Справа № 802/267/17-а
Суддя: Дмитришена Руслана Миколаївна
Дата ухвалення: 2017-03-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

20 березня 2017 р. Справа № 802/267/17-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Дмитришеної Руслани Миколаївни,

суддів: Дончика Віталія Володимировича,

Мультян Марини Бондівни,

за участю:

секретаря судового засідання: Могиль Тетяни Олександрівни

представників позивача: Покими І.О., Громчевського М.П.

без участі відповідача та третьої особи

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом: Могилів-Подільської міської ради Вінницької області

до: Міністерства юстиції України; третя особа на стороні відповідача без самостійних вимог на предмет спору - ОСОБА_4

про: визнання протиправним та скасування рішення

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду звернулась Могилів-Подільська міська рада Вінницької області з адміністративним позовом до Міністерства юстиції України; третя особа на стороні відповідача без самостійних вимог на предмет спору - ОСОБА_4 про визнання протиправним та скасування рішення.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив, що 16.10.2015 року державним реєстратором прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Могилів-Подільського міськрайонного управління юстиції Вінницькій області було проведено реєстрацію права власності за третьою особою на нежитлову будівлю, площею 24,4 кв.м., АДРЕСА_2, Вінницької області, про що прийнято рішення №25328256. На думку позивача, прийняте державним реєстратором рішення №25328256 від 16.10.2015 року є протиправним та таким що підлягає скасуванню, оскільки суперечить вимогам Закону України "Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень". Зокрема згідно частини 5 згаданого Закону, не передбачено можливість проведення реєстрації права власності малих архітектурних форм.

Представники позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримали та, посилаючись на обставини викладені у позовній заяві, просили адміністративний позов задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся завчасно та належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення ( а.с. 27 ).

Третя особа в судове засідання також не з'явилась. Разом з тим через канцелярію суду подала заяву за вх. № 6780 від 17.03.2017 року в якій просила розгляд даної справи проводити за її відсутності, окремо вказавши, що з приводу заявлених позовних вимог покладається на розсуд суду.

Відповідно до частини четвертої статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України неприбуття представника відповідача та третьої особи в судове засідання, за умови їх повідомлення завчасно та належним чином, не є перешкодою для розгляду справи.

Розглянувши матеріали адміністративної справи, заслухавши пояснення представників позивача, дослідивши докази, суд встановив наступне.

У 2015 році між ОСОБА_4 (орендар) та Могилів-Подільською міською радою (орендодавець) був укладений договір оренди земельної ділянки загальною площею 0,007 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1. Як зауважили в судовому засіданні представники позивача вказаний договір станом на час розгляду справи в суді не розірвано, а відтак є дійсним.

Пунктом 1 Договору оренди визначено, що орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку для будівництва та обслуговування будівель торгівлі в м. Могилів-Подільському по АДРЕСА_1, кадастровий номер НОМЕР_2 Даний договір укладено на п'ять років (п. 8 Договору). Згідно умов використання земельної ділянки, визначених в п. 14 Договору, остання передається в оренду для будівництва та обслуговування будівель торгівлі. Пунктом 17 Договору визначено, що підставою передачі земельної ділянки в оренду слугувало рішення Могилі-Подільської міської ради 33 сесії 6 скликання від 04.07.2013 року №812.

Також, матеріали справи, а також надані усні пояснення представників позивача свідчать, що на вищезазначеній земельній ділянці третьою особою розміщено нежитлову будівлю - малу архітектурну споруду (торговий павільйон ), загальною площею 24.4 кв.м.

14.10.2015 ОСОБА_4 до Реєстраційної служби Могилів-Подільського міськрайонного управління юстиції Вінницькій області подано заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень за реєстраційним номером 13784693 для проведення державної реєстрації права власності, форма власності - приватна, на нежитлову будівлю, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 12). До зазначеної заяви третьою особою було додано документи, відповідно до переліку наведеного в картці прийому заяви №25268196, а саме: технічний паспорт, виданий 05.10.2015 року, видавник: ФОП «ОСОБА_5» на нежитлове приміщення по АДРЕСА_1, загальною площею 24.4. кв.м.; акт технічної комісії про прийняття стаціонарної малої архітектурної форми в експлуатацію, виданий 21.02.2006 року виконавчим комітетом Могилів-Подільської міської ради; витяг з рішення виконавчого комітету Могилів-Подільської міської ради №48 від 28.02.2006 року про введення в експлуатацію стаціонарної малої архітектурної форми - кіоску ОСОБА_4, для тимчасового розміщення і здійснення в ньому підприємницької діяльності.

Копії зазначених документів знаходяться в матеріалах справи та були досліджені судом в судовому засіданні (а.с. 13-17, 35-38) .

16.10.2015 року державним реєстратором прав на нерухоме майно Анцутом Олександром Анатолійовичем було прийнято рішення № НОМЕР_3 щодо проведення державної реєстрації права власності, форма власності: приватна, на нежитлову будівлю, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 за ОСОБА_4, податковий номер НОМЕР_1.

Могилів-Подільська міська рада вважаючи, що рішенням №25328256 від 16.10.2015 року було порушено її права, як органу місцевого самоврядування, який реалізує право комунальної власності територіальної громади міста Могилів-Подільського на земельну ділянку, на якій розміщено нежитлову будівлю, звернулась з відповідним позовом до суду.

Даючи правову оцінку спірним правовідносинам суд керуючись положеннями Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 р. № 1952-IV (далі - Закон № 1952-IV) та Порядком державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 868 від 17.10.2013 р., прийшов до висновку, що адміністративний позов слід задовольнити, виходячи з наступного.

Спеціальним законом, що визначає правові, економічні, організаційні засади проведення державної реєстрації речових та інших прав, які підлягають реєстрації, та їх обтяжень, і спрямований на забезпечення визнання та захисту державою цих прав, створення умов для функціонування ринку нерухомого майна, є Закон України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 року № 1952-IV з подальшими змінами.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (в редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин), державна реєстрація прав є обов'язковою. Інформація про права на нерухоме майно та їх обтяження підлягає внесенню до Державного реєстру прав.

Обов'язковій державній реєстрації підлягають речові права та обтяження на нерухоме майно, розміщене на території України, що належить фізичним та юридичним особам, державі в особі органів, уповноважених управляти державним майном, іноземцям та особам без громадянства, іноземним юридичним особам, міжнародним організаціям, іноземним державам, а також територіальним громадам в особі органів місцевого самоврядування, зокрема, право власності на нерухоме майно (стаття 4).

До повноважень органу державної реєстрації прав належить, зокрема: проведення державної реєстрації прав та їх обтяжень або відмова у їх реєстрації; забезпечення ведення Державного реєстру прав (пункти 1, 2 частини 1 ст. 8 Закону № 1952-IV в редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин).

Державний реєстратор, згідно п.п. 1,2 ч. 2 ст. 9 цього Закону, встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема: відповідність обов'язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення (у випадках, встановлених законом); відповідність повноважень особи, яка подає документи на державну реєстрацію прав та їх обтяжень; відповідність відомостей про нерухоме майно, наявних у Державному реєстрі прав та поданих документах; наявність обтяжень прав на нерухоме майно, зареєстрованих відповідно до вимог цього Закону; наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або договір (угода) пов'язує можливість проведення державної реєстрації виникнення, переходу, припинення прав на нерухоме майно або обтяження таких прав; а також приймає рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, про відмову в державній реєстрації, про її зупинення, внесення змін до Державного реєстру прав.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 Закону № 1952-IV, реєстрація проводиться в такому порядку: 1) прийняття і перевірка документів, що подаються для державної реєстрації прав та їх обтяжень, реєстрація заяви; 2) встановлення факту відсутності підстав для відмови в державній реєстрації прав та їх обтяжень, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та/або їх обтяжень; 3) прийняття рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, відмову в ній або зупинення державної реєстрації; 4) внесення записів до Державного реєстру прав; 5) видача свідоцтва про право власності на нерухоме майно у випадках, встановлених статтею 18 цього Закону; 6) надання витягів з Державного реєстру прав про зареєстровані права та/або їх обтяження.

Частиною 4 даної статті передбачено, що державній реєстрації підлягають виключно заявлені права та їх обтяження за умови їх відповідності законодавству і поданим документам.

Відповідно до статті 5 Закону № 1952-IV у Державному реєстрі прав реєструються речові права та їх обтяження на земельні ділянки, а також на об'єкти нерухомого майна, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких неможливе без їх знецінення та зміни призначення, а саме: підприємства як єдині майнові комплекси, житлові будинки, будівлі, споруди, а також їх окремі частини, квартири, житлові та нежитлові приміщення.

Статтею 19 Закону визначено, що державна реєстрація прав та їх обтяжень проводиться на підставі: договорів, укладених у порядку, встановленому законом, та актів прийому-передачі активів та/або зобов'язань неплатоспроможного банку приймаючому або перехідному банку, крім випадків, визначених законом; свідоцтв про право власності на нерухоме майно, виданих відповідно до вимог цього Закону; свідоцтв про право власності, виданих органами приватизації наймачам житлових приміщень у державному та комунальному житловому фонді; державних актів на право власності або постійного користування на земельну ділянку у випадках, встановлених законом; рішень судів, що набрали законної сили; інших документів, що підтверджують виникнення, перехід, припинення прав на нерухоме майно, поданих органу державної реєстрації прав разом із заявою.

Відмова у державній реєстрації прав та їх обтяжень, відповідно ст. 24 Закону № 1952-IV, здійснюється у разі, якщо: подані документи не відповідають вимогам, встановленим цим Законом, або не дають змоги встановити відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують (пункт 4 статті); якщо після завершення п'ятиденного строку з дня отримання заявником письмового повідомлення про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав не усунено обставин, що були підставою для прийняття такого рішення (пункт 5-4 статті).

За наявності підстав для відмови в державній реєстрації, державний реєстратор приймає рішення про відмову в державній реєстрації прав та їх обтяжень. Відмова в державній реєстрації прав та їх обтяжень з підстав, зазначених у пунктах 4, 5-2 - 5-6 частини першої цієї статті, не позбавляє заявника права повторно звернутися із заявою за умови усунення перешкод для державної реєстрації прав та їх обтяжень (ч. 2, 3 ст. 24).

Аналіз наведеної норми Закону дає змогу дійти висновку, що звернення особи з заявою про державну реєстрацію прав та їх обтяжень не є безумовною підставою для проведення такої реєстрації, оскільки перед прийняттям відповідного рішення держаний реєстратор повинен встановити відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями.

Процедуру проведення державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав), перелік документів, необхідних для її проведення, права та обов'язки суб'єктів у сфері державної реєстрації прав на момент виникнення спірних правовідносин було визначено Порядком державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 868 від 17.10.2013 р. ( далі - Порядок ).

Відповідно до абз.7 п.4 Порядку, не підлягають державній реєстрації речові права та їх обтяження на копалини, рослини, а також на малі архітектурні форми, тимчасові, некапітальні споруди, що розташовані на земельній ділянці, переміщення яких можливе без їх знецінення та зміни призначення.

Згідно п. 15 Порядку, під час розгляду заяви і документів, що додаються до неї, державний реєстратор встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно, їх обтяженнями.

З аналізу досліджених в судовому засіданні документів, перелік яких міститься в картці прийому заяви №25268196 від 16.10.2015 року, судом встановлено, що ОСОБА_4 державному реєстратору для проведення державної реєстрації права власності на нежитлову будівлю було надано вичерпний перелік документів встановлений чинним законодавством для проведення державної реєстрації.

Проте, досліджуючи їх зміст суд звертає увагу, що нежитлове приміщення загальною площею 24,4 кв.м., розташоване за адресою: АДРЕСА_1, правомірність держаної реєстрації якої є предметом розгляду в даній справі, належить до стаціонарних малих архітектурних форм, реєстрація яких, відповідно до вищенаведених правових норм, зокрема п. 4 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень та ст. 5 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", не допускається.

Під стаціонарною малою архітектурною формою (кіоск, павільйон тощо) розуміється споруда, яка має закрите приміщення для тимчасового перебування людей, і по зовнішньому контуру має площу до 30 кв. м.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що державним реєстратором при здійсненні своїх повноважень не в повній мірі встановлено обставини наявні у відомостях, що містяться у наданих ОСОБА_4 документах, внаслідок чого протиправно, за відсутності законодавчо визначених підстав, прийнято рішення №25328256 від 16.10.2015 року про державну реєстрацію права власності на малу архітектурну форму - торговий павільйон, площею - 24,4 кв.м. по АДРЕСА_1.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Неухильне виконання зазначеної норми Основного закону держави є гарантією дотримання принципу верховенства права та положень, закріплених в Європейській конвенції про захист прав та основоположних свобод людини.

Як передбачає частина 2 статті 8 Кодексу адміністративного судочинства України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Обов'язковою для застосування в Україні є практика Європейського суду з прав людини, яка статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» визнана джерелом права.

Принцип обґрунтованості рішення суб'єкта владних повноважень має на увазі, що рішення повинне бути прийнято з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), на оцінці усіх фактів та обставин, що мають значення. Європейський Суд з прав людини у рішенні по справі "Суомінен проти Фінляндії" (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року, вказує, що орган влади зобов'язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення (ч. 1 ст. 71 КАС України), а згідно із ст. 86 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів адміністративного позову, оцінивши надані суду докази, суд приходить до висновку про наявність підстав для визнання протиправним і скасування рішення державного реєстратора від 16.10.2015 №25328256 щодо державної реєстрації за ОСОБА_4 права власності на нерухоме майно - будівлю, що розташована за адресою АДРЕСА_1.

Керуючись ст.ст. 70, 71, 79, 86, 94, 128, 158, 162, 163, 167, 255, 257 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення державного реєстратора від 16.10.2015 №25328256 щодо державної реєстрації за ОСОБА_4 права власності на нерухоме майно - будівлю, що розташована за адресою АДРЕСА_1.

Постанова набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 254 КАС України.

Відповідно до ст. 186 КАС України апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Головуючий суддя: Дмитришена Руслана Миколаївна

Судді: Дончик Віталій Володимирович

Мультян Марина Бондівна