Справа № 809/1753/16
Суддя: Пліш Михайло Антонович
Дата ухвалення: 2017-03-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 березня 2017 року Справа № 876/880/17

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Пліша М.А.,

суддів Шинкар Т.І., Коваля Р.Й.,

за участю секретаря судового засідання Федак С.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Тисменицької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління державної фіскальної служби в Івано-Франківській області на постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 14 грудня 2016 року по справі за позовом Тисменицької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління державної фіскальної служби в Івано-Франківській області до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И В :

Тисменицька об'єднана державна податкова інспекція Головного управління державної фіскальної служби в Івано-Франківській області звернулась в суду першої інстанції з адміністративним позовом до ОСОБА_1 в якому просила стягнути з відповідача заборгованість у сумі 25000,00 грн.

Постановою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 14 грудня 2016 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції Тисменицька об'єднана державна податкова інспекція Головного управління державної фіскальної служби в Івано-Франківській області оскаржила його в апеляційному порядку, вважає, що постанова прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права.

В апеляційній скарзі зазначає, що свою позицію суд першої інстанції обґрунтовує тим, що застосування контролюючим органом положень статті 267 Податкового кодексу України з метою оподаткування транспортним податком не може мати місце у 2015 році.

Суть порушення вищевказаних правових норм полягає в тому, що при вирішенні спору, судом неправильно їх застосовано, виходячи з наступного: згідно інформації з Центру з надання послуг, пов'язаних з використанням автотранспортних засобів з обслуговування м. Коломиї, Коломийського, Городенківського, Снятинського, Косівського та Верховинського районів при УДАІ УМВС В Івано-Франківській області від 13.08.2015 р. № 967 вбачається, що ОСОБА_1 на праві приватної власності належить автомобіль марки BMW 540і, 1998 року випуску з об'ємом двигуна 4398 см3 зареєстрований в Центрі з надання послуг, пов'язаних з використанням автотранспортних засобів з обслуговування м. Коломиї, Коломийського, Городенківського, Снятинського, Косівського та Верховинського районів при УДАІ УМВС В Івано-Франківській області 14.08.2014 р.

Згідно вищезазначеної інформації Центру даний автомобіль перебував в експлуатації з 2007 року.

Із копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 вбачається, що за відповідачем зареєстровано транспортний засіб марки BMW 540і, 1998 року випуску з об'ємом двигуна 4398 см3, з реєстраційним номером НОМЕР_1 та датою первинної реєстрації 16.05.2013 р.

Підставою для запису в свідоцтві про реєстрацію транспортного засобу BMW 540і, 16.05.2013 р. датою першої реєстрації було переобладнання автомобіля, в квітні 2013 року, що супроводжувалося заміною кузова та двигуна. Здійснення такого запису відбулося з врахуванням пункту 22 постанови Кабінету Міністрів України №1388 від 07.09.1998 року.

Відповідно до наданих документів, дата первинної реєстрації відповідачем автомобіля марки BMW 540і 1998 року випуску з об'ємом двигуна 4398 см3., 16.05.2013 р., то він зобов'язаний сплатити транспортний податок за останній рік використання з січня 2015 року по грудень 2015 року включно.

Так, відповідно до статті 265 Податкового кодексу України (у редакції Закону України від 28.12.2014 № 71 -VIII, що діє з 01.01.2015), податок на майно складається з: податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки; транспортного податку; плати за землю.

Отже, транспортний податок згідно з Податковим кодексом України є місцевим податком.

Рішенням 46 сесії VI демократичного скликання Городенківської міської ради Городенківського району Івано-Франківської області від 23.01.2015 року за № 2242 запроваджено транспортний податок. Додатком № 1 до рішення сесії міської ради від 23.01.2015 р. № 2242 визначено порядок справляння та строки сплати такого податку, відповідальність платників податків та контроль за сплатою до бюджету податку.

Відповідно до вищевикладеної інформації, ДПІ в Городенківському районі ГУ ДФС в Івано-Франківській області (прим. Городенківське відділення Тисменицької ОДПІ) було винесене податкове повідомлення-рішення № 6191-17 від 25.06.2015 на суму 25 000 грн.

28.09.2016 р. у постанові Вищий адміністративний суд України дійшов висновку, що при вирішенні питання про співвідношення цих норм в правовому регулюванні місцевих податків, які є обов'язковими згідно з податковим кодексом України, норма підпункту 12.3.5 є спеціальною. У зв'язку з цим транспортний податок, як обов'язковий місцевий податок, підлягає сплаті, виходячи з норм ст. 267 ПК, починаючи з 1 січня 2015 року, безвідносно до прийняття місцевою радою рішення щодо цього податку в порядку, встановленому підпунктом 12.3.4 пункту 12.3.4 ст. 12 Податкового кодексу України.

Крім того, судом першої інстанції не взято до уваги той факт, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення від 26.06.2015 р. № 6191-17 є узгодженим.

На підставі вище зазначеного просить скасувати постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 14.12.2016 р. та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Заслухавши суддю доповідача, вивчивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних міркувань.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 на праві приватної власності належить автомобіль марки BMW 540і, 1998 року випуску з об'ємом двигуна 4398 куб. см., який 14.08.2014 року зареєстрований в Центрі з надання послуг, пов'язаних з використанням автотранспортних засобів з обслуговування м. Коломиї, Коломийського, Городенківського, Снятинського, Косівського та Верховинського районів при УДАІ УМВС в Івано-Франківській області. Згідно листа Центру з надання послуг, пов'язаних з використанням автотранспортних засобів з обслуговування м. Коломиї, Коломийського, Городенківського, Снятинського, Косівського та Верховинського районів при УДАІ УМВС в Івано-Франківській області від 13.08.2015 року за № 967, даний автомобіль перебував експлуатації з 2007 року. Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 за ОСОБА_1 зареєстровано транспортний засіб марки BMW 540і, 1998 року випуску з об'ємом двигуна 4398 куб. см. з реєстраційним номером НОМЕР_1 та датою первинної реєстрації 16.05.2013 року. Підставою для запису в свідоцтві про реєстрацію транспортного засобу BMW 540і реєстраційний номер НОМЕР_1, 16.05.2013 року - датою першої реєстрації було, згідно матеріалів справи, переобладнання автомобіля в квітні 2013 року, що супроводжувалося заміною кузова та двигуна. Здійснення такого запису відбулося з врахуванням пункту 22 постанови Кабінету Міністрів України № 1388 від 07.09.1998 року.

На підставі отриманої інформації, згідно з пп. 54.3.3. п. 54.3. ст. 54 ПК України та відповідно до пп. 267.6.2. п. 267.6. ст. 267 ПК України, державною податковою інспекцією у Городенківському районі Головного управління ДФС в Івано-Франківській області визначено ОСОБА_1 суму податкового зобов'язання за платежем транспортний податок з фізичних осіб в розмірі 25000,00 грн. згідно податкового повідомлення рішення форми «Ф» від 25.06.2015 року за № 6191-17. Вказане податкове повідомлення-рішення отримане ОСОБА_1 04.07.2015 року. На виконання вимог абз. 1 п. 59.1. ст. 59 ПК України, державною податковою інспекцією у Городенківському районі Головного управління ДФС в Івано-Франківській області надсилалася відповідачу податкова вимога форми «Ф» від 03.11.2015року за № 1006-18, яка 10.11.2015 року, яка отримана ОСОБА_1

Крім того, судом з'ясовано, що відповідач скористався правом оскарження згаданого вище податкового повідомлення-рішення форми в судовому порядку, і постановою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 08.09.2015 року у справі № 809/2953/15, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 10.03.2016 року, у задоволенні адміністративного позову - відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції вірно врахував, що 01.01.2015 року набрав чинності Закон України № 71-VIII від 28.12.2014 року «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи», яким згідно зі статтею 267 ПК України було введено новий транспортний податок. Відповідно до пп. 267.1.1. п. 267.1. ст. 267 ПК України платниками транспортного податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які мають зареєстровані в Україні згідно з чинним законодавством власні легкові автомобілі, що відповідно до пп. 267.2.1 п. 267.2 цієї статті є об'єктами оподаткування. Положеннями пп. 267.2.1. п. 267.2. ст.. 267 згаданого Кодексу передбачено, що об'єктом оподаткування є легкові автомобілі, які використовувалися до 5 років і мають об'єм циліндрів двигуна понад 3000 куб. см. Базою оподаткування у відповідності до пп. 267.3.1. п. 267.1. ст. 267 ПК України є легковий автомобіль, що є об'єктом оподаткування відповідно до підпункту 267.2.1 пункту 267.2 цієї статті. Згідно п. 267.4. ст. 267 ПК України ставка податку встановлюється з розрахунку на календарний рік у розмірі 25 000 гривень за кожен легковий автомобіль, що є об'єктом оподаткування відповідно до підпункту 267.2.1 пункту 267.2 цієї статті. Відповідно до підпункту 267.5.1. пункту 267.5. статті 267 Податкового кодексу України базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року. Обчислення суми податку з об'єкта/об'єктів оподаткування фізичних осіб здійснюється контролюючим органом за місцем реєстрації платника податку (підпункт 267.6.1. пункту 267.6. статті 267 Податкового кодексу України).

З огляду на викладене суд першої інстанції правильно вважав, що із набранням чинності вказаними положеннями ПК України 01.01.2015 року, власники транспортних засобів, які використовувалися до 5 років та об'ємом більше 3000 куб. см є платниками транспортного податку.

Крім того, у даній спірній ситуації судом першої інстанції правильно зазначено, що відповідно до п. 8.1. ст. 8 ПК України в Україні встановлюються загальнодержавні та місцеві податки та збори. Транспортного податку немає у переліку загальнодержавних податків та зборів (стаття 9 Податкового кодексу України). Крім того, відповідно до пункту 9.4. статті 9 ПК України установлення загальнодержавних податків та зборів, не передбачених цим Кодексом, забороняється.

Статтею 10 ПК України встановлено перелік місцевих податків, і транспортний податок прямо не вказаний, однак є податок на майно (підпункт 10.1.1. пункту 10.1. статті 10 ПК України), який складається із 3 (трьох) різних податків, кожен із різними елементами податку, як їх визначено пунктом 7.1. статті 7 ПК України. Відповідно до статті 265 ПК України (у редакції Закону України від 28.12.2014 року № 71-УІІІ, що діє з 01.01.2015 року), податок на майно складається з: податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки; транспортного податку; плати за землю, тобто, транспортний податок згідно ПК України є місцевим податком.

Відповідно до пункту 8.3. статті 8 ПК України (у редакції, чинній на час прийняття податкового повідомлення-рішення), до місцевих належать податки та збори, що встановлені відповідно до переліку і в межах граничних розмірів ставок, визначених цим Кодексом, рішеннями сільських, селищних і міських рад у межах їх повноважень, і є обов'язковими до сплати на території відповідних територіальних громад. Водночас, відповідно пункту 4.4. статті 4 Податкового кодексу України установлення і скасування податків та зборів, а також пільг їх платникам здійснюються відповідно до цього Кодексу Верховною Радою України, а також Верховною Радою Автономної Республіки Крим, сільськими, селищними, міськими радами у межах їх повноважень, визначених Конституцією України та законами України.

З урахуванням цього, суд першої інстанції правильно вважав, що безпосереднє встановлення місцевих податків (а, отже, і транспортного податку) віднесено Податковим кодексом до компетенції відповідних сільських, селищних, міських рад у межах їх повноважень. Встановлення місцевих податків виключно відповідними рішеннями місцевих рад закріплено також пункті 24 частини 1 статті 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» та статті 143 Конституції України.

Крім того, суд правильно зазначив, що відповідно до пункту 10.3. статті 10 ПК України місцеві, ради в межах повноважень, визначених цим Кодексом, вирішують питання відповідно до вимог цього Кодексу щодо встановлення податку на майно (в частині податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки) та встановлення збору за місця для паркування транспортних засобів, туристичного збору. Згідно п. 12.3. ст. 12 ПК України сільські, селищні, міські ради в межах своїх повноважень приймають рішення про встановлення місцевих податків та зборів. Підпунктом 12.3.1. пункту 12.3. вказаної статті закріплено, що встановлення місцевих податків та зборів здійснюється у порядку, визначеному цим Кодексом, а відповідно до підпункту 12.3.2. пункту 12.3 при прийнятті рішення про встановлення місцевих податків та зборів обов'язково визначаються об'єкт оподаткування, платник податків і зборів, розмір ставки, податковий період та інші обов'язкові елементи, визначенні статтею 7 цього Кодексу з дотриманням критеріїв, встановлених розділом XII цього Кодексу для відповідного місцевого податку чи збору. Копія прийнятого рішення про встановлення місцевих податків чи зборів надсилається у десятиденний строк з дня оприлюднення до контролюючого органу, в якому перебувають на обліку платники відповідних місцевих податків та зборів (підпункт 12.3.3. пункту 12.3. статті 12 Податкового кодексу України). При цьому, згідно з пунктом 12.5. статті 12 ПК України офіційно оприлюднене рішення про встановлення місцевих податків та зборів є нормативно-правовим актом з питань оподаткування місцевими податками та зборами, яке набирає чинності з урахуванням строків, передбачених підпунктом 12.3.4. статті 12 цього Кодексу. Відповідно до підпункту 12.3.4. пункту 12.3. статті 12 ПК України рішення про встановлення місцевих податків та зборів офіційно оприлюднюється відповідним органом місцевого самоврядування до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосовування встановлених місцевих податків та зборів або змін (плановий період). В іншому разі норми відповідних рішень застосовуються не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим.

З огляду на це, суд першої інстанції правильно вважав, що місцеві ради мають обов'язково встановити (відповідним рішенням місцевої ради) транспортний податок і вирішити питання(на власний розсуд), чи запроваджувати податок (і в яких розмірах) на майно, відмінне від земельної ділянки. Таке рішення має бути оприлюдненим до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосовування встановлених місцевих податків та зборів або змін (плановий період). В іншому разі норми відповідних рішень застосовуються не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим.

Оскілки згідно ст. 3 Бюджетного кодексу України бюджетний період для всіх бюджетів, що складають бюджетну систему України, становить один календарний рік, який починається 1 січня кожного року і закінчується 31 грудня того ж року то відповідно 2015 - це плановий період, а 2016 рік - вже бюджетний період. З урахуванням наведених вище норм Кодексу, суд правильно вважав, що нові податки практично не можуть бути визнані обов'язковими до сплати принаймні в 2015 році, бо місцеві ради не приймали і не могли прийняти і офіційно оприлюднити до 15 липня 2014 року рішення про встановлення таких податків і зборів.

Крім того, судом першої інстанції вірно враховано, що підпунктом 12.3.5. пункту 12.3. статті 12 ПК України встановлено, що у разі якщо сільська, селищна або міська рада не прийняла рішення про встановлення відповідних місцевих податків і зборів та акцизного податку в частині реалізації суб'єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів, що є обов'язковими згідно з нормами цього Кодексу, такі податки до прийняття рішення справляються виходячи з норм цього Кодексу із застосуванням їх мінімальних ставок, а плата за землю справляється із застосуванням ставок, які діяли до 31 грудня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосування плати за землю.

Транспортний податок запроваджений рішенням 46 сесії VI демократичного скликання Городенківської міської ради Городенківського району Івано-Франківської області від 23.01.2015 року за № 2242. Саме Положенням про транспортний податок, яке є Додатком № 1 до рішення сесії міської ради від 23.01.2015 року № 2242 визначено порядок справляння та строки сплати такого податку, відповідальність платників податків та контроль за сплатою до бюджету податку (а.с.35-36).

У даній спірній ситуації суд першої інстанції правильно зазначив, що основними засадами податкового законодавства є принципи, в яких визначено зміст і спрямованість правового регулювання податкових правовідносин. Принципи, проголошені у статті 4 Податкового кодексу України повинні застосовуватися як на стадії встановлення податків, їх основних елементів, при внесенні змін до окремих елементів податку так і на стадії застосування норм, якими визначений обов'язок сплати податку. Серед принципів, проголошених у вказаній нормі, є, зокрема, презумпція правомірності рішень платника податку в разі, якщо норма закону чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі закону, або якщо норми різних законів чи різних нормативно-правових актів припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов'язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу (пп. 4.1.4. п. 4.1. ст. 4 ПК України). Відповідно до п. 56.21 ст. 56 ПК України у разі, коли норма цього Кодексу чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі цього Кодексу, або коли норми різних законів чи різних нормативно-правових актів, або коли норми одного і того ж нормативно-правового акта суперечать між собою та припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов'язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу, рішення приймається на користь платника податків. При цьому принцип стабільності закріплений у пп. 4.1.9. п. 4.1 ст. 4 ПК України має на меті встановлення незмінних умов оподаткування, елементів податків протягом певного часу, так, згідно вказаної норми зміни до будь-яких елементів податків та зборів не можуть вноситися пізніш як за шість місяців до початку нового бюджетного періоду, в якому будуть діяти нові правила та ставки. Податки та збори, їх ставки, а також податкові пільги не можуть змінюватися протягом бюджетного року

За наведених обставин, суд першої інстанції прийшов до підставного висновку, що застосування контролюючим органом положень ст. 267 ПК України з метою оподаткування транспортним податком не може мати місце у 2015 році, в іншому випадку, таке застосування не відповідало б положенням статті 58 Конституції України, відповідно до якої закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи, рішенню Конституційного Суду України від 09 лютого 1999 року № 1-рп/99 згідно якого вище вказана конституційна норма допускає зворотну дію в часі лише нормативно-правових актів, які стосуються скасування чи пом'якшення відповідальності за правопорушення фізичних осіб, рішенням Європейського суду з прав людини у справах «Серков проти України» (заява № 39766/05), «Щокін проти України» (заяви № 23759/03 та № 37943/06), які відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» підлягають застосуванню судами як джерела права, якими було встановлено порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, оскільки органи держаної влади віддали перевагу найменш сприятливому тлумаченню національного законодавства, що призвела до накладення на заявника додаткових зобов'язань зі сплати податку.

З урахуванням викладеного суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку, що позовні вимоги є безпідставними.

На підставі наведеного суд апеляційної інстанції вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а постанова відповідає нормам матеріального та процесуального права.

Керуючись ч.3 ст. 160, ч. 4 ст. 196, п. 1 ч. 1 ст. 198, ст. 200, ст.205, ст.206, ст. 254 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В :

апеляційну скаргу Тисменицької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління державної фіскальної служби в Івано-Франківській області - залишити без задоволення, а постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 14 грудня 2016 року по справі № 809/1753/16 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя М.А. Пліш

Судді Т.І. Шинкар

Р.Й. Коваль

Повний текст виготовлений 23.03.2017 року