клопотання колегія суддів вважає необгрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню.

Заслухавши суддю -доповідача, пояснення позивача, перевіривши доводи апеляційної скарги наявними в матеріалах справи письмовими доказами, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 195 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Як встановлено з матеріалів справи, з лютого 2005 року по даний час позивач перебуває на обліку в Липовецькому об'єднаному управлінні Пенсійного фонду України у Вінницькій області і отримував пенсію по інвалідності відповідно до вимог Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування".

З моменту призначення пенсії і по даний час ОСОБА_2 працює в Липовецькому районному відділі державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області на посаді старшого державного виконавця, яка віднесена до посад державних службовців.

Починаючи з 01 квітня 2015 року відповідачем призупинено виплату позивачу пенсії по інвалідності.

06 квітня 2015 року ОСОБА_2 звернувся до Липовецького об'єднаного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області з заявою про надання роз'яснення причин припинення виплати йому пенсії та з вимогою про відновлення виплати пенсії по інвалідності.

17 квітня 2015 відповідачем надано відповідь в якій зазначено, що з 01 квітня 2015 року набули чинності норми Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02 березня 2015 року №213, відповідно до якого у період з 01 квітня 2015 року по 31 грудня 2015 року особи, які мають право на призначення пенсії/щомісячного грошового утримання у порядку та на умовах, передбачених законами України "Про статус народного депутата України", "Про державну службу", "Про судоустрій і статус суддів", "Про прокуратуру" пенсії, призначені відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" не виплачуються.

Вважаючи відмову відповідача у поновленні виплати пенсії по інвалідності протиправною позивач звернувся до суду з даним позовом.

Задовольняючи позов частково суд першої інстанції виходив з того, що з 01 червня 2015 року виплата пенсії, призначеної позивачу відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" та Перехідних положень Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02 березня 2015 року №213 підлягає відновленню у зв'язку з відсутністю підстав для її невиплати та з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.

Колегія суддів частково погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Пенсійне забезпечення громадян України, в тому числі порядок призначення та виплати пенсій, визначення розміру пенсії, регулюються Законом України "Про пенсійне забезпечення", Законом України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" та іншими нормативно-правовим актами.

Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02 березня 2015 року №213-VIII, який набрав чинності з 01 квітня 2015 року, внесено зміни до статті 47 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", відповідно до яких установлено, що тимчасово, у період з 01 квітня 2015 року по 31 грудня 2015 року, у період роботи особи на посадах, які дають право на призначення пенсії або щомісячного довічного грошового утримання у порядку та на умовах, передбачених законами України "Про статус народного депутата України", "Про державну службу", "Про прокуратуру", "Про судоустрій і статус суддів", пенсії, призначені відповідно до цього Закону, не виплачуються. Після звільнення з роботи виплата пенсії відповідно до цього Закону поновлюється. Виключення з указаного правила становлять лише інваліди I та II груп, інваліди війни III групи та учасники бойових дій, особи, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту".

Відповідач вважає, що оскільки позивач працює на посаді, яка дає право на призначення пенсії відповідно до Закону України "Про державну службу", то в період з 01 квітня по 31 грудня 2015 року пенсія, призначена згідно Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" йому виплачуватись не повинна.

Станом на 01 квітня 2015 року посада, на якій працює позивач, дійсно, передбачала право на призначення пенсії в порядку та на умовах, передбачених Законом України "Про державну службу", у зв'язку з чим відповідачем правомірно виплату пенсії позивачу було припинено.

Разом з тим відповідно до пункту 5 розділу ІІІ "Прикінцеві положення" Закону № 213, у разі неприйняття до 01 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 01 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до законів України "Про державну службу", "Про прокуратуру", "Про судоустрій і статус суддів", "Про статус народного депутата України", "Про Кабінет Міністрів України", "Про судову експертизу", "Про Національний банк України", "Про службу в органах місцевого самоврядування", "Про дипломатичну службу", Податкового та Митного кодексів України, Положення про помічника-консультанта народного депутата України.

Вказаний в пункті 5 розділу ІІІ "Прикінцеві положення" Закону №213 щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах до 01 червня 2015 року прийнятий не був, у зв'язку з чим з вказаної дати втратили чинність, зокрема, норми Закону України "Про державну службу" щодо пенсійного забезпечення і, відповідно, пенсії за цим Законом не призначаються.

З 01 червня 2015 року особам, які підпадають під дію Закону України "Про державну службу" пенсія призначається відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування".

Таким чином, з 01 червня 2015 року посада, на якій працює позивач, не передбачає права на призначення пенсії в порядку та на умовах, передбачених Законом України "Про державну службу", у зв'язку з чим, передбачені статтею 47 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" підстави для невиплати позивачу пенсії, призначеної відповідно до цього Закону, відпали і з 01 червня 2015 року перешкоди для виплати позивачу вказаної пенсії відсутні.

Також колегія суддів враховує, що обмеження, встановлені Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02 березня 2015 року №213, були скасовані законодавцем лише для окремих категорій осіб, у зв'язку з чим слід звернути на наступне.

Згідно з частиною 1 статті 17 Закону України "Про виконання рішення та застосування практики Європейського Суду з прав людини" суди України застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основних свобод та протоколи до неї і практику Європейського суду, як джерела права.

Так, у справі Фабіан проти Угорщини Європейський суд зазначив, що відмінність у ставленні є дискримінаційною в світлі статті 14, якщо вона "не має об'єктивного та розумного обґрунтування", тобто, якщо вона не переслідує "легітимну мету" або якщо немає "розумного співвідношення між засобами, що застосовуються, та метою, що переслідується". Більше того, договірна держава користується свободою розсуду при визначенні того, чи та якою мірою відмінності в інших схожих ситуаціях виправдовують різне ставлення. Суд вважає, що різне трактування пенсіонерів, що працюють в державному і приватному секторах, з однієї сторони, і між різними категоріями державних службовців, з іншої сторони, щодо права на продовження отриманні пенсії за віком, де заявник став жертвою, не ґрунтується на будь-якому "об'єктивному і розумному виправданні", навіть беручи до уваги певну свободу розсуду, що надається договірним сторонам в цій області.

Більше того, відносно іншого положення передбачуваної дискримінації, тобто різниці в ставленні до державної і приватної сфер, Суд вважає, що, хоча тільки перша група схильна до отримання подвійного доходу з державних джерел, основний аргумент, висунутий урядом (а саме, що жодна пенсія не повинна виплачуватися працюючим особам, оскільки вони не потребують заміну заробітної плати) фактично повинна в рівній мірі стосуватися і тих пенсіонерів, які працюють у приватній сфері та отримують заробітну плату. Якщо дивитися з цієї точки зору, пенсії, що виплачуються пенсіонерам, які зайняті у приватній сфері, також можна розглядати як надлишкові державні витрати. Ці дві групи пенсіонерів, з цієї точки зору, знаходяться в аналогічній ситуації.

Необхідно зазначити, що наведене у спорі правове регулювання було чинне до 31 грудня 2015 року. В подальшому відповідні зміни були внесені до спеціальних законів.

З огляду на наведене, колегія суддів дійшла висновку, що з 01 червня 2015 року по 31 грудня 2015 року виплата пенсії, призначеної позивачу відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" підлягає відновленню у зв'язку з відсутністю зазначених у статті 47 вказаного Закону підстав для її невиплати.

Також, колегія суддів вважає безпідставний висновок суду першої інстанції про зобов'язання відповідача здійснити нарахування позивачу компенсації втрати частини доходів, оскільки така вимога позивачем не заявлялась.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 198 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати її та прийняти нову постанову суду.

Підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 202 КАС України є порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання, а так само розгляд і вирішення справи неповноважним судом.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 202, 205, 207, 212, 254 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу Липовецького об'єднаного управління Пенсійного фонду України Вінницької області задовольнити частково.

Постанову Липовецького районного суду Вінницької області від 27 січня 2017 року, - скасувати.

Прийняти нову постанову.

Адміністративний позов ОСОБА_2 до Липовецького об'єднаного управління Пенсійного фонду України Вінницької області про визнання неправомірною бездіяльності та зобов'язання вчинити дії, - задовольнити частково.

Визнати неправомірною бездіяльність Липовецького об'єднаного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області щодо невиплати з 01 червня 2015 року ОСОБА_2 пенсії, призначеної як інваліду 3 групи, відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування".

Зобов'язати Липовецьке об'єднане управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області виплатити ОСОБА_2 пенсію, призначену як інваліду 3 групи, відповідно до Закону України "Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування" з 01 червня 2015 року по 31 грудня 2015 року.

В решті позовних вимог відмовити.

Постанова суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст. 212 КАС України.

Постанова суду складена в повному обсязі 28 березня 2017 року.

Головуючий Матохнюк Д.Б.

Судді Боровицький О. А. Сапальова Т.В.