Справа № 333/6617/16-а (2-а/333/25/17)
Суддя: Прокопчук Т.С.
Дата ухвалення: 2017-03-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

23 березня 2017 рокусправа № 333/6617/16-а (2-а/333/25/17)

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Прокопчук Т.С.

суддів: Чепурнова Д.В. Шлай А.В.

за участю секретаря судового засідання: Горшкова В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Комунарському районі міста Запоріжжя

на постанову Комунарського районного суду міста Запоріжжя від 11 січня 2017 року по справі

за позовом ОСОБА_2 до Управління Пенсійного фонду України в Комунарському районі міста Запоріжжя про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_2 28.11.2016 року звернулася до суду з позовом до відповідача Управління Пенсійного фонду України в Комунарському районі міста Запоріжжя (далі - УПФУ в Комунарському районі м. Запоріжжя), в якому просить визнати неправомірними дії та зобов'язати відповідача зарахувати їй до стажу її роботи на посаді судді військову службу, навчання у Київському ордені Леніна державному університеті ім. Т.Г. Шевченка, роботу на посаді помічника, старшого помічника Запорізького транспортного прокурора Прокуратури Запорізької області та старшого помічника Запорізького транспортного прокурора Придніпровської транспортної прокуратури; зобов'язати відповідача з 30.09.2016 року здійснити їй перерахунок щомісячного довічного грошового утримання у розмірі 90% заробітної плати, виходячи з розміру заробітної плати визначеного довідкою Господарського суду Запорізької області № 09-13/1032 від 30.09.2016 року та виплачувати щомісячне довічне грошове утримання у розмірі 90% заробітної плати судді без обмеження граничним розміром з подальшим його перерахунком у разі зміни розміру грошової винагороди судді, який працює на відповідній посаді.

Постановою Комунарського районного суду міста Запоріжжя від 11.01.2017 року позовні вимоги задоволено, стягнуто на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача сплачену суму судового збору в розмірі 551,20 грн.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, УПФУ в Комунарському районі м. Запоріжжя подано апеляційну скаргу, в якій апелянт просить постанову скасувати та прийняти нову постанову, якою у задоволенні позовних вимог відмовити.

В судове засідання апеляційного суду сторони не з'явилися, про день розгляду справи повідомлені належним чином, у зв'язку з чим фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно ст.41 КАС України не здійснювалося.

Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість постанови суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, а також правильність застосування судом норм матеріального права та правової оцінки обставин у справі, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.11КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Із наявної в матеріалах справи копії трудової книжки ОСОБА_2 вбачається, що позивач, зокрема:

в період з 04.09.1973 року по 05.09.1977 року проходила військову службу;

в період з 01.08.1978 року по 24.06.1983 року навчалася в Київському ордені Леніна державному університеті ім. Т.Г. Шевченка;

в період з 12.02.1993 року по 31.10.1998 року працювала на посаді помічника, старшого помічника Запорізького транспортного прокурора Придніпровської транспортної прокуратури;

в період з 01.11.1998 року по 08.04.2002 року працювала на посаді старшого помічника Запорізького транспортного прокурора прокуратури Запорізької області;

в період з 07.04.2003 року по 30.09.2016 року працювала на посаді судді Господарського суду Запорізької області.

08.09.2016 року Верховною радою України прийнято постанову №1515 - VIII, якою, зокрема ОСОБА_2 у зв'язку з поданою нею заявою про відставку звільнено з посади судді, на підставі якої наказом Господарського суду Запорізької області №27к від 30.09.2016 року позивача з 30.09.2016 року відраховано зі складу суддів даного суду.

03.10.2016 року позивач звернулася до УПФУ в Комунарському районі м. Запоріжжя з заявою, щодо призначення їй щомісячного довічного утримання судді у відставці.

Розпорядженням №190867 від 18.10.2016 року УПФУ в Комунарському районі м. Запоріжжя позивачу зараховано стаж роботи, зокрема 13 років 05 місяців 25 днів - на посаді судді; 09 років 1 місяць 28 днів на посадах помічника, старшого помічника Запорізького транспортного прокурора Придніпровської транспортної прокуратури та старшого помічника Запорізького транспортного прокурора прокуратури Запорізької області; 4 роки 2 дні військової служби та з 03.10.2016 року призначено щомісячне довічне грошове утримання, відповідно до приписів Закону України «Про судоустрій та статус суддів» №2453-VI від 07.07.2010 року (далі - Закон №2453-VI) у розмірі 80 % від суддівської винагороди.

Не поголившись з даним рішенням позивач звернулася до відповідача з відповідною заявою, на яку УПФУ в Комунарському районі м. Запоріжжя листом №247/Д-9 від 08.11.2016 року роз'яснено про неможливість виплати їй щомісячного довічного грошового утримання судді у розмірі 90 % від суддівської винагороди, відповідно до приписів ч. 3 ст. 141 Закону №2453-VI у зв'язку з наявністю в неї стажу роботи на посаді судді 13 років 05 місяців 25 днів, що в даному випадку є недостатнім.

Не погодившись з зазначеними діями та рішенням відповідача позивач оскаржила їх в судовому порядку.

Приписами ч. 3 ст. 141 Закону №2453-VI, в редакції Закону України «Про забезпечення права на справедливий суд», з урахуванням Рішення Конституційного Суду України від 08.06.2016 року №1-8/2016 визначено, що щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 % грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на 2% заробітку, але не може бути більшим ніж 90 % заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання.

Статтею 135 Закону № 2453-VI встановлено, що до стажу роботи на посаді судді зараховується робота на посаді: судді судів України, арбітра (судді) арбітражних судів України, державного арбітра колишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражів України; члена ВРЮ, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України; судді у судах та арбітрів у державному і відомчому арбітражах колишнього СРСР та республік, що входили до його складу.

Водночас, відповідно до приписів п. 11 Перехідних положень Закону № 2453-VI, в редакції чинній до 28.03.2015 року, визначено, що судді призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день набрання чинності цим Законом.

Колегія суддів звертає увагу, що Конституційний суд України в рішенні №1-8/2016 від 08.06.2016 року визначив, що при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу визначених Конституцією України гарантій незалежності суддів.

До набрання чинності Законом № 2453-VI зазначені правовідносини регулювались Законом України «Про статус суддів» № 2862-ХІІ від 15.12.1992 року (далі - Закон № 2862-ХІІ).

Згідно з ч.4 ст.43 Закону №2862-ХІІ, до стажу роботи, що дає право на отримання щомісячного довічного грошового утримання, крім роботи на посадах суддів судів України, державних арбітрів, арбітрів відомчих арбітражів України, зараховується також час роботи на посадах суддів і арбітрів у судах та державному і відомчому арбітражі колишнього СРСР та республік, що раніше входили до складу СРСР, час роботи на посадах, безпосередньо пов'язаних з керівництвом та контролем за діяльністю судів у Верховному Суді України, в обласних судах, Київському і Севастопольському міських судах, Міністерстві юстиції України та підвідомчих йому органах на місцях, за діяльністю арбітражів у Державному арбітражі України, Вищому арбітражному суді України, а також на посадах прокурорів і слідчих за умови наявності у всіх зазначених осіб стажу роботи на посаді судді не менше 10 років (абзац 2 цієї статті).

Крім того, положеннями пп.3-1 п.3 постанови Кабінету Міністрів України «Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів» №865 від 03.09.2005 року, що діяла до 01.01.2011 року визначено, що до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів та календарний період проходження строкової військової служби.

Аналогічні приписи містить також Указ Президента України № 584/95 від 10.07.1995 року «Про додаткові заходи щодо соціального захисту суддів», в редакції до 20.03.2008 року.

Враховуючи викладене суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції про неправомірність дій відповідача та прийнятого ним розпорядження №190867 від 18.10.2016 року щодо не зарахування позивачу до стажу її роботи на посаді судді - 9 років 1 місяць 28 днів роботи на посадах помічника, старшого помічника Запорізького транспортного прокурора Придніпровської транспортної прокуратури та старшого помічника Запорізького транспортного прокурора прокуратури Запорізької області; 4 роки 2 дні військової служби; та 2 роки 5 місяців 12 днів половини строку навчання в Київському ордені Леніна державному університеті ім. Т.Г. Шевченка, що в загальному розмірі з урахуванням роботи на посаді судді, а саме 13 років 05 місяців 24 дні становить 29 років 01 місяць 06 днів та дає позивачу право на обчислення розміру її довічного грошового утримання виходячи з 90% грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, що також визначає вірним висновок суду першої інстанції щодо зобов'язання відповідача з урахуванням даного стажу здійснити позивачу зазначений перерахунок.

Доводами апеляційної скарги висновки суду першої інстанції не спростовуються.

За таких обставин суд апеляційної інстанції вважає, що судом першої інстанції в достатньому обсязі з'ясовано обставини справи та ухвалене рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права і підстави для його скасування відсутні.

Керуючись п.1 ч.1 ст.198, ст.ст.200, 205, 206 КАС України, суд,-

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Комунарському районі міста Запоріжжя - залишити без задоволення.

Постанову Комунарського районного суду міста Запоріжжя від 11 січня 2017 року - залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту постановлення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня набрання чинності.

Головуючий: Т.С. Прокопчук

Суддя: Д.В. Чепурнов

Суддя: А.В. Шлай