Справа № 264/659/17
Суддя: Литвиненко Н. В.
Дата ухвалення: 2017-03-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 264/659/17
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" березня 2017 р. м. Маріуполь

Іллічівський районний суд м. Маріуполя Донецької області у складі судді Литвиненко Н.В., при секретарі Сініловій Г.О., за участю позивача ОСОБА_1, відповідача ОСОБА_2, розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Маріуполі справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до поліцейського роти № 1 Управління патрульної поліції в м.Маріуполі Головного управління національної поліції Донецької області ОСОБА_2 про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення,

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2017 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про скасування постанови про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.2 ст. 122 КУпАП у вигляді штрафу в сумі 425 грн. по справі про адміністративне правопорушення, посилаючись на те, що 14.01.2017 року об 03-00 годин, керував належним йому автомобілем «Мерседес Бенц» державний номер НОМЕР_1 по пр.Миру м.Маріуполя, де здійснив зупинку на лінії «Стоп» та продовжив рух. Після чого був зупинений працівниками поліції, які пояснили йому що він проїхав перехрестя на заборонене красне світло світлофору, ними була складена постанова серії АР №841811 та на нього накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в сумі 425 грн. Вважає дану постанову протиправною та такою, що підлягає скасуванню, оскільки вказаного правопорушення не вчиняв, при складанні протоколу працівником поліції йому не було розяснено його прав, у наданні часу для надання доказів та отримання правової допомоги було відмовлено. Крім того, йому не було не вручено постанову про адміністративне правопорушення. Просив скасувати постанову у справі про адміністративне правопорушення серії АР №841811 від 14.01.2017 року як незаконну, а справу про адміністративне правопорушення закрити.

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та пояснив, що керував автомобілем «Мерседес Бенц» державний номер НОМЕР_1. 14.01.2017 року приблизно об 03-00 годині він рухався по пр.Миру в м.Маріуполі від Драмтеатру в напрямку магазину «1000 дрібниць». На перехресті пр.Миру та пр.Металургів м.Маріуполя зупинився на красне світло світлофору, а потім, при зеленому світлі, повернув та заздалегідь показав сигнал повороту. Після вказаного маневру, його зупинили працівники поліції та пояснили йому що він проїхав перехрестя на заборонене красне світло світлофору. ОСОБА_3 наполягав, що не вчиняв вказаного ними правопорушення, проте вони перевірили в нього документи на автомобіль, провели поверхневий огляд автомобілю, вимагали показати їм багажник, настояли на продутті «Алкотестера Драйгер» в присутності двох свідків та після всіх зазначених процедур все ж склали постанову про проїзд знаку 5.62 «місце зупинки» на заборонений сигнал світлофору. Після складання протоколу, його відпустили, він почав рухатись на автомобілі та його знов зупинили ті ж самі поліцейські, при цьому склали ще один протокол за те, що він не показав сигнал повороту при початку руху. Обидві постанови він не отримував, попросив надіслати їх поштою. Наполягав, що знак «Стоп» він не проїжджав, Правила дорожнього руху України не порушував, інспектори поліції зупинили його безпідставно. Постанову серії АР №841811 від 14.01.2017 року він отримав лише 23.01.2017 року та одразу ж звернувся за наданням правової консультації та підготовки позову, проте 28.01.2017 року він був змушений їхати у відрядження, про що є підтверджуючий квіток на потяг, до м.Маріуполя повернувся лише 12.02.2017 року, підтверджуючих документів не має, та вже 13.02.2017 року подав позов до суду. Просив постанову скасувати, строк на оскарження поновити, причини пропущення строку на оскарження визнати поважними.

Відповідач інспектор роти № 1 Управління патрульної поліції в м.Маріуполі Головного управління національної поліції Донецької області ОСОБА_2 в судовому засіданні позов не визнав та пояснив, що постанова про адміністративне правопорушення від 14.01.2017 року є законною, позивач дійсно об 03-00 годині 14.01.2017 року, керуючи автомобілем «Мерседес Бенц» державний номер НОМЕР_1 по пр.Миру м.Маріуполя здійснив проїзд знаку 5.62 «Місце зупинки» на заборонений сигнал світлофору, чим порушив п.8.10 Правил дорожнього руху України. Факт скоєння ОСОБА_1 адміністративного правопорушення зафіксований на відеозапису, який вівся в той момент. Поліція на момент виявлення правопорушення та винесення постанови про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч.2 ст. 122 КУпАП діяла в межах закону. Очевидцем правопорушення він не був, приїхав на виклик командира. Справу розглядав після ознайомлення з матеріалами справи. Просив відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. Крім того, просив відмовити у поновлені строку на оскарження позивачу, оскільки той пропустив його з неповажних причин.

Свідок ОСОБА_4, пояснив, що він є т.в.о. командира роти № 1 Управління патрульної поліції в м.Маріуполі, 14.01.2017 року він разом з т.в.о. командиру батальйону Управління патрульної поліції в м.Маріуполі ОСОБА_3 перевіряв підлеглих. У 03-00 годині 14.01.2017 року вони помітили автомобіль «Мерседес Бенц», який на перехресті пр.Мира та пр.Металургів м.Маріуполя заїхав на красне світло світлофору за стоп-лінію та знак 5.62 «Місце зупинки». Вони зупинили водія, попойшли до нього та повідомили про причину зупинки, після чого викликали екіпаж для допомоги у складанні постанови. На їх виклик приїхав інспектор поліції ОСОБА_2, якому вони показали відеозапис правопорушення на відео реєстраторі, надали усні пояснення, тобто ознайомили з матеріалами справи. В подальшому інспектор розглянув справу на місці та виніс постанову про адміністративне порушення відносно ОСОБА_1 За станом на сьогодні запис з відео реєстратора не збережено, оскільки позивач звернувся до суду з оскарженням постанови лише через місяць, замість передбачених законом 10 днів. Запис з відео реєстраторів зберігається в поліції приблизно місяць.

Свідок ОСОБА_3 надав суду аналогічні пояснення.

Суд, вислухавши позивача, відповідача, свідків, оглянувши відеозапис, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до постанови про адміністративне правопорушення серії АР №841811 від 14.01.2017 року складеної інспектором роти №1 батальйону УПП в м.Маріуполі ОСОБА_2, встановлено, що об 03-00 годині 14.01.2017 року, ОСОБА_1, керуючи автомобілем «Мерседес Бенц» державний номер НОМЕР_1 по пр.Миру м.Маріуполя здійснив проїзд знаку 5.62 «Місце зупинки» на заборонений сигнал світлофору, чим порушив п.п.8.10 Правил дорожнього руху України.

Вказаною постановою притягнуто ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.2 ст. 122 КУпАП та накладено на нього штраф у сумі 425 гривень.

Частиною 2 статті 122 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за порушення правил проїзду перехресть, зупинок транспортних засобів загального користування, проїзд на заборонний сигнал світлофора або жест регулювальника, порушення правил обгону і зустрічного розїзду, безпечної дистанції або інтервалу, розташування транспортних засобів на проїзній частині, порушення правил руху автомагістралями, користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, використання цих приладів та їх переобладнання з порушенням вимог відповідних стандартів, користування під час руху транспортного засобу засобами звязку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання), а так само порушення правил навчальної їзди.

Відповідно до п.8.10 Правил дорожнього руху України у разі подання світлофором (крім реверсивного) або регулювальником сигналу, що забороняє рух, водії повинні зупинитися перед дорожньою розміткою 1.12 (стоп-лінія), дорожнім знаком 5.62 , якщо їх немає не ближче 10 м до найближчої рейки перед залізничним переїздом, перед світлофором, пішохідним переходом, а якщо і вони відсутні та в усіх інших випадках перед перехрещуваною проїзною частиною, не створюючи перешкод для руху пішоходів.

В судовому засіданні свідки ОСОБА_4 та ОСОБА_3 пояснювали, а також це вбачається із відеозапису спілкування ОСОБА_1 з працівниками поліції вже після складання постанови, що в автомобілі позивача були дві особи, які знаходились під час перетинання перехрестя в його автомобілі і були очевидцями фактичних обставин тих подій. Проти цього не заперечував і сам позивач в судовому засіданні, проте на пропозицію суду допитати їх в судовому засіданні для встановлення всіх обставин справи, він відмовився.

Доводи позивача щодо того, що інспектор Снігур О.В. не мав права розглядати справу, оскільки не був очевидцем правопорушення, є безпідставними та на висновки суду не вливають, оскільки інспектор був ознайомлений з матеріалами справи, мав відеофіксацію правопорушення, тому був наділений повноваженнями на розгляд цієї справи на місці, тобто розглядав її на підставі доказів, наданих йому та оцінивши їх в сукупності.

Доводи позивача, що він просив відповідача розгляд справи перенести, просив надати йому адвоката, спростовуються переглянутим відеозаписом з бодікамери поліцейського, а також поясненнями свідків, допитаних в судовому засіданні, до того ж свідків, які б могли підтвердити пояснення позивача та які знаходились в його машині, ОСОБА_1 допитувати відмовився.

Таким чином, у суду немає сумнівів в достовірності пояснень, наданих відповідачем та свідками в судовому засіданні, а доводи позивача суд розцінює як намагання уникнути відповідальності за скоєне адміністративне правопорушення.

За таких обставин суд приходить до висновку, що в порушення п. 8.10 Правил дорожнього руху позивач здійснив проїзд знаку 5.62 «Місце зупинки» на заборонений сигнал світлофору та скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч.2 ст. 122 КУпАП.

Згідно ч.2 ст. 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень, обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

В судовому засіданні відповідачем в повній мірі доведено правомірність винесення постанови серії АР № 841811 від 14.01.2017 року по справі про адміністративне правопорушення з вищенаведених підстав.

Враховуючи викладене, підстав для визнання дій інспектора роти №1 батальйону УПП в м.Маріуполі ОСОБА_2 незаконними та скасування постанови серії АР № 841811 від 14.01.2017 року по справі про адміністративне правопорушення суд не вбачає.

Крім того, відповідно до ч.1 ст. 99 КАС України адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Статтею 289 КУпАП передбачено, що скаргу по справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня винесення постанови, а щодо постанов по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, - протягом десяти днів з дня вручення такої постанови. В разі пропуску зазначеного строку з поважних причин цей строк за заявою особи, щодо якої винесено постанову, може бути поновлено органом (посадовою особою), правомочним розглядати скаргу.

В судовому засіданні встановлено і це не заперечували сторони, що позивач отримав копію постанови серії АР № 841811 від 14.01.2017 року по справі про адміністративне правопорушення 23.01.2017 року, а адміністративний позов подав до суду 13.02.2017 року, тобто після спливу десятиденного строку встановленого ст.289 КУпАП. При цьому, отримавши 23.01.2017 року копію оскаржуваної постанови, позивач, як він сам пояснював в судовому засіданні, з нею ознайомився, отримав юридичні консультації, в тому числі і по строку звернення до суду, але ж 28.01.2017 року він поїхав у відрядження і до цієї дати не встиг підготувати позов до суду. Повернувся до м.Маріуполя 12.02.2017 року, за один день склав позов та 13.02.2017 року здав його до суду. Позивач надав суду проїзний документ на потяг «Маріуполь-Львів» від 28.01.2017 року та копію квітка на потяг «Львів-Воловець» від 30.01.2017 року, проте інших доказів та підтвердження його приїзду до м.Маріуполя саме 12.02.2017 року позивач не надав, пояснивши, що квіток не зберігся.

Згідно вимог законодавства позивач повинен довести підстави причин пропуску строку звернення до суду, які судом можуть бути визнанні поважними.

Зясувавши доводи позивача з цього приводу і дослідивши надані суду докази, суд вважає, що позивач пропустив строк звернення до суду з цим позовом майже на 20 днів без поважних причин, оскільки сам не заперечував, що був ще 23.01.2017 року проконсультований юристом і знав про 10-ти денний строк подачі позову до суду, поїхав у відрядження лише через 5 днів після отримання копії постанови, тому мав можливість скласти позов в цей строк. Доказів щодо його повернення з відрядження саме 12.02.2017 року не надано, тоді як позивачу вистачило доби для того, щоб подати позов 13.02.2017 року до суду. Тому суд вважає доводи позивача щодо пропущення цього строку безпідставними та бездоказовими, у звязку із чим не знаходить підстав для визнання їх поважними та їх поновлення, у звязку з чим відмовляє в поновлені строків звернення до суду.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 17, 18, 70, 71, 99, 159, 162, 163 КАС України, суд ,-

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до поліцейського роти № 1 Управління патрульної поліції в м.Маріуполі Головного управління національної поліції Донецької області ОСОБА_2 про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення, відмовити.

Апеляційна скарга на постанову суду може бути подана до Донецького апеляційного адміністративного суду через Іллічівський районний суд міста Маріуполя Донецької області протягом десяти днів з дня її проголошення.

Суддя: Н.В. Литвиненко