Справа № 214/3767/16-а(2-а/214/111/16)
Суддя: Богданенко І.Ю.
Дата ухвалення: 2017-02-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

14 лютого 2017 року справа № 214/3767/16-а

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Богданенка І.Ю.,

суддів: Уханенка С.А. Дадим Ю.М. ,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_1

на постанову Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 21 грудня 2016 року

у справі №214/3767/16-а

за позовом ОСОБА_1 до інспектора патрульної роти №3 батальйону №3 Управління патрульної поліції в місті Кривому Розі Департаменту патрульної поліції про визнання протиправними дій та скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення,-

ВСТАНОВИВ:

У липні 2016 року ОСОБА_1 звернувся у Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області з адміністративним позовом до інспектора роти №3 батальйону №3 в м. Кривому Розі Департаменту патрульної поліції Цьоми Віталія Володимировича про визнання протиправними дій щодо розгляду справи про адміністративне правопорушення й скасування та визнання нечинною постанови серії ПС2 №751904 від 28 червня 2016 року про притягнення до адміністративної відповідальності.

Постановою Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 21 грудня 2016 року відмовлено у задоволенні позовних вимог.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального права, недоведеність обставин, які суд вважає встановленими, просить скасувати оскаржувану постанову та прийняти нову, якою задовольнити позовні вимоги.

У письмових запереченнях відповідач просить залишити апеляційну скаргу без задоволення.

Перевіривши матеріали справи, оцінивши доводи апеляційної скарги та правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню виходячи із наступного.

Згідно з постановою про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ПС2 № 751904 ОСОБА_1 28 червня 2016 року о 16.40 годині керував автомобілем Daewoo Lanos TF69Y, номерний знак НОМЕР_1, під час руху в м. Кривому Розі по вул. Переяславська, буд. 2 не був пристебнутий ременем безпеки, чим порушив вимоги підпункту в пункту 2.3 Правил дорожнього руху України та скоїв правопорушення передбачене частиною 5 статті 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення (а.с. 9).

До позивача застосоване адміністративне стягнення у вигляді штрафу у сумі 51 гривня.

За доводами ОСОБА_1, 28 червня 2016 року він підійшов до свого автомобіля, який знаходився на перехресті вул. Переяславської та Добролюбова у м. Кривому Розі та у цей час до позивача звернулися співробітники поліції. Після пред'явлення необхідних документів, позивач на автомобілі розпочав рух для виїзду з місця паркування, але був зупинений співробітниками поліції, які пояснили підставу для зупинки - керування транспортним засобом з не пристебнутим ременем безпеки. Позивач повідомив відповідачу про те, що рухався на автомобілі із пристебнутим ременем безпеки, але незважаючи на заперечення, відповідач прийняв постанову у справі про адміністративне правопорушення.

При ознайомлені з відеозаписом події, позивач звернув увагу відповідача, що записом не підтверджується факт керування транспортним засобом з не пристебнутим ременем безпеки, з чим і погодився відповідач, проте пояснив, що при перегляді запису в більшому форматі, порушення буде видно.

Також, позивач вказує, що справу про адміністративне правопорушення відповідач безпідставно розглянув на місці вчинення, а не за місцезнаходженням органу, уповноваженого законом розглядати справу про адміністративне правопорушення.

Наполягаючи на правомірності притягнення позивача до адміністративної відповідальності, відповідач стверджує про вчинення правопорушення позивачем - керування транспортним засобом з не пристебнутим ременем безпеки, що зафіксовано зйомкою нагрудної камери.

Відмову у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції обґрунтував тим, що відповідач наданими поясненнями та протоколом про адміністративне правопорушення, спростував доводи позивача та довів законність оскаржуваної постанови.

Суд апеляційної інстанції не погоджується з позицією суду першої інстанції.

Згідно з частиною 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 5 статті 14 Закону України «Про дорожній рух», учасники дорожнього руху зобов'язані: знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху; створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам; виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух; не створювати перешкод для проїзду спеціалізованого санітарного транспорту бригад екстреної (швидкої) медичної допомоги, який рухається з включеними проблисковим маячком та спеціальним звуковим сигналом; у випадках, визначених Законом України «Про екстрену медичну допомогу», надавати необхідну домедичну допомогу та вживати всіх можливих заходів для забезпечення надання екстреної медичної допомоги, у тому числі потерпілим внаслідок дорожньо-транспортних пригод.

Охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов'язків, відповідальності перед суспільством є завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Частиною 5 статті 121 Кодексу України про адміністративні правопорушення передбачено, що порушення правил користування ременями безпеки або мотошоломами тягне за собою накладення штрафу в розмірі трьох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до підпункту «в» пункту п.2.3 Правил дорожнього руху України, для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов'язаний на автомобілях, обладнаних засобами пасивної безпеки (підголовники, ремені безпеки), користуватися ними і не перевозити пасажирів, не пристебнутих ременями безпеки. Дозволяється не пристібатися особі, яка навчає водінню, якщо за кермом учень, а в населених пунктах, крім того, водіям-інвалідам, водіям і пасажирам оперативних та спеціальних транспортних засобів і таксі.

Згідно з частиною 1 статті 251 Кодексу України про адміністративні правопорушення, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото - і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Суд апеляційної інстанції вважає посилання суду першої інстанції на протокол про адміністративне правопорушення, як на доказ у справі помилковим, оскільки такий протокол не складався, що не заперечується сторонами, в матеріалах справи протокол відсутній, в оскаржуваній постанові про притягнення до адміністративної відповідальності посилання на нього не міститься.

Також, суд апеляційної критично відноситься до показань свідків, допитаних судом першої інстанції, оскільки свідок ОСОБА_4 (брат позивача) підтвердив позицію позивача у спірних відносинах, а свідок ОСОБА_5 (здійснював патрулювання в одному екіпажі з відповідачем) підтвердив позицію відповідача.

Отже, показання допитаних свідків у цій справі не можуть бути єдиним доказом вчинення або не вчинення правопорушення.

Частиною 2 статті 71 Кодексом адміністративного судочинства України, фактично встановлена презумпція вини суб'єкта владних повноважень, що означає його обов'язок довести правомірність свого рішення, дій чи бездіяльності та спростувати твердження позивача про порушення його прав, свобод чи інтересів.

Позивач заперечує той факт, що під час керування автомобілем він не був пристебнутий ременем безпеки.

Відповідач зазначив, що на час розгляду справи судом першої інстанції відеозапис з нагрудної камери (відеорегістратора), яким зафіксоване правопорушення, у зв'язку із закінченням терміну зберігання, видалений з серверу.

Отже, відповідачем доказів на підтвердження факту порушення позивачем частини статті 121 Кодексу України про адміністративні правопорушення не надано, будь-яких інших доводів в спростування тверджень позивача не наведено.

Враховуючи фактичні обставини справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що відповідач не довів правомірності прийнятої постанови щодо порушення позивачем вимог підпункту «в» пункту 2.3 Правил дорожнього руху України, тобто вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 5 статті 121 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Таким чином, склад адміністративного правопорушення, що викладений відповідачем у постанові у справі про адміністративне правопорушення серії ПС2 №751904 від 28 червня 2016 року, не підтверджується фактичними даними та належними доказами, що в сукупності є підставою для скасування постанови про адміністративне правопорушення та задоволення позовних вимог в цій частині.

Разом з цим, з урахуванням підстав та обґрунтування адміністративного позову, скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності охоплює та забезпечує судовий захист прав та інтересів позивача у спірних відносинах, з зв'язку з чим позовні вимоги в іншій частині задоволенню не підлягають.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що судом першої інстанції ухвалено рішення при неповному з'ясуванні обставин справи, що призвело до неправильного вирішення справи, з порушенням норм матеріального права, що є підставою для скасування постанови суду з прийняттям нової постанови про часткове задоволення позовних вимог.

Керуючись статтями 196, 198, 202, 205, 206, 212 Кодексу адміністративного судочинства України,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Постанову Саксаганського районного суду м.Кривого Рогу від 21 грудня 2016 року - скасувати.

Позовні вимоги задовольнити частково.

Скасувати постанову, прийняту інспектором патрульної роти №3 батальйону №3 Управління патрульної поліції в місті Кривому Розі Департаменту патрульної поліції Цьомою Віталієм Володимировичем, серії ПС2 № 751904 від 28 червня 2016 року у справі про адміністративне правопорушення, передбачене частиною 5 статті 121 Кодексу України про адміністративні правопорушення, якою застосовано адміністративне стягнення до ОСОБА_1 у вигляді штрафу у сумі 51 грн.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів.

Головуючий суддя І.Ю. Богданенко

суддя С.А. Уханенко

суддя Ю.М. Дадим