Справа № 810/4369/16
Суддя: Василенко Г.Ю.
Дата ухвалення: 2017-02-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 лютого 2017 року 810/4369/16

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Василенко Г.Ю., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_2 до Київської міської митниці Державної фіскальної служби, Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві про визнання протиправною бездіяльність та зобов'язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_2 звернувся до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Київської міської митниці Державної фіскальної служби, Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві та, з урахуванням уточнення позовних вимог, просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність відповідачів, що виразилась у затягуванні процесу видання/погодження наказу про призначення ОСОБА_2 на посаду заступника начальника Управління організації митного контролю Київської міської митниці Державної фіскальної служби на умовах строкового трудового договору на час відсутності у зв'язку із вагітністю та пологами ОСОБА_3 в порядку переведення із Апарату Верховної Ради України та застосувати наслідки такого призначення до умов проходження ОСОБА_2 державної служби в органах доходів і зборів (фіскальних органів);

- зобов'язати відповідачів видати (включаючи відповідні погодження) наказ про призначення ОСОБА_2 на посаду заступника начальника Управління організації митного контролю Київської міської митниці Державної фіскальної служби на умовах строкового трудового договору на час відсутності у зв'язку із вагітністю та пологами ОСОБА_3 в порядку переведення із Апарату Верховної Ради України, а також застосувати наслідки такого призначення до умов проходження ОСОБА_2 державної служби в органах доходів і зборів (фіскальних органів) з 19.04.2016;

- стягнути з Київської міської митниці Державної фіскальної служби на користь ОСОБА_2 компенсацію за час вимушеного прогулу;

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що відповідачами протиправно не видано (погоджено) наказ про призначення його на посаду заступника начальника Управління організації митного контролю Київської міської митниці Державної фіскальної служби в порядку переведення. При цьому, позивач зауважив, що Київська міська митниця ДФС не виконала свого зобов'язання щодо розгляду заяв про призначення на посаду та видання відповідного наказу, а передала розгляд таких заяв на розсуд іншого органу державної влади - ГУ ДФС у м. Києві, що суперечить вимогам чинного законодавства.

Відповідач - Київська міська митниця ДФС позов не визнала, надала суду письмові заперечення, в яких просила суд відмовити у задоволенні позову з тих підстав, що митницею вчасно підготовлено проект наказу про призначення ОСОБА_2 та направлено на погодження до УВБ ГУ ДФС у м. Києві, оскільки відповідно до регламенту Київської міської митниці ДФС проекти наказів про призначення погоджуються підрозділом внутрішньої безпеки ГУ ДФС у м. Києві. Однак, як зазначив відповідач, з невідомих причин та без аргументованих пояснень УВБ ГУ ДФС у м. Києві не погоджено наказ про призначення позивача на посаду та не направлено до митниці.

Відповідач - Головне управління ДФС у м. Києві будь-яких заперечень проти позову до суду не надав.

У судове засідання, призначене на 14.02.2017, з'явились представник позивача та представник митниці.

Представник позивача звернувся до суду з письмовим клопотанням про розгляд справи за його відсутністю в порядку письмового провадження.

Представник митного органу щодо розгляду справи в порядку письмового провадження не заперечував, що підтверджується відповідною заявою від 14.02.2017.

Відповідач - Головне управління ДФС у м. Києві, який належним чином був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання не з'явився, про причини неприбуття суд не повідомив, із клопотанням про відкладення розгляду справи до суду не звертався.

Відповідно до частини шостої статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Судом встановлено, що для розгляду і вирішення даної справи відсутня потреба у заслуховуванні свідків чи експертів, а також немає інших перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, зазначених у статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України.

Таким чином, суд вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження на підставі наявних у ній доказів.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, враховуючи принципи рівності сторін, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 з 06.04.2016 зарахований на посаду помічника-консультанта народного депутата України ОСОБА_4 на час його депутатських повноважень з поширенням дії Закону України "Про державну службу" із збереженням раніше присвоєного 2 рангу державного службовця.

19 квітня 2016 року згідно наказу Апарату Верховної Ради України від 15.04.2016 №748-п ОСОБА_2 звільнений з посади помічника-консультанта народного депутата України ОСОБА_4 в порядку переведення для подальшої роботи в Київській міській митниці ДФС згідно з п. 5 ст. 36 Кодексу законів про працю України.

Підставою для прийняття вказаного наказу був лист Київської міської митниці ДФС від 14.04.2016 №4/4/26-70-04, згідно з яким начальник Київської міської митниці ДФС Піковський І.О. просив Апарат Верховної Ради України розглянути питання щодо звільнення в порядку переведення до Київської міської митниці ДФС помічника-консультанта народного депутата України ОСОБА_4 ОСОБА_2 та у разі позитивного вирішення питання по суті звільнити ОСОБА_2 згідно пункту 5 статті 36 КЗпП України в порядку переведення для подальшої роботи в Київській митниці ДФС.

19 квітня 2016 року позивач звернувся до начальника Київської міської митниці ДФС із заявою про його призначення на посаду заступника начальника Управління організації митного контролю на умовах строкового трудового договору на час відсутності у зв'язку з вагітністю та пологами ОСОБА_3 в порядку переведення з Апарату Верховної Ради України.

У зв'язку з відсутністю наказу про призначення, позивач звернувся до Київської міської митниці ДФС із заявою від 27.05.2016 (вх. №Ч-82 від 02.06.2016), в якій просив надати інформацію про причини відсутності наказу про його призначення в Київській міській митниці ДФС.

Листом від 14.06.2016 №4029/10/26-70-04-Ч-82 Київська міська митниця ДФС повідомила позивача про те, що відділом по роботі з персоналом було підготовлено проект наказу "Про призначення ОСОБА_2" на посаді заступника начальника Управління організації митного контролю на умовах строкового трудового договору з 21.04.2016 в порядку переведення з Апарату Верховної Ради України, який відповідно до абз. 2 п.3.4.5.1 Регламенту Київської міської митниці ДФС, затвердженого наказом митниці від 05.01.2015 №01, був наданий для погодження до УВБ ГУ ДФС у м. Києві. Проте, до митного органу повернувся лише перший аркуш проекту наказу та заява. Також, у даному листі зазначено, що з метою з'ясування причин неповернення другого аркуша проекту наказу "Про призначення ОСОБА_2", митниця направила до УВБ ГУ ДФС у м. Києві відповідний запит.

Із запиту Київської міської митниці ДФС від 09.06.2016 №1591/7/26-70-04 вбачається, що митний орган просив начальника УВБ ГУ ДФС у м. Києві Лепеху А.В. надати інформацію щодо причини неповернення другого аркуша проекту наказу Київської міської митниці ДФС "Про призначення ОСОБА_2".

На вказаний запит начальник Управління внутрішньої безпеки Головного управління ДФС надав відповідь від 22.06.2016 №13948/10/26-15-22-22, в якій повідомлялось, що усі нормативні документи, які подавались на погодження, повернуті з підписами до Київської міської митниці ДФС.

30 червня 2016 року позивач повторно звернувся до начальника Київської міської митниці ДФС із заявою про його призначення на посаду заступника начальника Управління організації митного контролю на умовах строкового трудового договору на час відпустки для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку ОСОБА_3 в порядку переведення з Апарату Верховної Ради України.

Київська міська митниця ДФС листом від 04.07.2016 №2586/8/26-70-04 повторно направила начальнику УВБ ГУ ДФС у м. Києві матеріали стосовно призначення ОСОБА_2 на посаду заступника начальника Управління організації митного контролю Київської міської митниці ДФС на умовах строкового трудового договору, на час відпустки для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку основного працівника, у порядку переведення з Апарату Верховної Ради України, а також заяву ОСОБА_2 та проект наказу про призначення.

Вказані матеріали були отримані Головним управлінням ДФС у м. Киві 05 липня 2016 року.

У зв'язку з відсутністю станом на 12.07.2016 проекту наказу щодо призначення ОСОБА_2 з погодженням, Київська міська митниця ДФС звернулась до начальника УВБ ГУ ДФС у м. Києві Лепехи А.В. із запитом від 12.07.2016 №1944/7/26-70-07 про повернення погодженого проекту наказу щодо призначення ОСОБА_2 або надання інформації про причини непогодження.

Листом від 13.07.2016 №15723/10/26-15-22-22 заступник начальника управління внутрішньої безпеки ГУ ДФС у м. Києві надав відповідь Київській міській митниці ДФС, в якій повідомлялось, що за результатами вивчення матеріалів щодо призначення ОСОБА_2 на посаду заступника начальника Управління організації митного контролю Київської міської митниці ДФС на умовах строкового трудового договору, на час відпустки для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку основного працівника, на підставі Інструкції щодо застосування комп'ютерних поліграфів у роботі Міністерства доходів і зборів України, затвердженої наказом Міністерства доходів і зборів України від 02.08.2013 №329, пропонується вказаному кандидату пройти добровільне психофізичне інтерв'ю із використанням поліграфу.

В подальшому, як зазначає відповідач - Київська міська митниця ДФС, на адресу ОСОБА_2 був направлений лист від 19.07.2016 №4849/10/26-70-04, згідно з яким останнього було повідомлено про те, що за результатами вивчення матеріалів щодо його призначення, йому пропонується пройти добровільне психофізичне інтерв'ю із використанням поліграфу. Також, вказаним листом було направлено на адресу позивача копію листа УВБ ГУ ДФС у м. Києві від 13.07.2016 №15723/10/26-15-22 для ознайомлення та прийняття рішення.

Однак, в матеріалах справи відсутні будь-які докази щодо вручення позивачу листа від 19.07.2016 №4849/10/26-70-04.

Так, у грудні 2016 року адвокат позивача звернувся до Київської міської митниці ДФС із адвокатським запитом від 02.12.2016 №3 про надання інформації щодо призначення ОСОБА_2, чим передбачено проходження добровільного психофізичного інтерв'ю із використанням поліграфу, якою нормою діючого законодавства про працю, або про причини непогодження щодо призначення позивача на вищезазначеній посаді.

Київська міська митниця ДФС за результатами розгляду вказаного запиту направила на адресу адвоката позивача лист від 12.12.2016 №9469/10/26-70-04, в якому повідомила, що відповідно до п. 1.8 наказу ДФС від 02.10.2015 №747 керівництву органів ДФС необхідно надавати до підрозділів власної безпеки для проведення перевірки матеріали стосовно кандидатів на посади в апарат ДФС та її територіальні органи. Відповідно до п. 3.4.5.1 Регламенту Київської міської митниці ДФС, затвердженого наказом митниці від 05.01.2015 №01, проекти наказів про призначення погоджуються підрозділом внутрішньої безпеки ГУ ДФС у м. Києві. Листом Київської міської митниці ДФС від 04.07.2016 №2586/8/26-70-04 до УВБ ГУ ДФС у м. Києві повторно був направлений проект наказу разом з матеріалами стосовно призначення ОСОБА_2 на посаду заступника начальника Управління організації митного контролю Київської міської митниці ДФС на умовах строкового трудового договору, на час відпустки для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку основного працівника, у порядку переведення з Апарату Верховної Ради України. Станом на 12.12.2016 проект наказу Київської міської митниці ДФС та матеріали з УВБ ГУ ДФС у м. Києві до митниці не повертались. Інформація щодо причин не повернення проекту наказу або непогодження призначення в митниці відсутні. Листом митниці від 12.12.2016 №3907/7/26-70-04 до УВБ ГУ ДФС у м. Києві направлено запит щодо повернення погодженого наказу про призначення ОСОБА_2 разом з матеріалами або повернення непогодженого проекту наказу разом із матеріалами та надання інформації про причини такого непогодження.

У письмових запереченнях Київська міська митниця ДФС зазначила, що станом на 10.01.2017 відповідь на запит від 12.12.2016 №3907/7/26-70-04 від УВБ ГУ ДФС у м. Києві на адресу митниці не надходила. Проте, з невідомих митному органу причин та без аргументованих пояснень УВБ ГУ ДФС у м. Києві наказ про призначення ОСОБА_2 не погоджено та не направлено до Київської міської митниці ДФС.

В подальшому, 17.01.2017 Київською міською митницею ДФС надано суду відповідь начальника УВБ ГУ ДФС у м. Києві від 11.01.2017 №738/7/25-15-22-20, в якій зазначено, що управлінням внутрішньої безпеки 13.07.2016 за №15723/10/26-15-22-22 направлено лист на адресу Київської міської митниці ДФС, в якому було запропоновано ОСОБА_2 пройти добровільне психофізіологічне інтерв'ю із використанням поліграфа. Станом на 11.01.2017 в управлінні внутрішньої безпеки відсутня відповідь на даний лист із повідомленням інформації про згоду або відмову від проходження добровільного психофізіологічного інтерв'ю із використанням поліграфа ОСОБА_2

Однак, не погоджуючись із такою бездіяльністю відповідачів щодо не призначення ОСОБА_2 на посаду заступника начальника Управління організації митного контролю Київської міської митниці ДФС на умовах строкового трудового договору, на час відпустки для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку основного працівника, у порядку переведення з Апарату Верховної Ради України, останній звернувся з даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникла між сторонами, суд виходить з наступного.

Статтею 43 Конституції України кожному гарантовано право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку він вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 1 статтею 9 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правові засади і гарантії здійснення громадянами України права розпоряджатися своїми здібностями до продуктивної і творчої праці визначає Кодекс законів про працю України (далі - КЗпП України).

Відповідно до ст. 5-1 КЗпП України держава гарантує працездатним громадянам, які постійно проживають на території України, зокрема, правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Статтею 32 КЗпП України встановлено, що переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, а також переведення на роботу на інше підприємство, в установу, організацію або в іншу місцевість, хоча б разом з підприємством, установою, організацією, допускається тільки за згодою працівника, за винятком випадків, передбачених у статті 33 цього Кодексу та в інших випадках, передбачених законодавством

Згідно п. 5 ст. 36 КЗпП України підставами припинення трудового договору є: переведення працівника, за його згодою, на інше підприємство, в установу, організацію або перехід на виборну посаду.

Частиною п'ятою статті 24 КЗпП України передбачено, що особі, запрошеній на роботу в порядку переведення з іншого підприємства, установи, організації за погодженням між керівниками підприємств, установ, організацій, не може бути відмовлено в укладенні трудового договору.

При цьому, як зазначає сам відповідач - Київська міська митниця ДФС у своїх письмових запереченнях, після звільнення працівника у зв'язку з переведенням його на роботу на інше підприємство (п. 5 ст. 36 КЗпП України) такий працівник має бути прийнятий на роботу на підприємство, на яке його запрошено, з першого робочого дня наступного дня звільнення з попереднього місця роботи, якщо не було обумовлено іншої дати.

Матеріалами справи підтверджується, що 19 квітня 2016 року згідно наказу Апарату Верховної Ради України від 15.04.2016 №748-п ОСОБА_2 звільнений з посади помічника-консультанта народного депутата України ОСОБА_4 в порядку переведення для подальшої роботи в Київській міській митниці ДФС згідно з п. 5 ст. 36 Кодексу законів про працю України.

Підставою для прийняття вказаного наказу був лист Київської міської митниці ДФС від 14.04.2016 №4/4/26-70-04, згідно з яким начальник Київської міської митниці ДФС Піковський І.О. просив Апарат Верховної Ради України розглянути питання щодо звільнення в порядку переведення до Київської міської митниці ДФС помічника-консультанта народного депутата України ОСОБА_4 ОСОБА_2 та у разі позитивного вирішення питання по суті звільнити ОСОБА_2 згідно пункту 5 статті 36 КЗпП України в порядку переведення для подальшої роботи в Київській митниці ДФС.

19 квітня 2016 року ОСОБА_2 звернувся до начальника Київської міської митниці ДФС із заявою про його призначення на посаду заступника начальника Управління організації митного контролю на умовах строкового трудового договору на час відсутності у зв'язку з вагітністю та пологами ОСОБА_3 в порядку переведення з Апарату Верховної Ради України.

Однак, як встановлено судом, позивач не був призначений на посаду заступника начальника Управління організації митного контролю Київської міської митниці ДФС у визначені чинним законодавством строки.

З приводу доводів УВБ ГУ ДФС у м. Києві, що позивача не призначено на вказану посаду, оскільки він не пройшов інтерв'ю із застосуванням поліграфа, суд зазначає наступне.

Так, наказом Міністерства доходів і зборів України від 02.08.2013 №329 "Про використання поліграфів у діяльності Міністерства доходів і зборів України та його територіальних органів", зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 11.10.2013 за №1748/24280, затверджено Інструкцію щодо застосування комп'ютерних поліграфів у роботі Міністерства доходів і зборів України (далі - Наказ №329), яка визначає основні напрями, принципи та умови використання поліграфів.

Згідно ч. 2 Розділу ІІІ Наказу №329 "Сфери можливого використання поліграфа в діяльності Міндоходів та його територіальних органів" перевірки кандидатів із використанням поліграфа можуть проводитися в процесі вирішення питань щодо прийому особи на роботу (службу) до Міндоходів, його територіальних органів, підпорядкованих установ та організацій.

Використання поліграфа у роботі з кандидатами здійснюється за допомогою основних блоків тестів для отримання інформації про: анкетні дані, що приховуються або викривлені; наявність алкогольної або наркотичної залежності; прояви девіантної поведінки та їх особливості; конфліктні зони особистості, схильність до суїциду; приховані мотиви вступу (переходу, поновлення) на службу (роботу), навчання; кримінальне минуле, зв'язки з криміналітетом.

При цьому, пунктом 2 Розділу І Наказу №329 визначено, що психофізіологічне інтерв'ю із застосуванням поліграфа - опитування з використанням комп'ютерного технічного засобу (поліграфа), під час якого здійснюється аналіз (оцінка) динаміки психофізіологічних реакцій опитуваної особи у відповідь на психологічні стимули, задані у вигляді варіантів відповідей, предметів, схем, фото тощо.

Згідно п. 3 Розділу І Наказу №329 метою проведення опитування є отримання ймовірної та орієнтувальної інформації, яку іншим шляхом отримати неможливо, для її використання в діяльності щодо попередження та виявлення корупційних та інших протиправних дій з боку працівників, гарантування їх безпеки та захисту від незаконних посягань, пов'язаних із виконанням службових обов'язків, зняття з них безпідставних звинувачень або підозр.

У той же час, пунктом 6 Розділу І Наказу №329 передбачено, що підставою для необхідності застосування поліграфа є документально підтверджені сумніви у правдивості інформації, що надається особою щодо обставин, які є предметом розслідування або перевіряються у встановленому законодавством порядку службовими (посадовими) особами Міндоходів, його територіальних органів та належать до сфер, визначених у розділі ІІІ цієї Інструкції, коли іншим шляхом отримати будь-які відомості щодо них неможливо.

Однак, ГУ ДФС у м. Києві не надано суду будь-яких доказів того, що у нього є документально підтверджені сумніви у правдивості інформації, яка була надана позивачем для призначення його на посаду заступника начальника Управління організації митного контролю Київської міської митниці ДФС.

Крім того, суд звертає увагу на те, що дане опитування із застосуванням поліграфу не є обов'язковим при вирішенні питання щодо прийому особи на роботу до митного органу.

Інших причин відмови позивачу у призначенні на посаду відповідачами не наведено.

Отже, враховуючи встановлені обставини, суд вважає, що такі доводи УВБ ГУ ДФС у м. Києві не можуть вважатись беззаперечним аргументом правомірності щодо не призначення позивача на посаду заступника начальника Управління організації митного контролю Київської міської митниці ДФС, оскільки наявні матеріали справи містять докази щодо своєчасного звернення позивача до роботодавця для забезпечення працевлаштування, що узгоджується з вимогами чинного законодавства, та не містять підстав для відмови в прийнятті на роботу.

Крім того, суд звертає увагу на те, що згідно листа Міністерства соціальної політики України від 25.09.2013 №175/06/186-13, для припинення трудового договору в порядку переведення та захисту прав працівника власник або уповноважений ним орган підприємства, куди переводиться працівник, повинен подати відповідний лист-запит власнику або уповноваженому ним органу підприємства, на якому працює працівник, з проханням звільнити його з роботи на підставі переведення згідно з п. 5 ст. 36 КЗпП України.

У листі-запиті доцільно зазначити строк, в який просять звільнити працівника. Це підтверджуватиме зобов'язання про прийняття на роботу в порядку переведення у вказаний в документі термін. Відсутність у листі-запиті строку звільнення може призвести до виникнення трудових спорів. Лист-запит, як правило, видається працівникові або надсилається на інше підприємство поштою.

У разі згоди власника або уповноваженого ним органу підприємства, на якому працює працівник, на припинення з останнім трудового договору за п. 5 ст. 36 КЗпП України на підставі переведення працівнику необхідно подати відповідну заяву з проханням звільнити його з роботи. Прийняття на іншу роботу здійснюється теж на підставі відповідної заяви працівника з проханням прийняти на роботу в порядку переведення. Припинення трудового договору і прийняття на роботу мають бути оформлені наказами чи розпорядженнями відповідних власників підприємств або уповноважених ними органів про звільнення працівника з попереднього місця роботи та про прийняття його на нове місце роботи в порядку переведення з посиланням на п. 5 ст. 36 КЗпП України у погоджений сторонами строк.

Між звільненням і прийняттям на роботу зазвичай перерви бути не повинно.

Так, відповідно до п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 №9 "Про практику розгляду судами трудових спорів" у разі обґрунтованості позову суд своїм рішенням зобов'язує власника або уповноважений ним орган укласти трудовий договір з особою, запрошеною на роботу в порядку переведення, з першого робочого дня (наступного після дня звільнення з попереднього місця роботи), якщо не було обумовлено іншої дати. З іншими особами договір про прийняття на роботу укладається з дня їх звернення до власника або уповноваженого ним органу.

Відповідні положення щодо обов'язковості направлення листа-запиту (клопотання) нового роботодавця за місцем роботи працівника кореспондують з судовою практикою. Згідно правової позиції Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ (висловленої в ухвалі від 25.09.2013 №6-34205св13), для звільнення за п.5 ст.36 КЗпП України необхідне клопотання власника того підприємства, установи, організації, куди працівник переводиться. Працівник повинен подати заяву власникові підприємства (установи, організації), з якого він звільняється, оскільки закон вимагає згоди власника на припинення трудового договору в порядку переведення на інше підприємство, в іншу установу, організацію.

Частиною п'ятою статті 24 КЗпП України передбачено, що особі, запрошеній на роботу в порядку переведення з іншого підприємства, установи, організації за погодженням між керівниками підприємств, установ, організацій, не може бути відмовлено в укладенні трудового договору.

Відповідно до статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України суд може прийняти іншу постанову, яка б гарантувала дотримання і захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Таким чином, суд приходить до висновку, що відповідачами допущено протиправну бездіяльність щодо неприйняття ОСОБА_2 на посаду заступника начальника Управління організації митного контролю Київської міської митниці ДФС на умовах строкового трудового договору на час відсутності у зв'язку з вагітністю та пологами ОСОБА_3 в порядку переведення із Апарату Верховної Ради України з 20.04.2016, у зв'язку з чим у Київської міської митниці ДФС виникає обов'язок прийняти ОСОБА_2 на роботу на посаду заступника начальника Управління організації митного контролю Київської міської митниці ДФС на умовах строкового трудового договору на час відсутності у зв'язку з вагітністю та пологами ОСОБА_3 в порядку переведення із Апарату Верховної Ради України з 20.04.2016.

Відповідно до п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 №9 "Про практику розгляду судами трудових спорів" якщо внаслідок відмови у прийнятті на роботу або несвоєчасного укладення трудового договору працівник мав вимушений прогул, його оплата провадиться стосовно до правил ч. 2 ст. 235 КЗпП про оплату вимушеного прогулу незаконно звільненому працівникові.

Так, частиною 2 статті 235 КЗпП України визначено, що при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Верховний Суд України у постанові від 14 січня 2014 року (справа №21-395а13) зазначив, що суд, ухвалюючи рішення про поновлення на роботі, має вирішити питання про виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу, визначивши при цьому розмір такого заробітку за правилами, закріпленими у Порядку.

Постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року №100 затверджено Порядок обчислення середньої заробітної плати (далі - Порядок №100).

Згідно з пунктом 2 Порядку №100 середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата.

Відповідно до пункту 5 Порядку №100 нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

Згідно з пунктом 8 Порядку №100 нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

У разі коли середня місячна заробітна плата визначена законодавством як розрахункова величина для нарахування виплат і допомоги, вона обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати, розрахованої згідно з абзацом першим цього пункту, на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді.

Відповідно до листа Мінсоцполітики України від 20.07.2015 №10846/0/14-15/13 "Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2016 рік" кількість робочих днів в квітні 2016 року становить 21 день, в травні 2016 року - 19 днів, в червні 2016 року - 20 днів, в липні 2016 року - 21 день, в серпні 2016 року - 22 дні, у вересні 2016 року - 22 дні, в жовтні 2016 року - 20 днів, в листопаді 2016 року - 22 дні, в грудні 2016 року - 22 дні.

Відповідно до листа Мінсоцполітики України від 05.08.2016 №11535/0/14-16/13 "Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2017 рік" кількість робочих днів в січні 2017 року становить 20 днів, в лютому 2017 року - 20 днів.

Отже, враховуючи норми тривалості робочого часу на 2016-2017 роки, період вимушеного прогулу позивача складає 206 робочих днів та обраховується починаючи з першого дня, коли позивач повинен був прийнятий на роботу - з 20 квітня 2016 року по 14 лютого 2017 року включно (дата прийняття судом рішення про поновлення позивача на посаді).

Як вбачається з довідки Київської міської митниці ДФС від 10.01.2017 №10, середньоденна заробітна плата позивача мала становити 395,27 грн.

Враховуючи, що кількість днів вимушеного прогулу складає 206 робочих днів, середній заробіток позивача за час вимушеного прогулу становить 81425,62 грн. (395,27 грн. х 206 робочих дня), який підлягає стягненню на його користь з Київської міської митниці ДФС. При цьому, середня заробітна плата за один місяць складає 8300,67 грн.

Відповідно до ст. 267 Кодексу адміністративного судочинства України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, має право зобов'язати суб'єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Отже, судовий контроль за виконанням судових рішень в адміністративних справах здійснюється з метою реалізації завдань адміністративного судочинства. Суд займає активну позицію не лише під час вирішення публічно-правового спору, але й після набрання судовим рішенням законної сили.

У Рішенні від 30.06.2009 №16-рп/2009 Конституційний Суд України зазначив, що метою судового контролю є своєчасне забезпечення захисту та охорони прав і свобод людини і громадянина, та наголосив, що виконання всіма суб'єктами правовідносин приписів, викладених у рішеннях суду, які набрали законної сили, утверджує авторитет держави як правової (абзац перший підпункту 3.2 пункту 3, абзац другий пункту 4 мотивувальної частини).

У рішенні Європейського суду з прав людини від 19.03.1997 у справі "Горнсбі проти Греції" суд підкреслив, що виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватись як складова частина судового розгляду. Здійснення права на звернення до суду з позовом стосовно його прав та обов'язків цивільного характеру було б ілюзорним, якби внутрішня правова система допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов'язкову силу, не виконувалося б на шкоду однієї зі сторін (п.40).

Оскільки дане рішення суду, зокрема, має зобов'язальний характер, а обставини, встановлені під час розгляду справи, дають суду обґрунтовані підстави вважати, що митний орган може ухилятись від його виконання, суд вважає за необхідне встановити контроль за виконанням постанови у даній справі шляхом зобов'язання Київської міської митниці ДФС у десятиденний строк з часу набрання даним рішенням законної сили подати до суду звіт про його виконання.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 11 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і доведенні перед судом їх переконливості.

Частиною 1 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Відповідно до частини 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

На виконання цих вимог відповідачі, як суб'єкти владних повноважень, не надали суду жодних доказів, які спростовували б твердження позивача, а відтак, не довели правомірності своїх дій щодо відмови у прийнятті на роботу позивача.

При цьому, відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Згідно статті 8 Кодексу адміністративного судочинства України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визначаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Таким чином, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України, доказів, наявних в матеріалах справи, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та вважає їх такими, що підлягають задоволенню.

Керуючись статтею 124 Конституції України, статтями 8, 11, 69, 70, 71, 86, 128, 158-163, 167, 267 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність Київської міської митниці Державної фіскальної служби, Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві щодо неприйняття ОСОБА_2 на посаду заступника начальника Управління організації митного контролю Київської міської митниці ДФС на умовах строкового трудового договору на час відсутності у зв'язку з вагітністю та пологами ОСОБА_3 в порядку переведення із Апарату Верховної Ради України з 20 квітня 2016 року.

Зобов'язати Київську міську митницю Державної фіскальної служби прийняти ОСОБА_2 на роботу на посаду заступника начальника Управління організації митного контролю Київської міської митниці ДФС на умовах строкового трудового договору на час відсутності у зв'язку з вагітністю та пологами ОСОБА_3 в порядку переведення із Апарату Верховної Ради України з 20 квітня 2016 року.

Стягнути з Київської міської митниці Державної фіскальної служби на користь ОСОБА_2 суму середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу за період з 20.04.2016 по 14.02.2017 включно в розмірі 81425,62 грн. (вісімдесят одна тисяча чотириста двадцять п'ять грн. 62 коп.).

Зобов'язати Київську міську митницю Державної фіскальної служби надати суду звіт про виконання судового рішення у десятиденний строк з дня набрання судовим рішенням законної сили.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано в установлені строки. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на постанову суду подається до Київського апеляційного адміністративного суду через Київський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Василенко Г.Ю.