Справа № 825/370/17
Суддя: Клопот С.Л.
Дата ухвалення: 2017-03-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 березня 2017 року Чернігів Справа № 825/370/17

Чернігівський окружний адміністративний суд у колегіальному складі:

Головуючого судді Клопот С.Л.

суддів: Падій В.В., Лобана Д.В.,

за участю секретаря Роговець М.О.,

позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії , -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Державної казначейської служби України та просить:

1. Визнати протизаконними дії Державної казначейської служби України щодо відмови виконати приписи статті 5 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» про нарахування компенсації за несвоєчасне виконання рішення Деснянського районного суду міста Чернігова від 6 квітня 2016 року із змінами внесеними 23 травня 2016 року постановою Апеляційного суду Чернігівської області.

2. Визнати протизаконними дії Державної казначейської служби України щодо відмови виконати приписи законодавства України щодо нарахування і виплати інфляційних втрат частини доходів у зв'язку з порушенням строку виконання рішення Деснянського районного суду міста Чернігова від 6 квітня 2016 року із змінами внесеними 23 травня 2016 року постановою Апеляційного суду Чернігівської області.

3. Зобов'язати Державну казначейську службу України відповідно до статті 5 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» провести нарахування і забезпечити виплату компенсації в розмірі трьох відсотків річних від 10000 гривень за несвоєчасне виконання рішення Деснянського районного суду міста Чернігова від 6 квітня 2016 року із змінами внесеними 23 травня 2016 року постановою Апеляційного суду Чернігівської області що нараховуватиметься з часу закінчення тримісячного строку 13 вересня 2016 року і до дати повного розрахунку.

4. 3обов'язати Державну казначейську службу України провести нарахування і здійснити виплату інфляційних втрат частини доходів, що нараховуватиметься від 10000 гривень з часу закінчення тримісячного строку 13 вересня 2016 року і до дати повного розрахунку у зв'язку з порушенням строку виконання рішення Деснянського районного суду міста Чернігова від 6 квітня 2016 року із змінами внесеними 23 травня 2016 року постановою Апеляційного суду Чернігівської області.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що відмовляючись виконати приписи статті 5 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» про нарахування компенсації за несвоєчасне виконання рішення Деснянського районного суду міста Чернігова від 6 квітня 2016 року із змінами внесеними 23 травня 2016 року постановою Апеляційного суду Чернігівської області та виконати приписи законодавства України щодо нарахування і виплати інфляційних втрат частини доходів у зв'язку з порушенням строку виконання вказаного судового рішення, відповідач порушив вимоги чинного законодавства, та його право на отримання відповідних компенсацій.

Позивач в судовому засіданні позов підтримав та просив його задовольнити в повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце судового розгляду повідомлений належним чином. До суду надійшли заперечення на позовну заяву від відповідача, в яких він просить відмовити в задоволенні позову.

Суд вважає за можливе розглянути справу без його участі.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, заслухавши пояснення позивача, суд вважає позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Постановою Чернігівського окружного адміністративного суду від 14.05.2015, у справі за позовом ОСОБА_1 до Департаменту соцзахисту населення та Чернігівської облдержадміністрації про визнання протиправними дій бездіяльності, визнання протиправними і скасування рішень та зобов'язання вчинити дії, позов було задоволено частково.

Визнано протиправними бездіяльність Чернігівської обласної державної адміністрації у зв'язку з тим, що заяви про встановлення статусу потерпілих від Чорнобильської катастрофи дітям учасника ліквідації аварії на ЧАЕС ОСОБА_1 - ОСОБА_2 та ОСОБА_3 тривалий час до комісії не подавались і не були розглянуті згідно законодавства України.

Визнано протиправними дії Чернігівської обласної державної адміністрації в особі комісії із встановлення статусу постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи при Чернігівській обласній державній адміністрації стосовно відмови у наданні статусу потерпілих від Чорнобильської катастрофи дітям учасника ліквідації аварії на ЧАЕС ОСОБА_1 - ОСОБА_2 та ОСОБА_3.

Визнано протиправними бездіяльність і дії Чернігівської обласної державної адміністрації в особі комісії із встановлення статусу постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи при Чернігівській обласній державній адміністрації стосовно відмови у наданні статусу потерпілих від Чорнобильської катастрофи дітям учасника ліквідації аварії на ЧАЕС ОСОБА_1 - ОСОБА_2 та ОСОБА_3.

Визнано протиправним та скасувати рішення Чернігівської обласної державної адміністрації в особі комісії із встановлення статусу постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи при Чернігівській обласній державній адміністрації оформлене протоколами №15 від 6.8.2008р., № 18 від 18.6.2009р., в яких відмовлено у встановленню статусу дітей потерпілих від Чорнобильської катастрофи дітям учасника ліквідації аварії на ЧАЕС ОСОБА_1 - ОСОБА_2 та ОСОБА_3.

Визнано протиправним та скасувати рішення Чернігівської обласної державної адміністрації в особі комісії із встановлення статусу постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи при Чернігівській обласній державній адміністрації оформлене протоколом №5 від 02.04.2010р., в яких відмовлено у розгляді заяви ОСОБА_1 щодо надання статусу дітей потерпілих від Чорнобильської катастрофи дітям учасника ліквідації аварії на ЧАЕС ОСОБА_1 - ОСОБА_2 та ОСОБА_3.

Визнано протиправними бездіяльність Чернігівської обласної державної адміністрації у зв'язку з неповідомленням про час і місце засідання комісії і не надсилання копій рішень від 06.08.2009р. та від 02.04.2010р. комісії із встановлення статусу постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи при Чернігівській обласній державній адміністрації.

Зобов'язано Чернігівську обласну державну адміністрацію вжити заходи щодо належного розгляду та прийняття рішення стосовно встановлення статусу дітей потерпілих від Чорнобильської катастрофи дітям учасника ліквідації аварії на ЧАЕС ОСОБА_1 - ОСОБА_2 та ОСОБА_3 з 06.08.2008р.

Зобов'язано Чернігівську обласну державну адміністрацію видати посвідчення встановленого зразка потерпілих від Чорнобильської катастрофи дітям учасника ліквідації аварії на ЧАЕС ОСОБА_1 - ОСОБА_2 та ОСОБА_3 з 06.08.2008р.

В іншій частині позову відмовлено.

Зазначена постанова суду була оскаржена в апеляційному порядку.

23 травня 2016 року, постановою Апеляційного суду Чернігівської області рішення Деснянського районного суду міста Чернігова від 6 квітня 2016 року було змінено, зокрема, на користь ОСОБА_1 стягнуто на відшкодування моральної шкоди за рахунок коштів Державного бюджету України 10 000 грн. шляхом списання Державною казначейською службою України коштів з єдиного казначейського рахунку з врахуванням положень Порядку виконання рішень про стягнення коштів з державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 року № 845 з наступними змінами".

Рішення набрало законної сили.

Позивач, отримавши виконавчий лист щодо відшкодування моральної шкоди, подав його до примусового виконання 13 червня 2016 року, що підтверджується копією заяви (а.с. 13) з відміткою про час її прийняття.

Згідно платіжного доручення № 779 від 26 грудня 2016 року сума моральної шкоди була перерахована на рахунок позивача, що підтверджується копією платіжного доручення (а.с. 18).

28 грудня 2016 року на пенсійну картку «Ощадбанк України» позивач отримав 10 000 грн.

Тобто, період примусового виконання рішення суду, в частині стягнення суми моральної шкоди, продовжувався з 13.06. по 26.12.2016.

Тримісячний строк виконання судового рішення сплив 14 вересня 2016 року.

Виконання судового рішення тривало 197 днів - 6 місяців і 15 днів.

Статтею 5 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» від 5 червня 2012 року № 4901-VI передбачено, що у разі якщо центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, протягом трьох місяців не перерахувала кошти за рішенням суду про стягнення коштів, крім випадку, зазначеного в частині четвертій статті 4 цього Закону, стягувачу виплачується компенсація в розмірі трьох відсотків річних від несплаченої суми за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

Компенсація за порушення строку перерахування коштів за рішенням суду про стягнення коштів з державного органу нараховується центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів.

04 січня 2017 року позивач звернувся до ДКС України із заявою про нарахування і виплату компенсації за несвоєчасне виконання рішення суду.

Листом від 02.02.2017р. №3-13/889-2042 ДКС позивачу було відмовлено у нарахуванні компенсації за несвоєчасне виконання судового рішення із посиланням на те, що норми Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» поширюються виключно на випадки виконання рішень суду про стягнення коштів безпосередньо з державних органів, державних підприємств, установ, організацій.

Тобто відповідачем не було виконано приписи статті 5 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» про нарахування компенсації за несвоєчасне виконання судового рішення.

За таких підстав суд вважає доведеним, що дії Державної казначейської служби України, в частині не виконання вимог статті 5 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» про нарахування компенсації за несвоєчасне виконання рішення Деснянського районного суду міста Чернігова від 6 квітня 2016 року та постанови Апеляційного суду Чернігівської області від 23 травня 2016 року по цивільній справі № 750/1705/16-ц за позовом ОСОБА_1 до Чернігівської обласної Державної адміністрації, Державного казначейства України про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, зобов'язання вчинити дії, є не правомірними та Державну казначейську службу України відповідно до статті 5 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» необхідно зобов'язати провести нарахування і забезпечити виплату компенсації ОСОБА_1 в розмірі трьох відсотків річних за несвоєчасне виконання рішення Деснянського районного суду міста Чернігова від 6 квітня 2016 року та постанови Апеляційного суду Чернігівської області від 23 травня 2016 року по цивільній справі № 750/1705/16-ц про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, зобов'язання вчинити дії.

В частині зобов'язання відповідача провести нарахування і здійснити виплату інфляційних втрат частини доходів позивача у відповідності до ст.625 ЦК України, у зв'язку з невиконанням судового рішення, суд зазначає наступне.

Частиною першою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, визначено, що завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Згідно з частиною другою статті 21 Кодексу адміністративного судочинства України вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб'єктів публічно-правових відносин, розглядаються адміністративним судом, якщо вони заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір. Інакше вимоги про відшкодування шкоди вирішуються судами в порядку цивільного або господарського судочинства.

Загальні підстави відшкодування шкоди визначені Цивільним кодексом України.

Відповідно до частини 1 статті 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Відповідно до частин 3, 5 статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки можуть виникати з рішення суду.

Відповідно до статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Таким чином, вказана стаття встановлює міру відповідальності боржника перед кредитором за несвоєчасне виконання ним своїх зобов'язань.

Так, судом встановлено, що постановою Апеляційного суду Чернігівської області рішення Деснянського районного суду міста Чернігова від 6 квітня 2016 року було змінено.

На користь ОСОБА_1 стягнуто на відшкодування моральної шкоди за рахунок коштів Державного бюджету України 10 000 грн. шляхом списання Державною казначейською службою України коштів з єдиного казначейського рахунку з врахуванням положень Порядку виконання рішень про стягнення коштів з державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 року № 845 з наступними змінами".

Відповідно до статті 3 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється Державною казначейською службою України в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

Порядок виконання рішень судів про стягнення коштів з держаних органів, передбачений постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 №845 «Про затвердження Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників» (далі - Порядок).

Відповідно до п. 24 Порядку стягувачі, на користь яких прийняті рішення про стягнення коштів з рахунків боржника, подають до органу Казначейства, в якому обслуговується боржник, документи, зазначені у пункті 6 цього Порядку.

Підпунктом 2 пункту 25 Порядку передбачено, що у разі наявності у боржника окремої бюджетної програми для забезпечення виконання рішень суду безспірне списання коштів з боржника (виконання рішень суду про стягнення коштів з боржника) здійснюється лише за цією бюджетною програмою. При цьому пункти 24 - 34 цього Порядку застосовуються лише щодо зазначеної бюджетної програми.

Суд зазначає, що до майнових відносин, заснованих на адміністративному або іншому владному підпорядкуванні однієї сторони другій стороні, а також до податкових, бюджетних відносин цивільне законодавство не застосовується, якщо інше не встановлено законом.

Стаття 625 ЦК України розміщена в розділі «Загальні положення про зобов'язання» книги 5 цього Кодексу і визначає загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов'язання та поширює свою дію на всі види зобов'язань, якщо інше не передбачено спеціальними нормами, що регулюють суспільні правовідносини з виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов'язань.

Частиною другою статті 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

При розгляді справ про передбачену статтею 625 ЦК України відповідальність за порушення грошового зобов'язання слід з'ясувати: чи існує зобов'язання між сторонами, чи це зобов'язання є грошовим, чи доведено наявність прострочення у виконанні зобов'язання, чи існують спеціальні норми, що регулюють ці правовідносини та виключають застосування цієї статті.

Передбачена статтею 625 ЦК України норма не застосовується до трудових правовідносин (заборгованості із заробітної плати, відшкодування шкоди працівникові внаслідок трудового каліцтва), сімейних та інших правовідносин, які регулюються спеціальним законодавством.

Правовідносини, які виникають з приводу виконання судових рішень, врегульовані Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», Законом України «Про виконавче провадження».

Таким чином, оскільки спірні правовідносини виникли у зв'язку з виконанням судового рішення, то до них не можуть застосовуватися норми, що передбачають цивільну-правову відповідальність за невиконання грошового зобов'язання (стаття 625 ЦК України).

Аналогічна правова позиція висловлена і в постанові Верховного Суду України від 20.01.2016 (справа № 6-2759цс15)

Зважаючи на наведене, суд вважає, що правові підстави, для задоволення позову, в частині зобов'язання відповідача провести нарахування і здійснити виплату інфляційних втрат частини доходів позивача, у зв'язку з невиконанням судового рішення, є відсутніми.

Враховуючи вищевикладене, адміністративний позов ОСОБА_1 необхідно задовольнити частково.

Керуючись ст., ст. 122, 158 - 163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Державної казначейської служби України щодо не виконання вимог статті 5 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» про нарахування компенсації за несвоєчасне виконання рішення Деснянського районного суду міста Чернігова від 6 квітня 2016 року та постанови Апеляційного суду Чернігівської області від 23 травня 2016 року по цивільній справі справі № 750/1705/16-ц за позовом ОСОБА_1 до Чернігівської обласної Державної адміністрації, Державного казначейства України про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, зобов'язання вчинити дії .

Зобов'язати Державну казначейську службу України відповідно до статті 5 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» провести нарахування і забезпечити виплату компенсації в розмірі трьох відсотків річних за несвоєчасне виконання рішення Деснянського районного суду міста Чернігова від 6 квітня 2016 року та постанови Апеляційного суду Чернігівської області від 23 травня 2016 року по цивільній справі справі № 750/1705/16-ц за позовом ОСОБА_1 до Чернігівської обласної Державної адміністрації, Державного казначейства України про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, зобов'язання вчинити дії.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Постанова суду набирає законної сили в порядку статей 167,186 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня отримання її копії.

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення.

Головуючий суддя С.Л. Клопот

Суддя В.В. Падій

Суддя Д.В. Лобан