Справа № 822/38/17
Суддя: Данилюк У.Т.
Дата ухвалення: 2017-03-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 822/38/17

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 березня 2017 року м. Хмельницький

Хмельницький окружний адміністративний суд

в складі:головуючого-суддіДанилюк У.Т.
при секретаріМазій І.В.
за участі:позивача, представника позивача Олійника О.В., представника відповідача Урбановича О.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на роботі та стягнення грошового утримання, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулась в суд з позовом до військової частини НОМЕР_1 , в якому просить:

- визнати протиправним та скасувати наказ командира військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) від 28.11.2016 про звільнення молодшого сержанта військової служби за контрактом ОСОБА_1 ;

- поновити ОСОБА_2 на військовій службі молодшого сержанта за контрактом у військовій частині НОМЕР_1 ;

- стягнути з військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 грошове забезпечення за час вимушеного прогулу з часу звільнення по день поновлення на роботі.

В обґрунтування позовних вимог зазначає про те, що на момент видання наказу про звільнення перебувала в стані вагітності.

При цьому, відповідно до ч.3 ст.184 КЗпП України звільнення вагітних жінок і жінок, які мають дітей віком до трьох років (до шести років - частина шоста статті 179), одиноких матерів при наявності дитини віком до чотирнадцяти років або дитини-інваліда з ініціативи власника або уповноваженого ним органу не допускається, крім випадків повної ліквідації підприємства, установи, організації, коли допускається звільнення з обов`язковим працевлаштуванням.

Поряд з цим, для позивача не встановлено законодавчого обов`язку повідомляти про свій стан вагітності.

Позивач та її представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали. Позивач додатково відмітила про вчинений стосовно неї 19 жовтня 2016 року тиск, коли вона попала в лікарню. На підтвердження вчиненого тиску було надано відповідь Головного управління морально-психологічного забезпечення Збройних сил України від 28.11.2016 за №354/2999,

Позивачем також було підтверджено, що рапорти про звільнення 20 та 21 листопада були написані нею особисто. Також зазначила, що аркуш бесіди не складався, тому вона не могла відмовитись від його підписання; проте не заперечує факту бесіди та наявності запитань посадових осіб.

Представник відповідача в задоволенні позову просив відмовити, подав до суду письмові заперечення. Зазначив, що в даному випадку звільнення відбулось за ініціативою самого військовослужбовця, що підтверджує рапорт військовослужбовця (вх. №7660 від 23.11.2016), акт обстеження сімейного стану військовослужбовця від 23.11.2016.

Також зазначив, що КЗпП України не поширюється на військовослужбовців, які проходять військову службу у військових формуваннях, утворених відповідно до законів України.

Стосовно доводів позивача про вчинений тиск - то такий не підтверджується, позивачка про допущення такого стосовно неї не зверталась, а за такі дії (вчинення тиску) передбачена кримінальна відповідальність.

Аркуш бесіди з позивачем був складений за результатами бесіди з відповідними посадовими особами, обговорення поставлених питань.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд зазначає наступне.

Так, судом встановлено, що ОСОБА_3 проходила службу у Збройних силах України згідно контракту, котрий набрав чинності 30.08.2010 року. Займала посаду старшого телефоніста телефонного відділення інформаційно-телекомунікаційного вузла військової частини НОМЕР_1 .

20.11.2016 позивачем на адресу командира ВЧ НОМЕР_1 було подано рапорт, згідно якого просить звільнити її за сімейними обставинами з військової служби, так як не має змоги проходити службу та поєднувати виховання дитини, відповідно до ст.26 п.6 підп. К ЗУ (наступного дня, оскільки рапорт від 20.11.2016 було складено не за встановленою формою, так як він має подаватись безпосередньому керівнику, позивачем було подано новий рапорт).

20.11.2016 також було складено аркуш бесіди з молодшим сержантом ОСОБА_4 з приводу звільнення з військової служби в запас, котра бажає звільнитись у запас з власної ініціативи у відповідності до п.1 ч.8 ст.26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" за підп. "г" (через сімейні обставини, абзац 1). Зазначено, що проходити ВЛК відмовилась, проходити службу у військовому резерві не бажає; районний (міський) військовий комісаріат, куди військовослужбовець буде направлений на облік після звільнення - Славутський об`єднаний міський військовий комісаріат Хмельницької області.

Також вказано, що рішення про звільнення слід прийняти після надходження акту обстеження сімейного стану молодшого сержанта ОСОБА_4 з військового комісаріату. Від підпису в аркуші бесіди молодший сержант ОСОБА_4 відмовилась.

21.11.2016 позивачем було подано начальнику інформаційно-телекомунікаційного вузла ВЧ НОМЕР_1 рапорт (вх. №7660 від 23.11.2016), згідно якого просить звільнити її з військової служби за сімейними обставинами у відповідності до вимог ст.26 ч.8 підп. 1 "г" Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" (виховання матір`ю - військовослужбовцем, яка не перебуває у шлюбі, дитини віком до 18 років, яка з нею проживає, без батька), так як не має змоги проходити службу та поєднувати виховання дитини.

22.11.2016 начальником інформаційно-телекомунікаційного вузла подано командиру ВЧ НОМЕР_1 рапорт, згідно якого клопоче по суті рапорта молодшого сержанта ОСОБА_4

23 листопада 2016 р. складено акт обстеження сімейного стану військовослужбовця (молодшого сержанта військової служби за контрактом ОСОБА_1 ), згідно якого встановлено утримання нею доньки, 2010 року народження, відсутність інших членів родини, та надано висновок про доцільність звільнення за сімейними обставинами.

Вказаний акт надійшов від Хмельницького обласного військового комісаріату командиру ВЧ НОМЕР_1 25.11.2016 р. (зареєстровано за вх. №7731).

26.10.2016 начальником медичної служби ВЧ НОМЕР_1 подано рапорт, що ОСОБА_4 не була госпіталізована 25.10.2016 до військового шпиталю м.Хмельницький за направленням командира ВЧ №235 від 21.10.2016 та не прибула до медичного пункту ВЧ НОМЕР_1 2610.2016 для здачі медичних документів.

Згідно виписного епікризу №4323 Хмельницького військового госпіталю, позивач перебувала на обстеженні та лікуванні в неврологічному відділенні в/ч НОМЕР_2 з 27.10 по 02.11.2016.

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) від 28.11.2016 №51-РС молодшого сержанта ОСОБА_2 , старшого телефоніста телефонного відділення інформаційно-телекомунікаційного вузла військової частини НОМЕР_1 , звільнено з військової служби у запас за підп. ґ) (через сімейні обставини, абзац 1) п.1. ч.8 ст.26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу".

Рапортом від 30.11.2016 молодший сержант ОСОБА_4 доповіла начальнику інформаційно-телекомунікаційного вузла, що посаду здала.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд звертає увагу на наступне.

Відповідно до підп. ґ) п.1 ч.8 ст.26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" №2232-XII під час дії особливого періоду з військової служби звільняються військовослужбовці через такі сімейні обставини або інші поважні причини, як, зокрема, виховання матір`ю (батьком) - військовослужбовцем, яка (який) не перебуває у шлюбі, дитини або кількох дітей віком до 18 років, які з нею (з ним) проживають, без батька (матері).

Згідно з ч.9 ст.26 Закону №2232-XII звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється в порядку, передбаченому положеннями про проходження військової служби громадянами України.

Відповідно до п.233 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року №1153/2008, військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення. У рапортах зазначаються:

- підстави звільнення з військової служби;

- думка військовослужбовця щодо його бажання проходити службу у військовому резерві Збройних Сил України за відповідною військово-обліковою спеціальністю;

- районний (міський) військовий комісаріат, до якого повинна бути надіслана особова справа військовослужбовця.

Відповідно до п.235 Положення військовослужбовці, які проходять військову службу за контрактом, за їх бажанням можуть не направлятися на обстеження військово-лікарською комісією в разі, зокрема, звільнення за сімейними обставинами або з інших поважних причин.

Згідно з п.236 Положення з військовослужбовцями, які проходять військову службу за контрактом, перед їх звільненням проводиться бесіда з питань звільнення.

З позивачем було проведено бесіду, під час якої вона відмовилась проходити ВЛК та зазначила, що не бажає проходити службу у військовому резерві. Також в аркуші бесіди зазначено районний (міський) військовий комісаріат, куди військовослужбовець буде направлений на облік після звільнення. Отже, хоча військовослужбовцем не були вказані такі відомості у рапорті, вони були з`ясовані та відображені в аркуші бесіди.

Відповідно до п.225 Положення звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється з моменту оголошення мобілізації до часу введення воєнного стану або до прийняття рішення про демобілізацію - на підставах, передбачених пунктом 1 частини восьмої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" - у військових званнях до старшого прапорщика включно за всіма підставами - командирами окремих батальйонів (кораблів 2 рангу) та посадовими особами, які мають рівні з ними права та вищі.

Згідно з п.241 Положення накази про звільнення військовослужбовців з військової служби оголошуються командирами (начальниками) військових частин.

Таким чином, позивача було звільнено згідно чинного законодавства. При цьому, звертаючись із рапортом про звільнення за сімейними обставинами, позивач повинна була передбачати відповідні наслідки для себе.

Суд також звертає увагу на те, що у випадку, якщо при вирішенні спору щодо звільнення військовослужбовця спірні правовідносини не врегульовано нормами спеціальних законів - застосуванню підлягають норми трудового законодавства України.

Проте суд вважає безпідставними посилання позивача на ч.3 ст.184 КЗпП України, оскільки згідно неї не допускається звільнення вагітних жінок саме з ініціативи власника або уповноваженого ним органу. В даному ж випадку, звільнення відбулось за ініціативою ОСОБА_4 , тому посилання в якості обґрунтування позовних вимог на ч.3 ст.184 КЗпП України є помилковими та безпідставними.

Посилання позивача на те, що рапорт про звільнення було написано нею під тиском, не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду, оскільки, як в заявленому адміністративному позові, так і під час розгляду справи, позивачем не було зазначено: в чому виражався такий тиск, яким чином він здійснювався та не надано жодного доказу на підтвердження вказаних обставин.

При цьому такі доводи спростовуються особисто написаними та поданими нею рапортами від 20.11.2016 та 21.11.2016, відсутністю будь-яких зауважень про такий тиск у поданих нею документах.

Відповідь Головного управління морально-психологічного забезпечення Збройних сил України від 28.11.2016 за №354/2999 на звернення ОСОБА_5 (котра, за твердженням сторін, є сестрою ОСОБА_4 ) щодо упередженого ставлення до неї та її сестри з боку командира військової частини, а також випадків морального приниження - не можуть бути підтвердженням вчиненого тиску, спрямованого саме на написання рапорту про звільнення.

У вказаній відповіді зазначається, зокрема, про те, що під час проведення анонімного опитування військовослужбовців військової служби за контрактом, в тому числі військовослужбовців-жінок, було підтверджено наявність випадків зверхнього ставлення та моральних образ з боку полковника ОСОБА_6 по відношенню до підлеглого особового складу.

Проте інформації та/або певних відомостей про вчинений на позивача тиск, спрямований на її звільнення, вказана відповідь не містить.

Крім того, позивачем не надано доказів звернення, зокрема, до правоохоронних органів з приводу неправомірних дій працівників військової частини - здійснення відповідного тиску.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

На виконання цих вимог відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, доведено правомірність свого рішення.

Враховуючи вищевикладене, приймаючи до уваги встановлені в судовому засіданні обставини справи, суд дійшов висновку про правомірність рішення відповідача та відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 в частині визнання протиправним та скасування наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) від 28.11.2016 про її звільнення.

Отже, не підлягають й задоволенню і вимоги позивача про поновлення її на військовій службі молодшого сержанта за контрактом у військовій частині НОМЕР_1 та стягнення на її користь грошового забезпечення за час вимушеного прогулу.

Керуючись ст.ст. 11, 71, 158-163, 254 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні адміністративного позову відмовити.

Постанова суду може бути оскаржена до Вінницького апеляційного адміністративного суду через Хмельницький окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня її отримання.

Постанова набирає законної сили в порядку статті 254 КАС України.

Повний текст постанови виготовлено 29 березня 2017 року

Суддя/підпис/У.Т. Данилюк
"Згідно з оригіналом" Суддя У.Т. Данилюк