Справа № 751/11208/16-а
Суддя: Епель О.В.
Дата ухвалення: 2017-03-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Головуючий у 1-й інстанції: Ченцова С.М. Суддя-доповідач: Епель О.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 березня 2017 року Справа № 751/11208/16-а

Київський апеляційний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді: Епель О.В.,

суддів: Карпушової О.В., Кобаля М.І.,

за участю секретаря Лісник Т.В.,

розглянувши у відритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу Чернігівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України на постанову Новозаводського районного суду м. Чернігова від 06 лютого 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Чернігівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_2 (далі - позивач) звернулася до суду з адміністративним позовом до Чернігівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України (далі - відповідач), в якому з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог, просила:

- визнати неправомірними дії відповідача щодо відмови у проведенні перерахунку пенсії позивача, призначеної відповідно до Закону України «Про державну службу», з моменту її призначення з включенням до розрахунку заробітної плати для обчислення пенсії суми інших виплат;

- зобов'язати відповідача здійснити позивачу перерахунок пенсії позивача відповідно до Закону України «Про державну службу», у розмірі 83% суми заробітної плати з 01.10.2016 р., з включенням до розрахунку заробітної плати для обчислення пенсії 83 % від 1/24 частини розміру інших виплат : матеріальної допомоги на оздоровлення при наданні щорічної відпустки в розмірі 6778,10 грн. та проведеної індексації доходів в розмірі 3536,70 грн., зазначених у довідці від 15.09.2016 р. № 10211/10, та виплати позивачу утвореної заборгованості.

Постановою Новозаводського районного суду м. Чернігова від 06 лютого 2017 року адміністративний позов було задоволено.

Не погоджуючись з таким судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нову постанову про відмову в задоволенні адміністративного позову в повному обсязі, так як, на думку апелянта, зазначена постанова суду прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

У судове засідання сторони не з'явились, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, у зв'язку із чим, колегія суддів, на підставі ч. 6 ст.12, ч. 1 ст. 41, ч. 4 ст. 196 КАС України розглядає справу за їх відсутності без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а постанова суду - без змін з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, з 12.03.2010 р. позивач перебуває на обліку в Чернігівському ОУПФУ та отримує пенсію за віком державного службовця в розмірі 83% від заробітної плати, відповідно до Законів України «Про державну службу» та «Про службу в органах місцевого самоврядування».

06.10.2016 р. позивач звернулася до відповідача із заявою про включення до складу її заробітної плати, з розміру якої здійснюється обчислення пенсії, сум інших виплат, які були нею отримані у період роботи з березня 2008 року по лютий 2010 року включно та з яких було сплачено страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, згідно з довідкою від 15.09.2016 р. № 10211/10.

28.10.2016 р. листом № 19330/05 відповідач повідомив позивача про відмову в задоволенні її вимог через відсутність правових підстав.

Вважаючи таку відмову протиправною, позивач звернулася до суду з даним адміністративним позовом.

Колегія суддів встановила, що задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що суми матеріальної допомоги на оздоровлення та індексації, повинні бути враховані відповідачем при обчисленні пенсії позивача, оскільки на них нараховувались та сплачувались страхові внески.

Дослідивши матеріали справи у їх сукупності колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Спірні правовідносини врегульовані Конституцією України, нормами Законів України «Про державну службу», який був чинним на момент виникнення у позивача права на пенсію та у відповідній редакції (далі - Закон № 3723-XII), «Про оплату праці» (далі - Закон № 108/95-ВР), «Про пенсійне забезпечення» (далі - Закон № 1788-XII), «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон № 1058-IV).

Так, відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частинами 1, 4 статті 37 Закону № 3723-XII, на одержання пенсії державних службовців мають право особи, які досягли встановленого законодавством пенсійного віку, за наявності загального трудового стажу для чоловіків - не менше 25 років, для жінок - не менше 20 років, у тому числі стажу державної служби - не менше 10 років, та які на час досягнення пенсійного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менше 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, - незалежно від місця роботи на час досягнення пенсійного віку. Пенсія державним службовцям призначається в розмірі 80 відсотків від сум їх заробітної плати, на які нараховується збір на обов'язкове державне пенсійне страхування, без обмеження граничного розміру пенсії, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - у розмірі 80 відсотків заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі.

За кожний повний рік роботи понад 10 років на державній службі пенсія збільшується на один відсоток заробітку, але не більше 90 відсотків заробітної плати, без обмеження граничного розміру пенсії.

Частиною 1 статті 1 Закону № 108/95-ВР передбачено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Статтею 2 Закону № 108/95-ВР визначено структуру заробітної плати, до якої входить: основна та додаткова заробітна плата, а також заохочувальні та компенсаційні виплати, до яких належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства, або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми.

Відповідно до положень частини 2 статті 33 Закону № 3723-XII, заробітна плата державних службовців складається з посадових окладів, премій, доплати за ранги, надбавки за вислугу років на державній службі та інших надбавок

Згідно з частиною 1 статті 66 Закону № 1788-XII, до заробітку для обчислення пенсії включаються всі види оплати праці (виплат, доходу), на які відповідно до Закону України «Про збір на обов'язкове державне пенсійне страхування» нараховується збір на обов'язкове державне пенсійне страхування, в межах максимальної величини фактичних витрат на оплату праці найманих працівників, оподатковуваного доходу (прибутку), сукупного оподатковуваного доходу (граничної суми заробітної плати (доходу), з яких справляються страхові внески (збори) до соціальних фондів, що діяла на день одержання зазначеного заробітку (виплат, доходу).

У статті 41 Закону № 1058-IV визначено, що до виплат (доходів), що враховуються в заробітну плату (дохід) застрахованої особи для обчислення пенсії, належать, зокрема: суми виплат, отримуваних застрахованою особою після набрання чинності цим Законом, з яких згідно з цим самим Законом були фактично нараховані (обчислені) та сплачені страхові внески; суми виплат, отримуваних застрахованою особою до набрання чинності цим Законом, у межах сум, на які відповідно до законодавства, що діяло раніше, нараховувалися внески на державне соціальне страхування або збір на обов'язкове державне пенсійне страхування.

Отже, з викладених правових норм вбачається, що отримувані державним службовцем суми виплат, з яких були фактично нараховані та сплачені страхові внески або збір на обов'язкове державне пенсійне страхування, враховуються в заробіток (дохід) застрахованої особи для обчислення пенсії незалежно від того, чи входять вони до структури заробітної плати.

Аналогічний правовий висновок був викладений Верховним Судом України в постанові від 16 вересня 2014 року у справі № 21-314а14, що у відповідності до ч. 1 ст. 244-2 КАС України, та є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначені норми права та мають враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Таким чином, оскільки страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування були нараховані на всі виплати, отримані позивачем за місцем роботи, у тому числі й матеріальну допомогу на оздоровлення та індексацію, що підтверджується наявною в матеріалах справи довідкою / а.с. 9-10 /, то в даному випадку наявні достатні та необхідні правові підстави для врахування сум зазначених виплат при обчисленні пенсії позивача.

При цьому, колегія суддів звертає увагу на те, що право на врахування сум зазначених виплат при обчисленні пенсії позивач набула ще на момент призначення пенсії на підставі ст. 37 Закону № 3723-XII у відповідній редакції із заробітної плати з відповідними складовими станом на березень 2010 року, згідно з довідкою від 15.09.2016 р. № 10211/10.

Доводи апелянта про те, що матеріальна допомога не є складовою частиною заробітної плати і сам факт сплати з неї внесків не є підставою для її включення до складу заробітної плати державного службовця та врахування при обчисленні його пенсії, колегія суддів вважає безпідставними, з огляду на вищевикладене.

Посилання апелянта на Закон від 02.03.2015 р. № 213, апеляційний суд вважає такими, що не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вказана законодавча норма не поширюється на раніше призначені пенсії.

Доводи апелянта про те, що наразі діє новий Закон України «Про державну службу» та нова редакція постанови КМУ № 865, якими не передбачено можливості перерахунку пенсії державного службовця як про таке просить позивач, колегія суддів вважає неприйнятними, оскільки, по-перше, позивач набув право на розрахунок її пенсії з урахуванням всіх сум його заробітної плати, на які нараховується збір на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, тобто й «інших виплат», за ст.37 Закону № 3723-XII на момент призначення йому пенсії, а по-друге, у даному випадку до предмету спору у цій справі взагалі не входить перерахунок пенсії у зв'язку з підвищенням заробітної плати працюючих державних службовців за постановою КМУ від 09.12.2015 р. № 1013, як таке вказано в апеляційній скарзі.

Таким чином, проаналізувавши ці та всі інші доводи апеляційної скарги, судова колегія вважає, що вони не спростовують правильності висновків суду першої інстанції і апелянт, який є суб'єктом владних повноважень, всупереч приписам ч. 2 ст. 71 КАС України, ані під час розгляду справи в суді першої інстанції, ані в ході апеляційного провадження, не надав суду жодних доказів, не навів будь-яких інших доводів, які б підтверджували правомірність його дій при відмові позивачу в перерахунку його пенсії, та не переконав судову колегію у своїй правоті.

З огляду на це, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо наявності достатніх та необхідних правових підстав для задоволення адміністративного позову та вважає, що судом було повно та правильно встановлено обставини справи та ухвалено судове рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права, згідно зі ст. 159 КАС України.

Відповідно до ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Отже, апеляційна скарга Чернігівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України підлягає залишенню без задоволення, а постанова Новозаводського районного суду м. Чернігова від 06 лютого 2017 року - без змін.

Керуючись ст. ст. 41, 159, 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд,

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Чернігівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України - залишити без задоволення, а постанову Новозаводського районного суду м. Чернігова від 06 лютого 2017 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня її складання в повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Повний текст рішення, відповідно до ч. 3 ст. 160 КАС України, виготовлено 22 березня 2017 року.

Головуючий суддя:

Судді:

Головуючий суддя Епель О.В.

Судді: Карпушова О.В.

Кобаль М.І.