Справа № 816/2182/16
Суддя: Калитка О.М.
Дата ухвалення: 2017-03-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 березня 2017 р.Справа № 816/2182/16
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Калитки О. М.

Суддів: Калиновського В.А. , Бондара В.О.

за участю секретаря судового засідання Струкової Н.В.,

за участю позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на Постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 23.01.2017р. по справі № 816/2182/16

за позовом ОСОБА_1

до Диканської районної державної адміністрації Полтавської області третя особа Національне агентство України з питань державної служби

про визнання неправомірним розпорядження, зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, ОСОБА_1, звернулася до Полтавського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Диканської районної державної адміністрації Полтавської області, третя особа Національне агентство України з питань державної служби, в якому просила суд визнати неправомірним розпорядження голови Диканської райдержадміністрації від 27.05.2016 про присвоєння їй 5 рангу державного службовця; зобов'язати голову Диканської районної державної адміністрації Полтавської області присвоїти ОСОБА_1 3 ранг державного службовця з 01.05.2016.

В обґрунтування позову позивач посилалася на те, що має сукупний стаж державної служби понад 22 роки, а тому відповідно до Закону України "Про державну службу" від 10.12.2016 їй має бути присвоєний 3 ранг державного службовця.

Постановою Полтавського окружного адміністративного суду від 23.01.2016 року у справі № 816/2182/16 відмовлено у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Диканської районної державної адміністрації Полтавської області, третя особа Національне агентство України з питань державної служби про визнання неправомірним розпорядження, зобов'язання вчинити певні дії.

Позивач не погодилася із рішенням суду та подала апеляційну скаргу, в якій зазначила, що рішення суду першої інстанції прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, просила суд скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги.

Позивач в судовому засіданні вимоги апеляційної скарги підтримала, просила суд скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову, якою задовольнити позовні вимоги.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, був повідомлений належним чином про дату, час та місце судового розгляду справи, надав клопотання про розгляд справи без його участі.

Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, був повідомлений належним чином про дату, час та місце судового розгляду справи, причини неявки не повідомив.

Відповідно до ч. 4 ст. 196 Кодексу адміністративного судочинства України, неприбуття у судове засідання сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату, час і місце апеляційного розгляду, не перешкоджає судовому розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача, перевіривши рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги відповідно до ст. 195 Кодексу адміністративного судочинства України, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та знайшло своє підтвердження під час апеляційного розгляду, ОСОБА_1 з 05.07.1994 перебуває на державній службі, з 03.04.2003 призначена на посаду заступника начальника управління - начальника бюджетного відділу фінансового управління Диканської райдержадміністрації (а.с. 11-13).

13.08.2004 позивачу відповідно до статті 26 Закону України "Про державну службу" від 16.12.1993 №3723-ХІІ присвоєно 11 ранг державного службовця (а.с. 13).

27.05.2016 головою Диканської райдержадміністрації, у зв'язку з набранням чинності Законом України від 10.12.2015 №889-VIII "Про державну службу", видано розпорядження №44-к "Про присвоєння рангів державним службовцям", відповідно до якого присвоєно п'ятий ранг державного службовця (категорія "Б"), окрім іншого, заступнику начальника управління - начальнику бюджетного відділу фінансового управління райдержадміністрації ОСОБА_1 (а.с. 14-19).

29.07.2016 позивач звернулась до Національного агентства України з питань державної служби з питання надання роз'яснення щодо порядку присвоєння рангів державним службовцям з 01.05.2016 (а.с. 20).

Листом від 02.09.2016 вих. №5845/13-16 Національним агентством України з питань державної служби роз'яснено, що ОСОБА_1 має право на призначення п'ятого рангу державного службовця (а.с. 21-22).

Не погодившись з вищенаведеним рішенням відповідача та доводами третьої особи, позивач звернулась до суду з даним позовом.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що у спірних відносинах має місце призначення чергового рангу державного службовця, чинне законодавство не містить застережень щодо можливості врахування сукупного стажу державної служби при призначенні чергового рангу.

Колегія суддів погоджується з таким висновком виходячи з наступного.

01.05.2016 набув чинності Закон України від 10.12.2015 №889-VIII "Про державну службу", яким урегульовані відносини, що виникають у зв'язку із вступом на державну службу, її проходженням та припиненням, а також визначено правовий статус державного службовця.

За приписами частин першої - третьої статті 39 названого Закону, ранги державних службовців є видом спеціальних звань.

Встановлюється дев'ять рангів державних службовців.

Порядок присвоєння рангів державних службовців та співвідношення між рангами державних службовців і рангами посадових осіб місцевого самоврядування, військовими званнями, дипломатичними рангами та іншими спеціальними званнями визначаються Кабінетом Міністрів України.

Присвоюються такі ранги: державним службовцям, які займають посади державної служби категорії "Б", - 3, 4, 5, 6 ранг.

Порядок присвоєння рангів державних службовців затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 20.04.2016 №306.

Відповідно до п. 10 зазначеного Порядку державним службовцям, яким присвоєно ранг відповідно до Закону України від 16 грудня 1993 р. № 3723-XII "Про державну службу", присвоюється найнижчий ранг у межах категорії посад, до якої належить посада державної служби. При цьому строк відпрацювання для присвоєння чергового рангу включає попередній період роботи державного службовця на займаній посаді. У разі належності посади державного службовця до категорії посад, в межах якої передбачено присвоєння рангу нижчого, ніж присвоєний державному службовцю згідно із зазначеним Законом, за ним зберігається раніше присвоєний ранг.

Так, посада позивача відповідно до Закону України від 10.12.2015 №889-VIII "Про державну службу" відноситься до категорії посад "Б", що надає право на призначення 3, 4, 5, 6 рангу державного службовця.

Частиною шостою статті 39 Закону України від 10.12.2015 №889-VIII "Про державну службу" визначено, що черговий ранг у межах відповідної категорії посад присвоюється державному службовцю через кожні три роки з урахуванням результатів оцінювання його службової діяльності.

На вказаній посаді позивач перебуває з 03.04.2003.

Отже, строк відпрацювання позивача на займаній посаді перевищує три роки, у зв'язку з чим їй присвоєно 5 ранг державного службовця.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що відповідачем правомірно присвоєно 5 ранг державного службовця ОСОБА_1, оскільки позивачу мав присвоїтись найнижчий ранг у межах категорії посад "Б", а саме 6 ранг, проте з урахуванням наявності більше 3 років стажу роботи на посаді державного службовця до набрання чинності Законом України від 10.12.2015 №889-VIII ""Про державну службу", їй було присвоєно черговий 5 ранг державного службовця.

При цьому, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що чинне законодавство не передбачає можливості врахування сукупного стажу державної служби при призначенні чергового рангу.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Як вбачається з ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідач як суб'єкт владних повноважень діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені чинним законодавством, а тому підстави для задоволення позовних вимог відсутні.

Статтею 159 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Враховуючи вище викладене, колегія суддів приходить до висновку, що постанова Полтавського окружного адміністративного суду від 23.01.2016 року у справі № 816/2182/16 відповідає вимогам ст. 159 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому підстави для її скасування відсутні.

Доводи апеляційної скарги з наведених вище підстав висновків суду не спростовують.

Відповідно до ч. 1 ст. 200 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову чи ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, п. 1 ч. 1 ст. 198, ст. 200, п. 1 ч. 1 ст. 205, ст. 206, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 23.01.2017р. по справі № 816/2182/16 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання ухвали у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя Калитка О.М.
Судді Калиновський В.А. Бондар В.О.
Повний текст ухвали виготовлений 20.03.2017 р.