Справа № 806/404/17
Суддя: Капинос Оксана Валентинівна
Дата ухвалення: 2017-03-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 березня 2017 року м.Житомир справа № 806/404/17

категорія 12.3

Житомирський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Капинос О.В.,

секретар судового засідання Недашківська Н.В.,

за участю: позивача ОСОБА_1,

представників відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру в особі комісії з ліквідації, Відділу Держгеокадастру в Овруцькому районі Житомирській області про визнання незаконним та скасування наказу №5-к від 11.01.2017 р., поновлення на посаді, стягнення середньомісячного заробітку за час вимуеного прогулу та моральної шкоди у розмірі 5000,00 грн.,

встановив:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в якому просить:

- визнати наказ №5-к від 11.01.2017 про її звільнення, виданий головою комісії з ліквідації незаконним та скасувати його;

- поновити її на посаді головного спеціаліста відділу в Овруцькому районі Головного управління Держгеокадастру Житомирській області;

- стягнути з Головного управління Держгеокадастру Житомирській області середньомісячний заробіток за час вимушеного прогулу та моральну шкоду у розмірі 5000 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що оскаржуваний наказ прийнято відповідачем з порушенням вимог трудового законодавства за відсутності правових підстав для звільнення. Вважає, що її звільнення у зв'язку із ліквідацією відділу є незаконним, оскільки на думку позивача, в дійсності відбулася реорганізація відділу Держгеокадастру в Овруцькому районі Житомирській області у відділ в Овруцькому районі Головного управління Держгеокадастру в Житомирській області. Зазначає, що звільнення на підставі п.1 ч.1 ст.40 КЗпПУ допускається лише, якщо державного службовця не може бути переведено на іншу посаду або якщо він відмовляється від такого переведення. Тому, її протиправно не прийняли у новостворений відділ. Крім того, вважає, що користується переважним правом на залишення на роботі, оскільки у неї багатодітна сім"я, чоловік не працює, що відповідачем протиправно не було враховано при її звільненні. Стверджує, що відповідачі своїми діями завдали моральних страждань, залишивши її без засобів для існування та нормальних життєвих зв'язків. З огляду на це, просить скасувати спірний наказ як протиправний, поновити її на посаді та стягнути середньомісячний заробіток за час вимушеного прогулу та моральну шкоду.

Позивач в судовому засіданні позов підтримала, просила задовольнити його у повному обсязі.

Представник Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру в судовому засіданні позов не визнав, з підстав, викладених у письмових запереченнях. В обґрунтування заперечень зазначив, що на виконання постанови КМУ від 31.08.2016 №581 "Про реформування територіальних органів Державної служби з питань геодезії, картографії та кадастру", Держгеокадастром видано наказ від 07.11.2016 №278 "Про ліквідацію територіальних органів служби з питань геодезії, картографії та кадастру у Житомирській області", яким ліквідовано відділ Держгеокадастру в Овруцькому районі Житомирській області, як юридичну особу. У зв"язку з цим 11.11.2016 ОСОБА_1 було попереджено про вивільнення та в подальшому 11.01.2017 звільнено у зв"язку ліквідацією установи у порядку ч.1 ст.40 КЗпПУ. Отже, вказує, що порядок звільнення позивача було дотримано. Крім того, зазначає, що у штаті новоствореної структури Головного управління відсутні посади, на яку могла б претендувати ОСОБА_1В, а взагалі обов"язок приймати на посаду у такий відділ законодавством не передбачений. Таким чином, вважає, що при звільненні позивача, відповідач діяв в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Представник відділу Держгеокадастру в Овруцькому районі Житомирській області в судовому засіданні проти позову заперечувала. Просила відмовити у позові підстав, які вказані представником Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області.

Заслухавши пояснення позивача та представників відповідачів, суд дійшов висновку, що позов задоволенню не підлягає, з огляду на таке.

Встановлено, що ОСОБА_1 з 01.12.2015 до 11.01.2017 працювала на посаді головного спеціаліста сектору державного земельного кадастру у відділі Держгеокадастру в Овруцькому районі Житомирській області. (а.с.18-19)

Наказом голови комісії з ліквідації відділу Держгеокадастру в Овруцькому районі Житомирської області від 11.01.2017 №5-к ОСОБА_1 з 11.01.2017 звільнено з посади головного спеціаліста сектору державного земельного кадастру у зв"язку з ліквідацією відділу Держгеокадастру в Овруцькому районі Житомирської області відповідно до п.1 ч.1 ст.40 КЗпПУ та п.1 ч.1 ст.87 Закону України "Про державну службу"(а.с.6).

Вважаючи таке звільнення незаконним, позивач звернулася до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Згідно зі ст. 43 Конституції України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Принципи, правові та організаційні засади забезпечення публічної, професійної, політично неупередженої, ефективної, орієнтованої на громадян державної служби, яка функціонує в інтересах держави і суспільства, а також порядок реалізації громадянами України права рівного доступу до державної служби, що базується на їхніх особистих якостях та досягненнях визначає Закон України "Про державну службу".

Відповідно до ч.3 ст. 5 Закону України "Про державну службу", дія норм законодавства про працю поширюється на державних службовців у частині відносин, не врегульованих цим Законом.

Так, ч.1 ст. 87 Закону України "Про державну службу" передбачено, що підставами для припинення державної служби за ініціативою суб'єкта призначення є:

1) скорочення чисельності або штату державних службовців, ліквідація державного органу, реорганізація державного органу у разі, коли відсутня можливість пропозиції іншої рівноцінної посади державної служби, а в разі відсутності такої пропозиції - іншої роботи (посади державної служби) у цьому державному органі;

2) встановлення невідповідності державного службовця займаній посаді протягом строку випробування;

3) отримання державним службовцем двох підряд негативних оцінок за результатами оцінювання службової діяльності;

4) вчинення державним службовцем дисциплінарного проступку, який передбачає звільнення.

Відповідно до ч.3 ст. 87 Закону України "Про державну службу", процедура вивільнення державних службовців на підставі пункту 1 частини першої цієї статті визначається законодавством про працю.

Підставами припинення трудового договору згідно з положеннями п. 4 ч.1 ст. 36 Кодексу законів про працю України є, зокрема, розірвання трудового договору з ініціативи працівника (статті 38, 39), з ініціативи власника або уповноваженого ним органу (статті 40, 41) або на вимогу профспілкового, чи іншого уповноваженого на представництво трудовим колективом органу (статті 45).

Відповідно до п.1 ч.1 ст.40 Кодексу законів про працю України, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом, зокрема, у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Як встановлено судом, ОСОБА_1 з 11.01.2017 звільнено з посади головного спеціаліста сектору державного земельного кадастру у зв"язку з ліквідацією відділу Держгеокадастру в Овруцькому районі Житомирської області відповідно до п.1 ч.1 ст.40 КЗпПУ та п.1 ч.1 ст.87 Закону України "Про державну службу".

При цьому, спірний наказ виданий на виконання постанов Кабінету Міністрів України від 31.08.2016 №581 "Про реформування територіальних органів Державної служби з питань геодезії, картографії та кадастру", від 20.10.2011 №1074 "Про затвердження Порядку здійснення заходів, пов"язаних з утворенням, реорганізацією або ліквідацією міністерств, інших центральних органів виконавчої влади" та відповідно до наказу Держгеокадастру "Про ліквідацію територіальних органів Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру у Житомирській області".

Згідно абзацу 1 п. 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 №9 "Про практику розгляду судами трудових спорів", при розгляді справ про поновлення на роботі судам необхідно з'ясувати, з яких підстав проведено звільнення працівника згідно з наказом (розпорядженням) і перевіряти їх відповідність законові.

У п. 19 зазначеної Постанови Пленуму Верховного Суду України розяснено, що розглядаючи трудові спори, пов'язані зі звільненням за п.1 ст.40 КЗпП, суди зобов'язані з'ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення.

Також, Верховний Суд України, рішення якого у подібних правовідносинах у відповідності до ст. 244-2 КАС України є обов'язковими для суб'єктів владних повноважень та судів, неодноразово зазначав, що ліквідація юридичної особи публічного права здійснюється розпорядчим актом органу державної влади, органу місцевого самоврядування або уповноваженою на це особою. У цьому акті має бути наведено обґрунтування доцільності відмови держави від виконання завдань та функцій такої особи або їх передачі іншим органам виконавчої влади. Якщо таке обґрунтування наведене, то у такому випадку має місце ліквідація юридичної особи публічного права, а якщо ні, то саме посилання на те, що особа ліквідується, є недостатнім. У зв'язку з цим при вирішенні спорів щодо поновлення на роботі працівників юридичної особи публічного права про ліквідацію яких було прийнято рішення, судам належить, крім перевірки дотримання трудового законодавства щодо таких працівників, з'ясовувати фактичність такої ліквідації (чи мала місце у цьому випадку реорганізація). При вирішенні зазначеної категорії спорів підлягає оцінці і правовий акт, що став підставою ліквідації, зокрема: припинено виконання функцій ліквідованого органу чи покладено виконання цих функцій на інший орган (постанови Верховного Суду України від 04.03.2014, 27.05.2014, 28.10.2014, 19.01.2016).

Крім того, Верховний Суд України в постановах від 04 березня 2014 року (справа № 21-8а14), від 27 травня 2014 року (справа №21-108а14), від 28 жовтня 2014 року (справа № 21-484а14) сформулював правову позицію, згідно з якою ліквідація юридичної особи публічного права має місце у випадку, якщо в розпорядчому акті органу державної влади або органу місцевого самоврядування наведено обґрунтування доцільності відмови держави від виконання завдань та функцій такої відмови. У разі ж покладення виконання завдань і функцій ліквідованого органу на інший орган, мова йде фактично про реорганізацію. Таким чином, встановлена законодавством можливість ліквідації державної установи (організації) з одночасним створенням іншої, яка буде виконувати повноваження (завдання) особи, що ліквідується, не виключає, а включає зобов'язання роботодавця (держави) по працевлаштуванню працівників ліквідованої установи.

Тобто, для розірвання трудового договору на підставі п. 1 ч. ст. 40 КЗпП України має бути наявність змін в організації виробництва і праці внаслідок, зокрема, ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Судом встановлено, що Кабінет Міністрів України Постановою від 31.08.2016 №581 "Про реформування територіальних органів Державної служби з питань геодезії, картографії та кадастру" вирішив ліквідувати як юридичні особи публічного права територіальні органи Державної служби з питань геодезії, картографії та кадастру і Державного агентства земельних ресурсів за переліком згідно з додатком.

У п. 4 Постанови наказано Державній службі з питань геодезії, картографії та кадастру забезпечити здійснення заходів, пов'язаних з виконанням пункту 2 цієї постанови в якому зазначено, що міжрегіональне та міськрайонні управління Служби, управління (відділи) Служби у районі, містах є структурними підрозділами відповідних головних управлінь Державної служби з питань геодезії, картографії та кадастру.

07.11.2016 відповідно до постанов Кабінету Міністрів України від 31.08.2016 №581 "Про реформування територіальних органів Державної служби з питань геодезії, картографії та кадастру", від 20.10.2011 №1074 "Про затвердження Порядку здійснення заходів, пов"язаних, з утворенням, реорганізацією або ліквідацією міністерств, інших центральних органів виконавчої влади" в.о. голови Держгеокадастру видано наказ №278 "Про ліквідацію територіальних органів Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру у Житомирській області". (а.с.47)

Пунктами 1,2,3 наказу наказано ліквідувати як юридичні особи публічного права територіальні органи Державної служби з питань геодезії, картографії та кадастру і Державного агентства земельних ресурсів за переліком згідно з додатком; призначити голову ліквідаційної комісії та затвердити план заходів з ліквідації територіальних органів Державної служби з питань геодезії, картографії та кадастру і Державного агентства земельних ресурсів.

Згідно додатку 1 до наказу до переліку територіальних органів Держгеокадастру і Держземагенства, що ліквідовуються увійшов і відділ Держгеокадастру в Олевському районі.(а.с.54)

Згідно додатку 2 головою ліквідаційної комісії з ліквідації відділу Держгеокадастру в Овруцькому районі призначено ОСОБА_4. (а.с.52)

Наказом голови ліквідаційної комісії ОСОБА_4 від 09.11.2016 №15, на виконання п.1.1 Плану заходів щодо ліквідації територіальних органів Державної служби з питань геодезії, картографії та кадастру і Державного агентства земельних ресурсів., затвердженого наказом Держгеокадастру від 07.11.2016 №278, затверджено склад ліквідаційної комісії Відділу Держгеокадастру в Овруцькому районі Житомирської області. (а.с.46)

В контексті наведеного суд відмічає, що відбулася саме ліквідація відділу Держгеокадастру в Овруцькому районі Житомирської області, як юридичної особи публічного права. При цьому, суд погоджується з доводами представника відповідача, що у Головному управлінні Держгеокадастру було змінено лише штатний розпис, згідно якого відділ в Овруцькому районі Головного управління Держгеокадстру зазначений як структурний підрозділ Головного управління Держгеокадстру в Житомирській області. Крім того, повноваження, завдання (функції) Головного Держгеокадстру в Житомирській області не змінилися.

Отже, посилання позивача на те, що відділ Держгеокадастру в Овруцькому районі було саме реорганізовано у відділ в Овруцькому районі Головного управління Держгеокадастру в Житомирській області є безпідставними, оскільки останній не набув права юридичної особи.

Щодо дотримання процедури звільнення позивача.

З матеріалів справи вбачається, що на виконання постанов Кабінету Міністрів України, 11.11.2016 ОСОБА_1 попереджено про майбутнє вивільнення у зв"язку з ліквідацією відділу Держгеокадастру в Овруцькому районі, що підтверджується її особистим підписом на попередженні. (а.с.7)

За змістом частин 1-3 ст. 49-2 КЗпП України, про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством. Одночасно з попередженням про звільнення у звязку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно. У разі якщо вивільнення є масовим відповідно до ст. 48 Закону України "Про зайнятість населення", власник або уповноважений ним орган доводить до відома державної служби зайнятості про заплановане вивільнення працівників.

Отже, як передбачено положеннями вищенаведеного законодавства, обов'язковою умовою, яка покладається на роботодавця, при наступному вивільненні працівника є його попередження не пізніше ніж за два місяці. Таким чином, порушення цієї обов'язкової для роботодавця умови може вважатися порушення процедури звільнення.

З огляду на те, що наказ про звільнення позивача виданий 11.01.2017, а попереджено її про таке звільнення 11.11.2016, суд дійшов висновку, що порядок та строки попередження працівника про майбутнє вивільнення відповідачем було дотримано.

Отже, суд вважає, що підстави для звільнення позивача з роботи за п.1 ч.1 ст.40 Кодексу законів про працю України у відповідача були, оскільки факт саме ліквідації відділу Держгеокадастру в Овруцькому районі підтверджений в ході розгляду справи. При цьому порядок звільнення позивача відповідачем не було порушено. Звільнення позивача з роботи проведено після спливу двохмісячного строку з дня попередження, тобто з дотриманням вимог ст.49-2 Кодексу законів про працю України.

Суд також не погоджується і з позицією позивача в частині того, що вона мала бути переведена у відділ в Овруцькому районі Головного управління Держгеокадастру в Житомирській області.

Частиною 2 ст.40 КЗпПУ встановлено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1,2 і 6 статті допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Згідно з ч.3 ст.49-2 одночасно з попередженням про звільнення у звязку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації.

Тобто, власник або уповноважений ним орган одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці зобов'язаний запропонувати працівникові всі наявні вакантні посади, які він може обіймати відповідно до своєї кваліфікації в цій же установі.

В контексті наведеного суд відмічає, що вжиття роботодавцем заходів для працевлаштування працівника на іншому підприємстві чи після розірвання з працівником трудового договору відповідно до вимог ч.2 ст. 40, ч.3 ст. 49-2 КЗпП України не є обов'язком роботодавця.

Власник є таким, що належно виконав вимоги ч.2 ст. 40, ч.3 ст. 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного суду України від 01.04.2015 у справі 640цс15.

Відповідно до ст.244-2 КАС України рішення Верховного Суду України, прийняте за результатами розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначені норми права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність з рішенням Верховного Суду України.

Як встановлено в ході розгляду справи відділ Держгеокадастру в Овруцькому районі Житомирській області було ліквідовано як юридичну особу.

При цьому, суд зазначає, що ОСОБА_1 перебувала у трудових відносинах саме з відділом Держгеокадастру в Овруцькому районі Житомирській області, як з юридичною особою. Будь-яких відносин з Головним управлінням Держгеокадастру в Житомирській області, так із його структурним підрозділом - відділом в Овруцькому районі Головного управління Держгеокадастру в Житомирській області у позивача не було.

Враховуючи позицію Верховного суду України, у зв"язку з тим, що відбулася ліквідація юридичної особи, суд вважає, що у Головне управління Держгеокадастру в Житомирській області не зобов"язане було приймати ОСОБА_1 у новостворений відділ, оскільки це є його правом, а не обов"язком.

Що стосується посилань позивача на те, що вона мала переваги перед іншими при переведенні у новостворений відділ Головного управління, що відповідачем не було враховано, то суд погоджується з доводами представника відповідача, оскільки як зазначалося вище приймати працівника у новостворений відділ, є правом роботодавця, а не його обов"язком.

Крім того, безпідставними є посилання позивача на ту обставину, що інші працівники були переведені у відділ в Овруцькому районі Головного управління Держгеокадастру в Житомирській області без проведення конкурсу, оскільки відповідно до п.2 ч.1 ст. 41 Закону України "Про державну службу" державний службовець з урахуванням його професійної підготовки та професійної компетентності може бути переведений без обов'язкового проведення конкурсу на рівнозначну або нижчу вакантну посаду в іншому державному органі, у тому числі в іншій місцевості (в іншому населеному пункті), - за рішенням керівника державної служби в державному органі, з якого переводиться державний службовець, та керівника державної служби в державному органі, до якого переводиться державний службовець.

Як вбачається з матеріалів справи на адресу відділу Держгеокадастру в Овруцькому районі Житомирської області Головним управлінням Держгеокадастру в Житомирській області був направлений лист № 23-6-0.71-517/2-17 від 11.01.2017 за підписом в.о.начальника управління ОСОБА_4 про звільнення працівників відділу в порядку переведення для подальшої роботи у відділі в Овруцькому районі Головного управління Держгеокадастру в Житомирській області згідно п.2 ч.1 ст.41 Закону України "Про державну службу" (а.с.76).

Тому, зазначені доводи позивача є також безпідставними та судом до уваги не приймаються.

З приводу порушення відповідачем, на думку позивача, при звільненні її переважного права залишення на роботі, гарантованого ст. 42 КЗпП України, суд також зазначає таке.

Приписами ст. 42 КЗпП України встановлено, що при скороченні чисельності чи штату працівників у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці.

Тобто, норми статті, на порушення якої посилається позивач застосовуються у разі наявності змін в організації виробництва, зокрема, скорочення чисельності працівників чи штату, а не повної ліквідації установи як у спірному випадку.

Отже, такі посилання позивача суд вважає необґрунтованими та безпідставними, оскільки до даних правовідносин ст. 42 КЗпПУ не застосовується.

Щодо позовної вимоги про поновлення позивача на посаді головного спеціаліста відділу в Овруцькому районі Головного управління Держгеокадастру в Житомирській області суд зазначає також таке.

Відповідно до абз.3 п.19 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 № 9 "Про практику розгляду судами трудових спорів" визначено, що при ліквідації підприємства (установи, організації) правила п.1 ст.40 КЗпП можуть застосовуватись і в тих випадках, коли після припинення його діяльності одночасно утворюється нове підприємство. В цих випадках працівник не вправі вимагати поновлення його на роботі на заново утвореному підприємстві, якщо він не був переведений туди в установленому порядку.

Як встановлено судом відбулася саме ліквідація відділу Держгеокадастру в Овруцькому районі Житомирської області, як юридичної особи публічного права. При цьому, у Головному управлінні Держгеокадастру було змінено лише штатний розпис, тобто нова установа не була утворена.

Таким чином, відсутні правові підстави для поновлення на посаді позивача в установі, яка на момент її звільнення вже існувала і з якою позивач не перебувала в трудових відносинах. Крім того, слід зазначити, що в матеріалах справи відсутні докази, що ОСОБА_1 зверталася із заявою до Головного управління Держгеокадастру в Житомирській області про переведення, і що ця заява була зареєстрована і прийнята до розгляду.

Враховуючи те, що судом не встановлено підстав для визнання незаконним звільнення позивача та поновлення її посаді, отже вимоги щодо стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу є похідними, тому не підлягають до задоволення.

Вимоги в частині відшкодування моральної шкоди також задоволенню не підлягають, з наступних підстав.

За правилами ст. 23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає:1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я;2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів;3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна;4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Проте позивачем не доведено, що їй відповідачами заподіяно душевних страждань. Крім того, судом не встановлено порушення відповідачами її прав.

У відповідності до частин 1-2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідачами в ході розгляду справи, як суб'єктами владних повноважень, доведено належними та допустимими доказами правомірність звільнення позивача.

Водночас, докази подані позивачем, не підтверджують обставини, на які вона посилається в обґрунтування позовних вимог та були спростовані доводами відповідачів.

З огляду на зазначене, суд дійшов висновку, що викладені у позовній заяві доводи позивача є не обґрунтованими, а вимоги такими, що не підлягають задоволенню.

З урахуванням наведеного, суд відмовляє в задоволенні позову.

Керуючись статтями 86,94,158-162,186,254 Кодексу адміністративного судочинства України,

постановив:

В задоволенні позову відмовити.

Постанова набирає законної сили у строк та у порядку, що визначені статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України, і може бути оскаржена до Житомирського апеляційного адміністративного суду через Житомирський окружний адміністративний суд у порядку, визначеному статтею 186 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя О.В. Капинос

Повний текст постанови виготовлено: 20 березня 2017 р.