Справа № 136/61/17
Суддя: Кривенко Д. Т.
Дата ухвалення: 2017-03-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 136/61/17
ПОСТАНОВА

Іменем України

"20" березня 2017 р.

Липовецький районний суд Вінницької області

в складі: головуючого судді Кривенка Д.Т.

за участю секретаря Марчук Н.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Липовець в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовомОСОБА_1 до Липовецького об'єднаного Управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання бездіяльності неправомірною та зобов'язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ :

19.01.2017 року позивач звернувся до суду із вищевказаним адміністративним позовом до відповідача, підставність якого обґрунтував таким.

Він, ОСОБА_1, перебуває на обліку в Липовецькому об'єднаному управлінні Пенсійного фонду України у Вінницькій області та, починаючи з лютого 2012 року отримує пенсію за ІІІ групою інвалідності відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування». Пенсія у порядку Закону України «Про державну службу» йому не призначалась.

З 01 квітня 2015 року йому, ОСОБА_1, було припинено виплату пенсії, з урахуванням того, що він працював на посаді державного службовця. На даний час він займає посаду заступника начальника Управління Держпродспоживслужби в Липовецькому районі, яка також відноситься до категорії державних службовців.

19.10.2016 року він, ОСОБА_1, звернувся до Управління Пенсійного фонду у Липовецькому районі із заявою, в якій просив вказати причини відмови у виплаті пенсії з квітня 2015 року. Відповідач повідомив про те, що з 01.04.2015 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення №213-VIII від 02.03.2015 року, яким встановлюється особливий порядок виплати пенсії працюючим пенсіонерам. Роз'яснено, що згідно статті 47 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» у період з 01.01.2016 року по 31.12.2016 року у період роботи особи на посадах, які дають право на призначення пенсії у порядку та умовах, передбачених спеціальними законами, у тому числі Законом України «Про державну службу» пенсії, призначені відповідно до цього Закону не виплачуються. Оскільки він, ОСОБА_1, працює на посаді начальника Управління ветеринарної медецини Липовецького району, тому з 01.04.2015 року пенсія по втраті годувальника відповідно до Закону «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» йому не виплачується.

Позивач, вважає бездіяльність відповідача щодо не поновлення йому виплати пенсії за ІІІ групою інвалідності незаконною, оскільки, на його думку, цим порушено його права та інтереси, що охоронювані чинним законодавством, тому просить суд визнати неправомірною бездіяльність Липовецького об'єднаного Управління Пенсійного фонду у Вінницькій області щодо не поновлення виплати йому пенсії за ІІІ групою інвалідності та зобов'язати поновити йому, ОСОБА_1, виплату пенсії за ІІІ групою інвалідності з 01 червня 2015 року.

Ухвалою Липовецького районного суду Вінницької області від 23.01.2017 року було відмовлено у відкриття провадження в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Липовецького об'єднаного Управління Пенсійного фонду України в Липовецькому районі про визнання бездіяльності неправомірною та зобов'язання вчинити дії в частині позовних вимог за період з 01.06.2015 року по 10.09.2015 року, оскільки у спорі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав є постанова Вінницького апеляційного адміністративного суду, що набрала законної сили. В частині позовних вимог за період з 11.09.2015 року було відкрити скорочене провадження в даній адміністративній справі.

16.02.2017 року ухвалою суду справу призначено до розгляду в загальному порядку, оскільки суд дійшов висновку про неможливість ухвалення законного судового рішення без проведення судового засідання та виклику сторін.

В судове засідання позивач не з'явився, однак надав суду заяву, в якій вказав, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить суд їх задовольнити, а розгляд справи проводити за його відсутності.

Представник Липовецького об'єднаного Управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області в судове засідання не з'явився, будучи оповіщеним про день та час розгляду справи належним чином. Заяви про відкладення розгляду справи за наявності поважних причин, чи розгляду справи за відсутності представника до суду не спрямували.

Ураховуючи те, що позивач скористався наданими йому ч.4 ст.122 КАС України, правами заявляти клопотання про розгляд справи за його відсутності, а неявку представника відповідача суд визнає неповажною, суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справ визначених ст.128 КАС України, а тому за відсутності потреби заслухати свідка чи експерта, вважає за доцільне розглянути справу у письмовому провадженні, при цьому не здійснюючи фіксування судового процесу технічними засобами.

Суд, вивчивши та дослідивши матеріали адміністративної справи, повно з'ясувавши обставини справи, оцінивши усі зібрані у справі докази, дійшов висновку про таке.

Згідно Пенсійного посвідчення НОМЕР_1 виданого 11.10.2013 року Пенсійним фондом України та матеріалів Пенсійної справи, що були витребувані судом за ухвалою суду від 09.03.2017 року і оглянуті в суді, позивач ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, перебуває на обліку в управлінні Пенсійного фонду України з 19.06.2012 року та отримує пенсію відповідно до Закону «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», як інвалід ІІІ групи з дитинства. Термін дії пенсії довічно (а.с.6).

Як слідує із Довідки до акту огляду медико - соціальної експертної комісієї виданого 08.07.2013 року, ІІІ група інвалідності з дитинства встановлена ОСОБА_1 - безстроково.

19.10.2016 року ОСОБА_1 звернувся до Липовецького об'єднаного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області із заявою (а.с.8), в якій просив поновити йому виплату пенсії як інваліду ІІІ групи з дитинства, яка призначена згідно закону України «Про пенсійне забезпечення» та обчислена за нормами Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» виплата якої йому припинена з 01.04.2015 року.

Згідно відповіді Липовецького об'єднаного Управління Пенсійного фонду України Вінницької області від 28.10.2016 року за №12-В (а.с.9), позивачеві було відмовлено у поновленні виплати пенсії. Вказана відмова відповідача мотивована тим, що з 01.04.2015 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» №213-VІІІ, яким встановлено особливий порядок виплати пенсії працюючим пенсіонерам. Частиною 1 ст.47 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», передбачено, що у період з 01 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року особам (крім інвалідів І та ІІ групи, інвалідів війни ІІІ групи та учасників бойових дій, осіб на яких поширюється дія пункту 1 ст.10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту), які працюють на посадах та на умовах, передбачених Законами України «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів», призначені пенсії/щомісячне довічне грошове утримання не виплачуються. Зважаючи на те, що пенсія ОСОБА_1 призначена відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», отож пенсія йому не виплачується.

Позивач, вважаючи дії відповідача щодо невиплати йому пенсії по ІІІ групі інвалідності такими, що порушують його права та з метою відновлення своїх прав звернувся до суду із даним позовом.

Статтею 6 КАС України визначено право особи на судовий захист, згідно якої кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Судом перевірялось чи вчинено бездіяльність суб'єктом владних повноважень з порушенням правомірної адміністративної поведінки.

Згідно довідки виданої Управлінням Держпродспоживслужби в Липовецькому районі від 13.01.2017 року за №17 (а.с.7) встановлено, що ОСОБА_1 на даний час працює на посаді заступника начальника Управління Дерпродспоживслужби та виконує обов'язки начальника управління.

Обставини щодо того, що позивач на даний час займає посаду державного службовця, має статус інваліда з дитинства ІІІ групи, сторонами спору визнавались, отож доказуванню не підлягають.

Положеннями ст. 46 Конституції України закріплено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

На реалізацію конституційних норм приписами ч.ч. 1, 2 ст. 30 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», що діяли на час призначення пенсії позивачу, передбачалось та встановлено, що пенсія по інвалідності призначається в разі настання інвалідності, що спричинила повну або часткову втрату працездатності внаслідок загального захворювання (в тому числі каліцтва, не пов'язаного з роботою, інвалідності з дитинства) за наявності страхового стажу, передбаченого ст. 32 цього Закону. Пенсія по інвалідності призначається незалежно від того, коли настала інвалідність: у період роботи, до влаштування на роботу чи після припинення роботи.

Згідно ст.34 цього Закону, пенсія по інвалідності призначається на весь строк встановлення інвалідності.

Статтею 22 Конституції України встановлено, що права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Наведене свідчить, що соціальний захист населення є однією із складових соціальної політики держави та гарантією з її сторони по відношенню до населення. Отож з моменту призначення державою пенсії позивач мав виправдані очікування на її гарантоване отримання без обмеження у часі, незалежно від внесення змін до законодавства, на якій роботі чи посаді він перебуває чи не перебуває, такі виплати йому встановлені були безстроково, проте припинені з 01.04.2015 року.

З 01 квітня 2015 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02 березня 2015 року №213-VIII, яким було внесено зміни до статті 47 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», відповідно до яких установлено, що тимчасово, у період з 01 квітня 2015 року по 31 грудня 2015 року, у період роботи особи на посадах, які дають право на призначення пенсії або щомісячного довічного грошового утримання у порядку та на умовах, передбачених законами України «Про статус народного депутата України», «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів», пенсії, призначені відповідно до цього Закону, не виплачуються.

Відповідно до пункту 2 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02 березня 2015 року №213-VIII порядок виплати пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) працюючим пенсіонерам, встановлений цим Законом, поширюється на пенсіонерів (отримувачів щомісячного довічного грошового утримання) незалежно від часу призначення пенсії.

Аналіз змісту вказаних правових норм дає підстави стверджувати про наступний порядок їх правового застосування: у разі, якщо особа, якій призначено пенсію відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» (незалежно від часу призначення), працює на посадах, які дають право на призначення пенсії або щомісячного довічного грошового утримання у порядку та на умовах, передбачених спеціальними законами («Про державну службу», «Про судоустрій і статус суддів» та інші), станом на 01 квітня 2015 року, починаючи з цієї дати до кінця 2015 року виплата пенсії їй не проводилась.

Разом з тим, пунктом 5 Прикінцевих положень вищевказаного Закону передбачено, що у разі неприйняття до 01 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 01 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до законів України «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів», «Про статус народного депутата України», «Про Кабінет Міністрів України», «Про судову експертизу», «Про Національний банк України», «Про службу в органах місцевого самоврядування», «Про дипломатичну службу», Податкового та Митного кодексів України, Положення про помічника-консультанта народного депутата України.

Вказаний в пункті 5 розділу ІІІ «Прикінцеві положення» такий відповідний закон щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах до 1 червня 2015 року не прийнятий, і таким чином у зв'язку з цим з вказаної дати втратили чинність, зокрема норми Закону України «Про державну службу» щодо пенсійного забезпечення і відповідно пенсії за цим Законом не призначались.

З 01.01.2016 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів» від 24.12.2015 року №911-VІІІ, яким було внесено зміни до ст.47 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», відповідно до якого тимчасово у період з 01 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року особам (крім інвалідів І та ІІ груп, інвалідів війни ІІІ групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»), які працюють на посадах та на умовах, передбачених Законами України «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів», призначені пенсії/довічне грошове утримання не виплачуються.

Цим же законом були внесенні зміни також в ст. 54 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» № 2262-XII від 09.04.1992 року, які полягали в тому, що тимчасово, у період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року, особам (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи, ветеранів військової служби та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту"), які працюють на посадах та на умовах, передбачених законами України "Про державну службу", «Про прокуратуру", «Про судоустрій і статус суддів", призначені пенсії/щомісячне довічне грошове утримання не виплачуються. Після звільнення з роботи виплата пенсії відповідно до цього Закону поновлюється.

Рішенням Конституційного Суду України від 20.12.2016 року № 7-рп/2016 «У справі за конституційним поданням Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень другого речення частини сьомої статті 43, першого речення частини першої статті 54 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб"» перше речення частини першої статті 54 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" від 9 квітня 1992 року № 2262-XII, відповідно до якого тимчасово, у період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року, особам (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи, ветеранів військової служби та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту"), які працюють на посадах та на умовах, передбачених законами України "Про державну службу", «Про прокуратуру", «Про судоустрій і статус суддів", призначені пенсії/щомісячне довічне грошове утримання не виплачуються, визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційними).

Рішення Конституційного Суду України набирало чинності в момент проголошення і визнає відповідні норми законодавства неконституційними саме з часу прийняття.

З 01.01.2017 року набрав чинності п. 10 Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 06.12.2016 року № 1774-VIII, згідно якого у частині сьомій статті 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» № 2262-XII від 09.04.1992 року слова і цифри "у період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року" замінено словами і цифрами "по 31 грудня 2017 року", а у ст. 54 даного Закону № 2262-XII частину першу викладено в такій редакції: "Тимчасово, по 31 грудня 2017 року, особам (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи, учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", та осіб, на яких поширюється дія Закону України "Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ, ветеранів Національної поліції і деяких інших осіб та їх соціальний захист"), які займають посади державної служби, визначені Законом України від 10 грудня 2015 року № 889-VIII "Про державну службу", а також працюють на посадах та на умовах, передбачених законами України "Про прокуратуру", «Про судоустрій і статус суддів", призначені пенсії не виплачуються".

Вищевказаним Законом України № 1774-VIII, зокрема, п. 22, в абзаці другому ст.. 47 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» слова і цифри "у період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року" замінено словами і цифрами "по 31 грудня 2017 року"; в абзаці третьому ст.. 47 слова "які працюють на посадах та на умовах, передбачених законами України "Про державну службу" замінити словами і цифрами "які займають посади державної служби, визначені Законом України від 10 грудня 2015 року № 889-VIII "Про державну службу", а також працюють на посадах та на умовах, передбачених законами України"; в абзаці шостому ст.. 4 цифри "2017" замінено цифрами "2018".

Згідно ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, дата набрання чинності для України 11.09.1997 року, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном; ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

У справі «Федоренко проти України» ЄСПЛ констатував, що право власності, гарантоване ст. 1 Першого протоколу до Конвенції, може бути «існуючим майном» або коштами, включаючи позови, для задоволення яких позивач може обґрунтовувати їх принаймні «виправданими очікуваннями» щодо отримання можливості ефективного використання права власності (пункт 21 рішення ЄСПЛ у справі «Федоренко проти України»).

Суд вважає, що відповідачем було протиправно не відновлено виплату пенсії позивачеві з 11.09.2015 року по 01.01.2016 року та з 20.12.2016 року по 01.01.2017 року, чим протиправно позбавлено його права на «виправдані очікування» щодо отримання можливості ефективного використання права власності на майно в розумінні положень Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та рішень Європейського суду з прав людини.

У той же час, з 01.01.2016 року по 20.12.2016 року та з 01.01.2017 року і по теперішній час мають місце дискримінаційні умови по відношенню осіб, які є інвалідами ІІІ групи та, які займають посади державної служби, визначені Законом України від 10 грудня 2015 року № 889-VIII "Про державну службу", до яких відноситься позивач, що зменшує рівне здійснення ними прав по відношенню до інших категорій осіб (інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи, ветеранів військової служби та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту"), які є соціально захищеними.

Статтею 46 ч.2 Закону України від 9 липня 2003 року № 1058-IV «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», передбачено, що нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів. Компенсація втрати частини пенсії у зв'язку з порушенням строків її виплати пенсіонерам здійснюється згідно із законом.

Зважаючи на встановлені судом обставини, які були перевірені в контексті правових норм регулювання спору та міжнародних правових норм, суд, з метою захисту прав позивача зі сторони суб'єкта владних повноважень, вважає за необхідне здійснити захист шляхом визнання бездіяльності відповідача щодо припинення нарахування і виплати позивачеві пенсії, призначеної як інваліду ІІІ групи відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», починаючи з 11.09.2015 року, неправомірною, його право унаслідок таких дій порушеним та таким, що підлягає відновленню судом шляхом поновлення пенсійних виплат з указаної дати.

З огляду на викладене, та з урахуванням поставлених позивачем вимог на вирішення суду, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення.

Вирішуючи питання судових витрат, суд керується вимогами ст. 94 КАС України, а тому у разі задоволення позову на користь позивача, який не є суб'єктом владних повноважень присуджує за рахунок бюджетних асигнувань відповідача сплачену позивачем суму судового збору.

Керуючись ст.22, 46 Конституції України, ст. 30, 46, 47 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», ст.ст. 11, 71, 158, 159, 161, 162, 186 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ :

Позов задовольнити.

Визнати неправомірною бездіяльність Липовецького об'єднаного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області щодо невиплати з 11 вересня 2015 року ОСОБА_1 пенсії, призначеної як інваліду ІІІ групи, відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Зобов'язати Липовецьке об'єднане управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області відновити з 11 вересня 2015 року виплатуОСОБА_1 пенсії, призначеної як інваліду ІІІ групи, відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Липовецького об'єднаного Управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області на користь ОСОБА_1 сплачену ним при додачі позову суму судового збору в розмірі 640 (шістсот сорок) гривня 00 копійок.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого Кодексом адміністративного судочинства України, якщо таку скаргу не було подано.

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя:Д. Т. Кривенко