Справа № 810/3646/16
Суддя: Волков А.С.
Дата ухвалення: 2017-03-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

17 березня 2017 року Справа № 810/3646/16

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого - судді Волкова А.С., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Білоцерківської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Київській області про визнання протиправними та скасування податкового повідомлення-рішення, вимоги та рішення,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Білоцерківської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Київській області, в якому просила суд визнати протиправними та скасувати:

податкове повідомлення-рішення від 07.07.2016 № 228/, згідно з яким позивачу збільшено грошове зобов'язання за платежем "Податок на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування" у загальній сумі 200440,32 грн., з яких: 160352,25 грн. - за основним платежем; 40088,07 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафом);

вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 24.05.2016 № Ф-20 , згідно з якою податковий орган вимагав від позивача сплати недоїмки з єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування у загальній сумі 86784,01 грн.;

рішення від 20.09.2016 № , згідно з яким до позивача застосовано штрафні санкції у сумі 8678,41 грн. за донарахування зобов'язання зі сплати єдиного внеску.

В основу визначення грошових зобов'язань на підставі оскаржуваних рішень податковим органом покладено твердження про те, що позивач завищив витрати, що враховуються при визначенні об'єкта оподаткування податком на доходи фізичних осіб та єдиним соціальним внеском, у зв'язку з тим, що відніс до їх складу певні витрати, що не підтверджуються документально. Крім того, перевіркою встановлено факт невключення позивачем до складу річного оподатковуваного доходу коштів, одержаних за реалізований товар за однією з господарських операцій. Ці обставини призвели до заниження податку на доходи фізичних осіб та єдиного соціального внеску.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що вважає податкове повідомлення-рішення та вимогу незаконними, оскільки витрати, на суму яких зменшено об'єкт оподаткування податком на доходи фізичних осіб та єдиним соціальним внеском, підтверджуються документально. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, просив суд позов задовольнити.

Відповідач позову не визнав, в обґрунтування заперечень проти позову зазначив, що податкове повідомлення-рішення, вимога та рішення про застосування штрафних санкцій є правомірними і підстави для їх скасування відсутні. За твердженням податкового органу, витрати, у зв'язку із здійсненням яких позивачу визначено грошові зобов'язання, документально не підтверджуються. У судовому засіданні представник контролюючого органу підтримав заперечення проти позову, просив суд у задоволенні позову відмовити.

Після надання суду усних пояснень представник позивача звернувся до суду з клопотанням про здійснення подальшого розгляду справи за його відсутності на підставі наявних у справі матеріалів і доказів. Представник відповідача проти клопотання позивача не заперечував. Суд, враховуючи відсутність потреби у заслуховуванні свідків чи експертів, керуючись положеннями частини четвертої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України, постановив про здійснення розгляду справи у порядку письмового провадження на підставі наявних у справі матеріалів та доказів.

Дослідивши представлені документи та інші зібрані по справі матеріали, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав.

ОСОБА_1 є фізичною особою - підприємцем, зареєстрована 11.04.2014 (номер запису в ЄДР 0002923), як платник податків перебуває на податковому обліку у Білоцерківській об'єднаній державній податковій інспекції Головного управління ДФС у Київській області, перебуває на загальній системі оподаткування та зареєстрована як платник ПДВ.

Видами діяльності позивача за КВЕД є: діяльність посередників у торгівлі деревиною, будівельними матеріалами та санітарно-технічними виробами (основний); неспеціалізована оптова торгівля.

У травні 2016 року посадовими особами Білоцерківської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Київській області проведено документальну планову виїзну перевірку позивача з питань дотримання вимог податкового законодавства та законодавства щодо сплати єдиного соціального внеску за період з 11.04.2014 по 31.12.2015 (акт перевірки від 24.05.2016 № 473/13-03//142).

За результатами перевірки посадові особи контролюючого органу дійшли висновку про порушення позивачем вимог чинного законодавства, зокрема:

підпункту 139.1.9 пункту 139.1 статті 139, пунктів 177.1, 177.2, 177.4 статті 177 Податкового кодексу України, що виявилось у заниженні оподатковуваного доходу за 2014 рік - на загальну суму 61750,00 грн. та за 2015 рік - на загальну суму 779718,56 грн., що призвело до заниження податку на доходи фізичних осіб на загальну суму 160352,25 грн., у тому числі по періодам: за 2014 рік - на суму 9262,50 грн.; за 2015 рік - на суму 151089,75 грн.;

пункту 2 частини першої статті 7, пункту 2 статті 9 Закону України від 08.07.2010 № 2464-VІ "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування", що виявилось у заниженні грошового зобов'язання зі сплати єдиного соціального внеску на загальну суму 86784,01 грн., у тому числі по періодах: за 2014 рік - на суму 21427,25 грн.; за 2015 рік - на суму 65356,76 грн.

Висновки посадових осіб контролюючого органу ґрунтуються на твердженнях про безпідставне включення позивачем до складу витрат, що враховуються при визначенні об'єкта оподаткування податком на доходи фізичних осіб коштів, сплачених ТОВ "Виробничо-будівельна фірма "БУДСЕРВІС", ТОВ "ОКВ ГРУП", фізичним особам-підприємцям ОСОБА_2 та ОСОБА_3 за придбані товари та послуги, оскільки такі витрати не підтверджуються документально і не пов'язуються з господарською діяльністю позивача.

Крім того, посадові особи контролюючого органу дійшли висновку про заниження позивачем оподатковуваного доходу за 2015 рік, оскільки позивач не включив до складу оподатковуваного доходу кошти, одержані від ТОВ "ДЕЙВЕСТ" за реалізований товар.

Оскільки податок на доходи фізичних осіб і єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування мають однакову базу оподаткування, ці факти також стали підставою для висновків про заниження об'єкта оподаткування єдиним соціальним внеском та прийняття рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування зобов'язань зі сплати ЄСВ.

За результатами перевірки Білоцерківська об'єднана державна податкова інспекція Головного управління ДФС у Київській області прийняла такі рішення:

податкове повідомлення-рішення від 07.07.2016 № 228/, згідно з яким позивачу збільшено грошове зобов'язання за платежем "Податок на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування" у загальній сумі 200440,32 грн., з яких: 160352,25 грн. - за основним платежем; 40088,07 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафом);

вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 24.05.2016 № Ф-20 , згідно з якою податковий орган вимагав від позивача сплати недоїмки з єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування у загальній сумі 86784,01 грн.;

рішення від 20.09.2016 № , згідно з яким до позивача застосовано штрафні санкції у сумі 8678,41 грн. за донарахування зобов'язання зі сплати єдиного внеску.

Позивач, не погоджуючись з прийнятими рішеннями, оскаржив їх до вищестоящих податкових органів в адміністративному порядку, однак за результатом розгляду скарг рішення залишені без змін, а скарги - без задоволення.

У подальшому позивач звернувся до суду з даним позовом.

Суд на підставі зібраних по справі доказів встановив наступне.

У періоді, що перевірявся (з 11.04.2014 по 31.12.2015) ОСОБА_1 перебувала на загальній системі оподаткування, її дохід формувався за рахунок коштів, одержаних у безготівковій формі в оплату за товар, який був реалізований таким покупцям: компанія "GUFFO S.R.O." (Чеська республіка), компанія "S.C.D.F Paleta System S.R.L." (Румунія); "1-AMPLUA S.R.O." (Чеська республіка), Товариства з обмеженою відповідальністю "ДЕЙВЕСТ". Висновок податкового органу про заниження доходу стосується операцій з реалізації товару на користь ТОВ "ДЕЙВЕСТ".

Витрати, що стали підставою для нарахування грошових зобов'язань з ПДФО та ЄСВ, складались з коштів, сплачених на користь ТОВ ВБФ "БУДСЕРВІС", ТОВ "ОКВ ГРУП" та ФОП ОСОБА_3 за придбаний товар (піддони дерев'яні), та ФОП ОСОБА_2 за транспортно-експедиційні послуги.

1. В основу оспорюваних податкового повідомлення-рішення та вимоги в частині господарських операцій з ТОВ "ВБР "БУДСЕРВІС" посадові особи податкового органу поклали твердження про те, що позивач неправомірно включив до складу витрат, які враховуються при визначенні об'єкта оподаткування ПДФО та ЄСВ, кошти, сплачені цьому контрагенту в якості авансового платежу та товар. Оскільки внаслідок порушення цим контрагентом своїх господарських зобов'язань позивач не одержав товар і не реалізував його у подальшому, на думку посадових осіб податкового органу, ці витрати не можуть вважатися такими, що підтверджуються документально, і не пов'язуються з отриманим у 2014 році доходом.

З'ясовуючи обставини здійснення даної господарської операції, суд встановив, що у серпні 2014 року між позивачем (покупець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Виробничо-будівельна фірма "БУДСЕРВІС" (продавець) укладено договір поставки від 05.08.2014 № 04, згідно з яким продавець зобов'язувався поставити позивачу, а позивач зобов'язувався прийняти та оплатити товар (дерев'яні палети).

На виконання пункту 4.1 Договору позивач перерахував на рахунок ТОВ "ВБР "БУДСЕРВІС" в якості попередньої оплати кошти у сумі 16000,00 грн., у тому числі ПДВ 2666,67 грн., факт перерахування коштів підтверджується копією платіжного доручення від 05.08.2014 № 17 та банківською випискою.

Вказану суму також було відображено позивачем у вигляді запису у Книзі обліку доходів і витрат у графі "Витрати, пов'язані з господарською діяльністю" за 05.08.2014.

На підтвердження права на формування податкового кредиту з податку на додану вартість за вказаною господарською операцією позивач отримав від ТОВ "ВБР "БУДСЕРВІС" податкову накладну від 06.08.2014 № 1 на суму 16000,00 грн., у тому числі ПДВ 2666,67 грн.

У податковому обліку витрати на попередню оплату товару (без ПДВ) позивач врахував при визначенні об'єкта оподаткування податком на доходи фізичних осіб за 2014 рік.

Однак, ТОВ "ВБР "БУДСЕРВІС" зобов'язання з поставки товару не виконало і гроші, одержані в якості попередньої оплати, позивачу не повернуло.

У судовому засіданні представник позивача пояснив, що позивач до господарського суду з приводу стягнення заборгованості з ТОВ "ВБР "БУДСЕРВІС" станом на день судового розгляду не зверталося, оскільки строк позовної даності для пред'явлення такого позову не сплинув.

З приводу юридичної особи контрагента - ТОВ "ВБР "БУДСЕРВІС" суд встановив наступне.

Згідно з даними витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань Товариство з обмеженою відповідальністю "Виробничо-будівельна фірма "БУДСЕРВІС" є юридичною особою, що зареєстрована 14.06.1996 (номер запису в ЄДР № 0000627); видами діяльності за КВЕД є, зокрема: оптова торгівля деревиною, будівельними матеріалами та санітарно-технічним обладнанням; неспеціалізована оптова торгівля; статус юридичної особи - зареєстровано; відомості про припинення або відсутність за адресою місцезнаходження в ЄДР відсутні.

2. В основу оспорюваних податкового повідомлення-рішення та вимоги в частині господарських операцій з ТОВ "ОКВ ГРУП" посадові особи податкового органу поклали твердження про те, що позивач неправомірно включив до складу витрат, які враховуються при визначенні об'єкта оподаткування ПДФО та ЄСВ, кошти, сплачені цьому контрагенту в якості авансового платежу за товар. Оскільки внаслідок порушення цим контрагентом своїх господарських зобов'язань позивач не одержав товар і не реалізував його у подальшому, на думку посадових осіб податкового органу, ці витрати не можуть вважатися такими, що підтверджуються документально, і не пов'язуються з отриманим у 2014 році доходом.

З'ясовуючи обставини здійснення даної господарської операції, суд встановив, що у серпні 2014 року між позивачем (замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "ОКВ ГРУП" (постачальник) укладено договір поставки від 12.08.2014 № 04, згідно з яким постачальник зобов'язувався поставити позивачу, а позивач зобов'язувався прийняти та оплатити товар (дерев'яні палети розміром 1200 х 1000 мм 1-го сорту).

На виконання пункту 4.1 Договору позивач перерахував на рахунок ТОВ "ОКВ ГРУП" в якості попередньої оплати кошти на загальну суму 45750,00 грн., факт перерахування коштів підтверджується копіями платіжних доручень від 12.08.2014 № 18 на суму 38250,00 грн. та від 20.08.2014 № 28 на суму 7500,00 грн., а також банківською випискою.

Вказані суми також були відображені позивачем у вигляді записів у Книзі обліку доходів і витрат у графі "Витрати, пов'язані з господарською діяльністю" за відповідні дні.

У податковому обліку понесені витрати на попередню оплату товару позивач врахував при визначенні об'єкта оподаткування податком на доходи фізичних осіб за 2014 рік.

Однак, ТОВ "ОКВ ГРУП" зобов'язання з поставки товару не виконало і гроші, одержані в якості попередньої оплати, позивачу не повернуло, тому позивач звернувся до господарського суду з позовом про стягнення заборгованості.

Рішенням Господарського суду Київської області від 16.04.2015 у справі № 911/620/15, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 09.06.2015, суд присудив стягнути з ТОВ "ОКВ ГРУП" на користь позивача борг у сумі 45750,00 грн.

З приводу юридичної особи контрагента - ТОВ " ОКВ ГРУП" суд встановив наступне.

Згідно з даними витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань Товариство з обмеженою відповідальністю "ОКВ ГРУП" є юридичною особою, що зареєстрована 11.03.2014 (номер запису в ЄДР № 0000992); видами діяльності за КВЕД є, зокрема: діяльність посередників у торгівлі деревиною, будівельними матеріалами та санітарно-технічними виробами (основний); оптова торгівля деревиною, будівельними матеріалами та санітарно-технічним обладнанням; неспеціалізована оптова торгівля; статус юридичної особи - зареєстровано; відомості про припинення або відсутність за адресою місцезнаходження в ЄДР відсутні.

3. В основу оспорюваних податкового повідомлення-рішення та вимоги в частині господарських операцій з фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 посадові особи податкового органу поклали твердження про те, що позивач неправомірно включив до складу витрат, які враховуються при визначенні об'єкта оподаткування ПДФО та ЄСВ, кошти, сплачені цьому контрагенту в якості авансового платежу за транспортно-експедиційні послуги. Оскільки внаслідок порушення цим контрагентом своїх господарських зобов'язань позивач послуги не одержав, на думку посадових осіб податкового органу, ці витрати не можуть вважатися такими, що підтверджуються документально, і не пов'язуються з отриманим у 2015 році доходом.

З'ясовуючи обставини здійснення даної господарської операції, суд встановив, що у травні 2015 року позивач (замовник) і фізична особа-підприємець ОСОБА_2 (перевізник) уклали договір - заявку на транспортно-експедиційні послуги від 14.05.2015, відповідно до якого перевізник зобов'язувався надати позивачу послуги з перевезення вантажу за маршрутом м. Черкаси (Україна) - Чеська Липа (Республіка Чехія).

Вартість послуг за вказаним договором визначена сторонами у сумі 37000,00 грн., у тому числі 7000,00 грн. - авансовий платіж.

На виконання умов договору 15.05.2015 позивач перерахував на рахунок ОСОБА_2 кошти у сумі 7000,00 грн. в якості попередньої оплати, факт перерахування коштів підтверджується банківською випискою.

Вказана сума також була відображена позивачем у вигляді записів у Книзі обліку доходів і витрат у графі "Витрати, пов'язані з господарською діяльністю" за відповідний день.

У податковому обліку витрати у сумі 7000,00 грн. на попередню оплату транспортних послуг позивач врахував при визначенні об'єкта оподаткування податком на доходи фізичних осіб за 2015 рік.

Однак, ФОП ОСОБА_2 зобов'язання за вказаним договором не виконав, гроші, одержані в якості попередньої оплати, позивачу не повернув.

Суд встановив, що з метою врегулювання цього бізнес-конфлікту позивач надсилав ОСОБА_2 претензію з вимогою повернути 7000,00 грн., а також звертався до Головного управління ДФС у Черкаській області зі скаргою на недобросовісні дії ОСОБА_2, однак ці заходи не дали результату.

З витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань убачається, що ОСОБА_2 є фізичною особою-підприємцем, зареєстрований 18.03.2014 (номер запису в ЄДР № 0046263); основним видом діяльності за КВЕД є інша допоміжна діяльність у сфері транспорту; відомості про припинення підприємницької діяльності або відсутність за адресою місця проживання в ЄДР відсутні.

4. В основу оспорюваних податкового повідомлення-рішення та вимоги в частині господарських операцій з фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 посадові особи податкового органу поклали твердження про те, що позивач неправомірно включив до складу витрат, які враховуються при визначенні об'єкта оподаткування ПДФО та ЄСВ, кошти, сплачені цьому контрагенту за поставлений товар (піддони дерев'яні). На думку посадових осіб податкового органу, операції з поставки товару не мали реального характеру.

З'ясовуючи обставини здійснення даної господарської операції, суд встановив, що у червні 2015 року між позивачем (покупець) та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 (постачальник) укладено договір поставки від 08.06.2015 № 1, згідно з яким постачальник зобов'язувався поставити позивачу, а позивач зобов'язувався прийняти та оплатити товар.

Вказаним договором передбачено, що поставка товару здійснюється на умовах EXW згідно з Інкотермс 2000 (м. Біла Церква, вул. Фастівська, 70).

Умови поставки EXW - EX Works (... named place) Франко завод (... назва місця) означають, що продавець вважається таким, що виконав свої зобов'язання з поставки, коли він надасть товар у розпорядження покупця на власному підприємстві або в іншому названому місці (наприклад: на заводі, фабриці, складі тощо). Продавець не відповідає за навантаження товару на транспортний засіб, наданий покупцем. Базис поставки EXW покладає мінімальні зобов'язання на продавця. У свою чергу покупець несе усі види ризиків та всі витрати по переміщенню товару з території продавця до місця призначення.

У період з червня по грудень 2015 року ФОП ОСОБА_3 здійснила поставку одинадцяти партій товару (піддонів дерев'яних) на загальну суму 761885,00 грн., у тому числі ПДВ - на суму 126980,83 грн.

Придбаний у ФОП ОСОБА_3 товар позивач реалізував за межі України компаніям "GUFFO S.R.O." (Чеська республіка), "S.C.D.F Paleta System S.R.L." (Румунія); "1-AMPLUA S.R.O." (Чеська республіка).

На підтвердження факту реальності господарських операцій позивач представив суду копії видаткових накладних, інвойсів на оплату транспортних послуг, міжнародних автомобільних транспортних накладних (CMR), договорів-заявок на надання транспортно-експедиційних послуг, митних декларацій (експортних), фіто санітарних сертифікатів.

В оплату за придбаний товар позивач перерахував на рахунок ФОП ОСОБА_3 кошти у загальній сумі 761885,00 грн., у тому числі ПДВ - на суму 126980,83 грн., факт перерахування коштів підтверджується банківськими виписками.

Вказані суми також були відображені позивачем у вигляді записів у Книзі обліку доходів і витрат у графі "Витрати, пов'язані з господарською діяльністю" за відповідні дні.

У податковому обліку витрати понесені на придбання товару позивач врахував при визначенні об'єкта оподаткування податком на доходи фізичних осіб за 2015 рік.

З витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань убачається, що ОСОБА_3 є фізичною особою-підприємцем, що зареєстрована 08.09.2014 (запис про державну реєстрації в ЄДР № 0002972); видами діяльності за КВЕД є, зокрема, оптова торгівля деревиною, будівельними матеріалами та санітарно-технічним обладнанням; інші види роздрібної торгівлі поза магазинами; статус - зареєстрована; відомості про припинення підприємницької діяльності або відсутність за адресою місця проживання в ЄДР відсутні.

5. Щодо взаємовідносин позивача з ТОВ "ДЕЙВЕСТ" суд встановив, позивач за результатами діяльності за 2015 рік занизив оподатковуваний дохід на 10833,56 грн., оскільки отримав від ТОВ "ДЕЙВЕСТ" у лютому 2015 року кошти за реалізований товар у сумі 13000,27 грн. (без ПДВ - 10833,56 грн.), які не відобразив у Книзі обліку доходів та витрат та не включив до складу оподатковуваного доходу за 2015 рік.

З'ясовуючи ці обставини, суд встановив, що у податковій декларації про майновий стан і доходи за 2015 рік позивач задекларував дохід, який включається до складу річного оподатковуваного доходу, у сумі 2424294,85 грн.; витрати, що враховуються при визначенні об'єкта оподаткування, позивач задекларував у додатку Ф4 до податкової декларації у загальній сумі 2411754,85 грн., з яких: 1356700,00 грн. - вартість придбаних товарно-матеріальних цінностей; 1055054,85 грн. - інші витрати, включаючи вартість виконаних робіт, наданих послуг.

Згідно з даними Книги обліку доходів і витрат за 2015 рік позивач одержав дохід від здійснення господарської діяльності у загальній сумі 2389277,88 грн., сума витрат, пов'язаних з придбанням товарів (робіт, послуг), становить 2443656,98 грн.

Суд констатує, що сума річного доходу, яка відображена у Книзі обліку доходів та витрат за 2015 рік, на 35016,97 грн. є меншою за суму доходу, що відображена у податковій декларації; сума витрат, яка відображена у Книзі обліку доходів та витрат за 2015 рік, на 31902,13 грн. є більшою за суму витрат, що відображені у додатку Ф4 до податкової декларації.

Попри вимоги суду сторони не надали розшифровки сум одержаного позивачем доходу та витрат за 2015 рік, тому суд при порівнянні цих показників доходу та витрат надає перевагу даним податкової декларації як офіційному документу податкової звітності.

Як убачається з акта перевірки від 24.05.2016 № 473/13-03//142, у лютому 2015 року позивач одержав від ТОВ "ДЕЙВЕСТ" на підставі рахунку від 20.02.2015 № 1 в оплату за реалізовані піддони кошти у сумі 13000,27 грн. (без ПДВ - 10833,56 грн.), що підтверджується випискою банку від 23.02.2015 № 16.

Зі змісту Книги облік у доходів і витрат вбачається, що перший запис за 2015 рік вчинено 30.04.2015, записи за попередні місяці, у тому числі й за 20.02.2015 на суму 13000,27 грн. (без ПДВ - 10833,56 грн.) у Книзі не відображено.

У судовому засіданні представник позивача визнав факт невідображення позивачем у Книзі облік у доходів і витрат складі доходів за 2015 рік коштів у сумі 13000,27 грн. (без ПДВ - 10833,56 грн.)

Однак, як вже зазначалось, сума річного доходу, яка відображена у Книзі обліку доходів та витрат за 2015 рік (2389277,88 грн.), на 35016,97 грн. є меншою за суму доходу, що відображена у податковій декларації (2424294,85 грн.).

Таким чином, у податковій декларації за 2015 рік позивач задекларував дохід на 35016,97 грн. більший, ніж сума, що відображена у Книзі обліку доходів та витрат в якості доходу за 2015 рік.

Оскільки жодних доказів тому, що кошти у сумі 13000,27 грн. (без ПДВ - 10833,56 грн.), одержані від ТОВ "ДЕЙВЕСТ", не увійшли до складу суми, на яку виявлено розбіжність, податковий орган суду не надав, суд при прийнятті рішення за цими обставинами враховує положення пункту 56.4 статті 56 Податкового кодексу України та статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України щодо покладення тягаря доказування на податковий орган, а також керується презумпцією правомірності рішень платника (пп. 4.1.4 п. 4.1 ст. 4 ПК України).

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд зазначає наступне.

Як вже зазначалось судом, податкові зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб та єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування визначені позивачу у зв'язку з твердженням податкового органу про те, що витрати, які враховуються при визначенні об'єкта оподаткування податком на доходи фізичних осіб та єдиним соціальним внеском, документально не підтверджуються.

З приводу визначення відповідачем податкових зобов'язань позивача з податку на доходи фізичних осіб суд зазначає наступне.

Оподаткування доходів, отриманих фізичною особою - підприємцем від провадження господарської діяльності, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування, регулюється статтею 177 Податкового кодексу України.

Так, об'єктом оподаткування, відповідно до пункту 177.2 статті 177 Податкового кодексу України, є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов'язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.

За змістом підпунктів 177.4.1, 177.4.4 пункту 177.4 статті 177 Податкового кодексу України до переліку витрат, безпосередньо пов'язаних з отриманням доходів, належать, зокрема: витрати, до складу яких включається вартість сировини, матеріалів, товарів, що утворюють основу для виготовлення (продажу) продукції або товарів (надання робіт, послуг), тари й тарних матеріалів, допоміжних та інших матеріалів, які можуть бути безпосередньо віднесені до конкретного об'єкта витрат; інші витрати, до складу яких включаються витрати, що пов'язані з веденням господарської діяльності, до яких відносяться витрати на транспортно-експедиційні та інші послуги, пов'язані з транспортуванням продукції (товарів), вартість придбаних послуг, прямо пов'язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг.

Положеннями пункту 44.1 статті 44 Податкового кодексу України передбачено, що для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Крім того, фізичні особи - підприємці зобов'язані вести Книгу обліку доходів і витрат та мати підтверджуючі документи щодо походження товару. Форма Книги обліку доходів і витрат та порядок її ведення визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику (п. 177.10 ст. 177 ПК України).

Форму та Порядок ведення Книги обліку доходів і витрат затверджено наказом Міністерства доходів і зборів України від 16.09.2013 № 481, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 01 жовтня 2013 р. за № 1686/24218, пунктом 6 якого встановлено, що документами, які підтверджують понесені витрати, безпосередньо пов'язані з отриманим доходом, є платіжні доручення, квитанція, фіксований чек, акт закупки (виконаних робіт, наданих послуг) та інші первинні документи, що засвідчують факт оплати товарів, робіт, послуг.

У справі, що розглядалась, суд встановив, що витрати позивача на придбання товарів (піддонів дерев'яних) та транспортно-експедиційних послуг у ТОВ ВБФ "БУДСЕРВІС", ТОВ "ОКВ ГРУП", ФОП ОСОБА_3 та ФОП ОСОБА_2 підтверджуються документально копіями платіжних доручень та банківськими виписками; факт понесення витрат відображений у Книзі обліку доходів і витрат позивача; витрати пов'язуються з господарською діяльністю позивача.

Та обставина, що контрагенти припустилися недобросовісної поведінки та не виконали власні господарські зобов'язання перед позивачем не утворює підстави для заборони врахування понесених витрат при визначенні об'єкта оподаткування податком на доходи фізичних осіб та єдиним соціальним внеском.

Твердження податкового органу про заниження позивачем бази оподаткування податком на доходи фізичних осіб та єдиним соціальним внеском, що сталося через невключення у Книзі обліку доходів і витрат до складу оподатковуваного доходу за 2015 рік коштів у сумі 10833,56 грн., одержаних від ТОВ "ДЕЙВЕСТ", судом до уваги не приймаються, оскільки позивач задекларував у податковій декларації дохід більший, ніж той, що зазначений у Книзі обліку доходів та витрат. Доказів на підтвердження протилежного висновку податковий орган суду не надав.

Таким чином, податкове повідомлення-рішення від 07.07.2016 № 228/ (щодо збільшення грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб) є протиправним і підлягає скасуванню.

Оскільки в основу тверджень податкового органу про порушення позивачем вимог пункту 1 статті 1, пунктів 4, 5 статті 4, пунктів 2, 3 статті 7, пункту 11 статті 8, статті 9 Закону України від 08.07.2010 № 2464-VІ "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" покладено ті ж факти, що й лягли в основу тверджень про порушення вимог пункту 177.4 статті 177 Податкового кодексу України, підлягають скасуванню також й вимога про сплату боргу (недоїмки) від 24.05.2016 № Ф-20 та рішення від 20.09.2016 № .

За наведених обставин позов є таким, що підлягає задоволенню.

Згідно з частиною першою статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа).

Позивач за подання позовної заяви сплатив судовий збір, доказів понесення інших судових витрат суду не надав. Таким чином, судові витрати по сплаті судового збору підлягають присудженню з державного бюджету на користь позивача.

Керуючись статтями 11, 14, 70, 71, 72, 86, 94, 159 - 163, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

п о с т а н о в и в:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати:

податкове повідомлення-рішення рішення Білоцерківської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Київській області від 07.07.2016 № 228/, згідно з яким ОСОБА_1 збільшено грошове зобов'язання за платежем "Податок на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування" у загальній сумі 200440,32 грн., з яких: 160352,25 грн. - за основним платежем; 40088,07 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафом);

вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 24.05.2016 № Ф-20 , згідно з якою Білоцерківська об'єднана державна податкова інспекція Головного управління ДФС у Київській області вимагала від ОСОБА_1 сплати недоїмки з єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування у загальній сумі 86784,01 грн.;

рішення Білоцерківської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Київській області від 20.09.2016 № , згідно з яким до ОСОБА_1 застосовано штрафні санкції у сумі 8678,41 грн.

Стягнути з Державного бюджету України за рахунок бюджетних асигнувань Білоцерківської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Київській області на користь ОСОБА_1 судові витрати у сумі 2959 (дві тисячі дев'ятсот п'ятдесят дев'ять) гривень 03 коп.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано в установлені строки. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на постанову суду подається до Київського апеляційного адміністративного суду через Київський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Волков А.С.