Справа № 485/204/17
Суддя: Романішин В.Л.
Дата ухвалення: 2017-03-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
----------------------
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 березня 2017 р.м.ОдесаСправа № 485/204/17

Категорія: 10.3 Головуючий в 1 інстанції: Кішковська З.А.

Одеський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого -судді Романішина В.Л.,

суддів Запорожана Д.В., Шляхтицького О.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження в приміщенні суду в м.Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Снігурівського районного суду Миколаївської області від 17 лютого 2017 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення Снігурівської районної державної адміністрації Миколаївської області про визнання дій протиправними та стягнення недоплаченої щорічної разової грошової допомоги як учаснику бойових дій,

ВСТАНОВИВ:

В лютому 2016 року ОСОБА_1 звернувся до Снігурівського районного суду Миколаївської області з адміністративним позовом до Управління соціального захисту населення Снігурівської РДА Миколаївської області, в якому просив суд: визнати протиправними дії відповідача щодо виплати щорічної одноразової грошової допомоги до 5 травня за 2016 рік у меншому розмірі, аніж це встановлено ст.12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»; зобов'язати Управління соціального захисту населення Снігурівської РДА Миколаївської області здійснити нарахування та виплату 4730 грн. щорічної одноразової грошової допомоги як учаснику бойових дій за 2016 рік відповідно до ст.12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» у розмірі п'яти мінімальних пенсій за віком, виходячи з розрахунку мінімальної пенсії за віком, визначеної частиною 1 статті 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» та статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України за 2016 рік»; зобов'язати відповідача в подальшому здійснювати нарахування та виплату ОСОБА_1, як учаснику бойових дій, щорічну разову грошову допомогу у розмірі п'яти мінімальних пенсій за віком у відповідності до ст.12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 25 грудня 1998 року №367-ХІV.

Позов обґрунтовував тим, що у 2016 році йому, як учаснику бойових дій, щорічну разову грошову допомогу до 5 травня Управлінням соціального захисту населення Снігурівської РДА Миколаївської області виплачено у розмірі 920 грн., тоді як статтею 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» розмір такої допомоги визначено на рівні п'яти мінімальних пенсій за віком. Позивач вважає незаконним посилання відповідача на положення постанови КМУ від 02.03.2016р. №141 «Про деякі питання виплати у 2016 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань», оскільки вказана постанова КМУ не відповідає Конституції України, статтею 22 якої встановлено неможливість звуження змісту та обсягу існуючих прав та свобод.

Постановою Снігурівського районного суду Миколаївської області від 17 лютого 2017 року, прийнятою в порядку скороченого провадження, позов ОСОБА_1 залишено без задоволення.

Не погоджуючись із зазначеною постановою, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції, як таке, що прийняте з порушенням норм матеріального і процесуального права, та прийняти нову постанову, якою його позов задовольнити у повному обсязі.

В своїй скарзі апелянт зазначає, що при вирішенні спору судом не враховано, що Конституційний Суд України в своїх рішеннях у справах №6-рп/2007 від 09.07.2007р. та №10-рп/2008 від 22.05.2008р. встановив, що відповідно до ч.3 ст.22, ст.64 Конституції України, право громадян на соціальний захист, інші соціально-економічні права можуть бути обмежені, у тому числі зупиненням дії законів (їх окремих положень) лише в умовах воєнного або надзвичайного стану на певний строк.

Також, апелянт зазначає, що виходячи із загальних засад пріоритетності законів над підзаконними актами, для визначення розміру разової грошової допомоги учасникам бойових дій у 2016 році слід застосовувати не постанову КМУ №141, а Закон України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Справу розгляду судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження на підставі п.3 ч.1 ст.197 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши та обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Як вбачається з матеріалів справи та правильно встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 є учасником бойових дій та має право на пільги, встановлені законодавством України для учасників бойових дій.

В 2016 році до 5 травня Управлінням соціального захисту населення Снігурівської РДА Миколаївської області позивачу здійснено виплату щорічної разової грошової допомоги в розмірі 920 грн. згідно Постанови Кабінету Міністрів України від 02.03.2016р. №141 «Про деякі питання виплати у 2016 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань».

Вважаючи таку виплату незаконною та з посиланням на те, що її розмір, відповідно до ст.12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», повинен становити п'ять мінімальних пенсій за віком, ОСОБА_1 звернувся з даним позовом до суду.

Суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 дійшов висновку, що дії відповідача по виплаті в 2016 році позивачу разової грошової допомоги до 5 травня у розмірі, встановленому постановою КМУ від 02.03.2016р. №141, не містять порушень вимог чинного законодавства, оскільки з набранням чинності Законом України «Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин» від 28.12.2014р. №79-VIII повноваження щодо визначення розміру щорічної разової грошової допомоги до 5 травня надано Кабінету Міністрів України.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

На час виникнення спірних відносин діяла редакція частини п'ятої статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», згідно з якою щорічно до 5 травня учасникам бойових дій виплачується разова грошова допомога у розмірі п'яти мінімальних пенсій за віком.

Згідно ст.17 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» фінансування витрат, пов'язаних з введенням в дію цього Закону, здійснюється за рахунок коштів державного та місцевого бюджету.

Відповідно до ч.2 ст.4 Бюджетного кодексу України, Бюджетна система України і Державний бюджет України встановлюються виключно цим Кодексом та законом про Державний бюджет України. Якщо іншим нормативно-правовим актом бюджетні відносини визначаються інакше, ніж у цьому Кодексі, застосовуються відповідні норми цього Кодексу.

Законом України від 28.12.2014р. №79-VIII «Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин», який набув чинності 01.01.2015р., розділ VI Прикінцеві та перехідні положення Бюджетного кодексу України доповнено пунктом 26, яким встановлено, що норми і положення статей 12, 13, 14, 15 та 16 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Таким чином, із набуттям чинності Закону України від 28.12.2014р. №79-VIII «Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин», Кабінету Міністрів України надано повноваження щодо визначення розміру щорічної разової грошової допомоги до 5 травня, встановленого ст.12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

На час розгляду та вирішення справи зазначені норми Закону України «Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин» у встановленому порядку такими, що не відповідають Конституції України не визнані.

За наявності декількох законів, норми яких по-різному регулюють конкретну сферу суспільних відносин, слід застосовувати положення закону з урахуванням дії закону у часі за принципом пріоритету тієї норми, яка прийнята пізніше та лишається діючою на момент спірних правовідносин. Враховуючи, що Закон України від 28.12.2014 р. №79-VIII «Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин» прийнятий пізніше Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», то у даному випадку, підлягають застосуванню саме норми Закону України від 28.12.2014 р. № 79-VIII, про що правильно зазначив суд першої інстанції.

02 березня 2016 року, на виконання приписів Бюджетного кодексу України, Кабінетом Міністрів України прийнято постанову №141 «Деякі питання виплати у 2016 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань», відповідно до пп.2 п.1 якої Кабінету Міністрів України установлено, що у 2016 році виплата разової грошової допомоги до 5 травня, передбаченої Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» здійснює Міністерство соціальної політики шляхом перерахування коштів на зазначені цілі структурним підрозділам з питань соціального захисту населення обласних, Київської міської державних адміністрацій (далі - органи соціального захисту населення), які через відділення зв'язку або через установи банків перераховують їх на особові рахунки громадян за місцем отримання пенсії (особам, які не є пенсіонерами, - за місцем їх проживання), зокрема, учасникам бойових дій та колишнім неповнолітнім (яким на момент ув'язнення не виповнилося 18 років) в'язням концентраційних таборів, ґетто, інших місць примусового тримання, а також дітям, які народилися у зазначених місцях примусового тримання їх батьків становить 920 грн.

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає правильним висновок суду першої інстанції щодо відсутності підстав для визнання протиправними дій Управління соціального захисту населення Снігурівської РДА Миколаївської області щодо виплати позивачу разової грошової допомоги до 5 травня в 2016 році, як учаснику бойових дій, у розмірі 920 грн., оскільки вказана виплата здійснена відповідно до положень Бюджетного кодексу України та у розмірі, встановленому пп.2 п.1 постанови КМУ від 02.03.2016р. №141. Відповідач діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Апеляційний суд не бере до уваги посилання апелянта на звуження відповідачем обсягу наданих йому Законом прав, оскільки Конституційний Суд України у рішенні від 26 грудня 2011 року № 20-рп/2011 наголосив, що передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Крім того, такі заходи можуть бути обумовлені необхідністю запобігання чи усунення реальних загроз економічній безпеці України, що згідно з частиною першою статті 17 Конституції України є найважливішою функцією держави.

У Рішенні №3-рп від 25 січня 2012 року Конституційний суд України визнав конституційним регулювання Кабінетом Міністрів України розміру соціальних виплат та допомог, які фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України.

Закріплений у ст.8 КАС України принцип верховенства права суд застосовує з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, яка, відповідно до вимог ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», є джерелом права в Україні. В Рішенні Європейського суду від 3 червня 2014 року (справа Суханов та Ільченко проти України) суд зауважив на змінюваність законодавства про соціальне забезпечення, а також наголосив на тому, що положення статті 1 Першого протоколу до Конвенції не встановлює жодних обмежень свободи Договірних держав вирішувати, запроваджувати чи ні будь-які форми системи соціального забезпечення та не гарантує як таке право на будь-які соціальні виплати в певному розмірі.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 9 жовтня 1979 року у справі «Ейрі про Ірландії» констатував, що здійснення соціально-економічних прав людини значною мірою залежить від становища в державі, особливо фінансового. Такі положення поширюються й на питання допустимості зменшення соціальних виплат, про що зазначено в рішенні цього суду у справі «Кйартан Асмундсон проти Ісландії» від 12 жовтня 2004 року.

З огляду на викладене, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про необґрунтованість вимог ОСОБА_1 та відсутність підстав для їх задоволення.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, підстав для скасування рішення суду та задоволення апеляційної скарги не вбачається.

Оскільки судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та постановлено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому, відповідно до ст.200 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін.

Керуючись ст.ст.183-2, 197, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Снігурівського районного суду Миколаївської області від 17 лютого 2017 року - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя Романішин В.Л.

Судді Запорожан Д.В.

Шляхтицький О.І.