Справа № 147/77/17
Суддя: Воробйова Інна Анатоліївна
Дата ухвалення: 2017-03-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

17 березня 2017 р. Справа № 147/77/17

Вінницький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Воробйової І.А.,

за участю:

секретаря судового засідання: Фурмана В.В.

позивача: ОСОБА_1

представника відповідача: Дмитрука Ю.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом: ОСОБА_1

до: УМВС України у Вінницькій області

про: стягнення одноразової грошової допомоги, як особі, що отримала інвалідність за період проходження служби в органах внутрішніх справ

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду із Тростянецького районного суду за підсудністю передано адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1, позивач) до УМВС України у Вінницькій області (далі - відповідач) із наступними позовними вимогами:

- визнати дії відповідача незаконними, зобов'язати провести нарахування та здійснити виплату одноразової грошової допомоги ОСОБА_1, як особі, що отримала інвалідність за період проходження служби в органах внутрішніх справ в сумі 290000 гривень.

В обґрунтування позову ОСОБА_1 зазначив, що 29.11.2011 р. йому встановлено 3 групу інвалідності, а у зв'язку із погіршенням стану здоров'я - 05.10.2016 р. встановлено 2 групу інвалідності.

Враховуючи положення статті 23 Закону України "Про міліцію" та Постанови Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 №850, якою затверджено Порядок та умови призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті). інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції", ОСОБА_1 29.11.22016 звернувся до УМВС України у Вінницькій області із заявою щодо виплати одноразової грошової допомоги.

Листом від 23.11.2016 №15/2-4516 ліквідаційною комісією УМВС України у Вінницькій області позивача повідомлено про відсутність у нього права на отримання одноразової грошової допомоги відповідно до ст. 23 Закону України "Про міліцію".

На переконання позивача, дії УМВС України у Вінницькій області щодо відмови йому у виплаті грошової допомоги є незаконними, що стало підставою для звернення до суду.

У судовому засіданні позивач надав пояснення, що відтворюють зміст позовної заяви, позовні вимоги підтримав та просив задовольнити у повному обсязі.

Представник позивача заперечував проти позову з підстав наведених у письмових запереченнях, що долучені до матеріалів справи. Пояснив суду, що УМВС України у Вінницькій області в межах наданої Постановою Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 №850 компетенції, не наділено правом самостійного прийняття рішення щодо виплати одноразової грошової допомоги. Прийняття рішення про виплату вказаної допомоги належить до виключної компетенції МВС України. Таким чином, відповідачем при розгляді заяви ОСОБА_1 про виплату одноразової грошової допомоги було дотримано вимоги чинного законодавства, а тому, на його думку, адміністративний позов не підлягає задоволенню.

Заслухавши пояснення позивача та представника відповідача, дослідивши усі обставини справи та надавши їм юридичну оцінку, суд прийшов висновку, що в задоволенні позову належить відмовити з огляду на таке.

Судом встановлено, що згідно довідки УМВС України у Вінницькій області №13/19-41 від 01.04.2009 ОСОБА_1 у період з 05.05.1986 р. по 19.05. 1986 і 05.07.1987 р. по 23.08.1987 р. виконував службові обов'язки в населених пунктах: Чорнобиль - 6 днів (07.05.- 09.05.1986), Беньовка - 1 день (1105.1986), Сидоровичі - 1 день (06.05.1986), Копачі - 1 день (15.05.1986), Лельов -1 день (12.05.1986), Прип'ять - 50 днів.

Наказом начальника Управління МВС України у Вінницькій області №79 о/с від 29.05.2000 р. до якого внесено зміни наказом №83 о/с від 12.06.2000 р., капітана міліції ОСОБА_1 (Н*920670) звільнено в запас Збройних Сил України по статті 64 п. "ж" (за власним бажанням) з 06.06.2000. Вислуга на день звільнення становить: календарна - 21 рік 07 місяців 24 дні. В пільговому обчисленні - 22 роки 00 місяців 02 дні.

В подальшому, пройшовши обстеження, 19.10.2011 р. Вінницькою регіональною міжвідомчою експертною комісією з питань установлення причинного зв'язку хвороби (інвалідності, смерті) з дією іонізуючого випромінювання та інших причинних наслідків аварії на ЧАЕС установлено, що захворювання позивача пов'язане з виконанням обов'язків військової служби по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС.

На підставі вказаного Експертного висновку №17025 від 19.10.2011 ОСОБА_1 29.11.2011 р. встановлено 3 групу інвалідності.

05.10.2016 р. в результаті чергового огляду МСЕК у зв'язку із погіршенням стану здоров'я позивачу установлено 2 групу інвалідності.

У зв'язку із встановленням вищої групи інвалідності, 01.11.2016 позивач звернувся до УМВС у Вінницькій області із заявою (рапортом) про виплату одноразової грошової допомоги у зв'язку з установленням йому інвалідності 2 групи відповідно до Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 року №850.

За результатами розгляду даної заяви (рапорту), листом від 01.12.2016 р. №1524 відповідач повідомив ОСОБА_1 про те, що Департаментом фінансово-облікової політики МВС України опрацьовані матеріали на призначення одноразової грошової допомоги, які повернуті без права на виплату.

Так, Департамент фінансово-облікової політики МВС України у своєму листі від 23.11.2016 за №15/2-4516 вказав, що оскільки заявникові встановлено 2 групу інвалідності від захворювання, що пов'язане з виконанням обов'язків військової служби по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, права на отримання одноразової грошової допомоги відповідно до вимог ст. 23 Закону України "Про міліцію" він не має.

Не погоджуючись з відмовою відповідача у виплаті одноразової допомоги, позивач звернувся з цим позовом до суду.

Визначаючись щодо заявлених позовних вимог суд керується та виходить з наступного.

Питання виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) або каліцтва працівника міліції та компенсація заподіяння шкоди його майну врегульовано статтею 23 Закону України "Про міліцію".

При цьому, судом враховано, що Закон України "Про міліцію" втратив свою чинність 07.11.2015 року на підставі Закону України "Про національну поліцію", однак положеннями абзацу 3 пункту 15 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про національну поліцію" передбачено, що право на отримання одноразової грошової допомоги, інших виплат, передбачених Законом України "Про міліцію", зберігається і здійснюється в порядку, що діяв до набрання чинності Законом України "Про Національну поліцію".

Так, відповідно до частини третьої статті 23 Закону України "Про міліцію", у разі загибелі (смерті) працівника міліції, який перебував на службі в органах внутрішніх справ, під час виконання ним службових обов'язків сім'ї загиблого (померлого), його батькам та утриманцям виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 500-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, в порядку та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України.

На виконання даних положень, постановою Кабінету Міністрів України від 21 жовтня 2015 року №850 затверджено Порядок та умови призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції (далі - Порядок №850).

Пунктом 1 Порядку №850 передбачено, що ці Порядок та умови визначають механізм призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції.

Днем виникнення права на отримання грошової допомоги у разі встановлення працівнику міліції інвалідності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності є дата встановлення втрати працездатності, що зазначена в довідці медико-соціальної експертної комісії (п. 2 Порядку №850).

Відповідно до пункту 3 Порядку №850, грошова допомога призначається і виплачується у разі установлення працівникові міліції інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого під час виконання ним службових обов'язків, а також інвалідності, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ або не пізніше ніж через три місяці після звільнення із служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ, у розмірі: 250-кратного прожиткового мінімуму, установленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, - у разі встановлення інвалідності I групи; 200-кратного прожиткового мінімуму, установленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, - у разі встановлення інвалідності II групи; 150-кратного прожиткового мінімуму, установленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, - у разі встановлення інвалідності III групи.

Якщо протягом двох років працівникові міліції після первинного встановлення інвалідності із втратою працездатності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено згідно з рішенням медико-соціальної експертної комісії вищу групу чи іншу причину інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає йому право на отримання грошової допомоги в більшому розмірі, виплата проводиться з урахуванням раніше виплаченої суми (п. 4 Порядку №850).

Працівник міліції, якому призначається грошова допомога у разі встановлення інвалідності чи часткової втрати працездатності без установлення інвалідності, подає за місцем служби такі документи: заяву (рапорт) про виплату грошової допомоги у зв'язку з установленням інвалідності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності за формою згідно з додатком до цих Порядку та умов; довідку медико-соціальної експертної комісії про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати професійної працездатності (у відсотках) (п. 7 Порядку №850).

Пунктом 8 Порядку №850 встановлено, що керівник органу внутрішніх справ, у якому проходив (проходить) службу працівник міліції, подає МВС в 15-денний строк з дня реєстрації документи, зазначені в пунктах 6 або 7 цих Порядку та умов, висновок щодо виплати грошової допомоги.

МВС в місячний строк після надходження зазначених у пункті 8 цих Порядку та умов документів приймає рішення про призначення або у випадках, передбачених пунктом 14 цих Порядку та умов, про відмову в призначенні грошової допомоги і надсилає його разом із зазначеними документами керівникові органу внутрішніх справ, у якому проходив (проходить) службу працівник міліції, для видання наказу про виплату такої допомоги, або у разі відмови - для письмового повідомлення осіб із зазначенням мотивів відмови (п. 9 Порядку №850).

Із аналізу зазначених положень слідує, що задля реалізації права працівником міліції на отримання одноразової грошової допомоги у зв'язку з встановленням групи інвалідності, йому необхідно звернутись із відповідним рапортом до керівника органу внутрішніх справ, у якому він проходив службу. Керівник органу внутрішніх справ, в свою чергу, подає МВС України висновок щодо виплати грошової допомоги, за результатами розгляду якого МВС України приймає відповідне рішення про виплату або про відмову у виплаті грошової допомоги. У разі відмови - про таку саме управління внутрішніх справ письмово повідомляє особу із зазначенням мотивів відмови.

Тобто, прийняття рішення про виплату одноразової грошової допомоги належить до виключної компетенції МВС України.

Із матеріалів справи слідує, що УМВС України у Вінницькій області після надходження від ОСОБА_1 заяви (рапорту) про виплату одноразової грошової допомоги складено Висновок "Про призначення одноразової грошової допомоги відповідно до Закону України від 20.12.1990 №565- ХІІ "Про міліцію", який направлений до МВС України.

Департаментом фінансово-облікової політики МВС України опрацювані матеріали на призначення одноразової грошової допомоги ОСОБА_1, які листом від 23.11.2016 № 15/2-4516 повернуті без права на виплату, про що відповідач повідомив позивача.

Зазначене рішення МВС України станом на день розгляду справи позивачем не оскаржене та є чинним.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що УМВС України у Вінницькій області правомірно, в межах наданої чинним законодавством України компетенції та відповідно до вимог п. 9 Порядку №850, письмово повідомлено позивача про рішення МВС України про відмову у виплаті одноразової грошової допомоги із зазначенням мотивів такої відмови. Позаяк питання щодо призначення або відмови у призначенні грошової допомоги належить до виключної компетенції Міністерства внутрішніх справ України на підставі відповідного висновку, складеного керівником органу внутрішніх справ, у якому проходив службу працівник міліції.

За відсутності відповідного рішення МВС України про призначення одноразової грошової допомоги відсутні підстави зобов'язувати відповідача нараховувати та виплачувати таку.

Відповідно до частини першої статті 11 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних справах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення (ст. 71 КАС України), а згідно із ст. 86 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 3 статті 2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення; безсторонньо (неупереджено).

Відповідно до частини другої статті 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб'єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх рішень, докази, надані позивачем, суд доходить висновку, що адміністративний позов задоволенню не підлягає, адже суб'єкт владних повноважень при наданні відповіді позивачу діяв у спосіб та межах визначених законом.

Підстави для відшкодування судових витрат у справі відповідно до положень статті 94 КАС України відсутні.

Керуючись ст.ст. 70, 71, 79, 86, 94, 128, 158, 162, 163, 167, 255, 257 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

у задоволені позову відмовити

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 254 КАС України.

Відповідно до ст. 186 КАС України, апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя Воробйова Інна Анатоліївна