Справа № 808/3521/16
Суддя: Шальєва В.А.
Дата ухвалення: 2017-03-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

22 березня 2017 рокусправа № 808/3521/16
Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Шальєвої В.А.

суддів: Білак С.В. Олефіренко Н.А.

секретар судового засідання: Лащенко Р.В.

за участі представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача Демешка О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судового засідання Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду апеляційну скаргу Запорізької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Запорізькій області на постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 06.12.2016 р. в справі № 808/3521/16 за позовом ОСОБА_3 до Державної податкової інспекції у Шевченківському районі м. Запоріжжя Головного управління ДФС у Запорізькій області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 звернувся до Запорізького окружного адміністративного суду з позовом до Державної податкової інспекції в Шевченківському районі м. Запоріжжя Головного управління ДФС у Запорізькій області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 30.06.2016 р. № 67433-13 про визначення суми податкового зобов'язання з транспортного податку з фізичних осіб в розмірі 25000 грн. В обґрунтування позову зазначив, що відповідно до приписів Податкового кодексу України зміни до будь-яких елементів податків та зборів не можуть вноситися пізніш як за шість місяців до початку нового бюджетного періоду, в якому будуть діяти нові правила та ставки, а також податкові пільги не можуть змінюватися протягом бюджетного року. Враховуючи те, що зміни до податкового законодавства щодо зміни елементів транспортного податку були внесені наприкінці 2015 року, позивач вважає, що контролюючий орган може застосовувати їх та здійснювати відповідні нарахування виключно починаючи з січня 2017 року. Крім того, транспортний засіб, який зареєстрований за позивачем, не є об'єктом оподаткування, оскільки його вартість менше 750 розмірів мінімальної заробітної плати.

Постановою Запорізького окружного адміністративного суду від 06.12.2016 р. позов задоволено.

В апеляційній скарзі відповідач просить скасувати постанову, ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову з підстав порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, зазначає, що автомобіль позивача відповідно до пп. 267.2.1 п. 267.2 ст. 267 Податкового кодексу України є об'єктом оподаткування транспортним податком. Крім того, судом не враховано, рішення органу місцевого самоврядування не може вплинути на визначення платників податку, об'єкта оподаткування, бази оподаткування, ставки податку, порядку обчислення податку, податкового періоду тощо, оскільки зазначене визначається Податковим кодексом України. Судом не враховано, що п. 4 Прикінцевих положень Закону України № 909-VІІІ від 24.12.2015 р. «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2016 році» встановлено, що у 2016 р. до прийнятих рішень органів місцевого самоврядування про встановлення місцевих податків і зборів на 2016 рік не застосовуються вимоги, встановлені пп. 12.3.4 п. 12.3 ст. 12 Податкового кодексу України та Законом України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності».

В судовому засіданні представник відповідача апеляційну скаргу підтримав та просив її задовольнити.

Представник позивача в судовому засіданні просив в задоволенні апеляційної скарги відмовити.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у справі, перевіривши доводи апеляційної скарги матеріалами справи, приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що позивачу на праві власності належить транспортний засіб марки PORSCHE CAYENNE, державний номер НОМЕР_1, 2014 року випуску, об'єм двигуна 2967 куб. см., первинно зареєстрований 27.03.2014 р. Згідно з видатковою накладною від 26.03.2014 р. № 4006161 вартість автомобіля складає 877200,00 грн.

30.06.2016 р. відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення № 67433-13, яким позивачу визначено суму податкового зобов'язання з транспортного податку з фізичних осіб в розмірі 25000 грн.

Приймаючи до уваги, що бюджетний період для всіх бюджетів становить один календарний рік, який починається 1 січня кожного року і закінчується 31 грудня того ж року, бюджетним періодом, в якому починає застосовуватися транспортний податок до об'єктів оподаткування, визначених відповідно до Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2016 році» від 24 грудня 2015 року № 909-VIII, є 2017 рік, тому суд першої інстанції вважав, що нарахування позивачу у 2016 році суми податкового зобов'язання з транспортного податку з фізичних осіб є передчасним. Крім того, судом першої інстанції зазначено про ненадання відповідачем до податкового повідомлення-рішення розрахунку вартості автомобіля, не доведено, чи є транспортний засіб, який належить позивачу, об'єктом оподаткування транспортним податком.

Колегія суддів вважає такий висновок обґрунтованим, з огляду на наступне.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_3 на праві власності належить транспортний засіб марки PORSCHE CAYENNE, державний номер НОМЕР_1, 2014 року випуску, з об'ємом двигуна 2967 куб. см., перша реєстрація транспортного засобу в Україні відбулась 27.03.2014 р.

30.06.2016 р. ДПІ в Шевченківському районі м. Запоріжжя прийнято податкове повідомлення-рішення № 67433-13, яким ОСОБА_3 визначено суму податкового зобов'язання з транспортного податку з фізичних осіб у розмірі 25000 грн. (а.с. 8).

Відповідно до пп. 267.1.1 п. 267.1 ст. 267 Податкового кодексу України в редакції, чинній з 01.01.2016 р., платниками транспортного податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які мають зареєстровані в Україні згідно з чинним законодавством власні легкові автомобілі, що відповідно до підпункту 267.2.1 пункту 267.2 цієї статті є об'єктами оподаткування.

Приписи пп. 267.2.1 п. 267.1 ст. 267 Податкового кодексу України визначають, що об'єктом оподаткування є легкові автомобілі, з року випуску яких минуло не більше п'яти років (включно) та середньоринкова вартість яких становить понад 750 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року.

Така вартість визначається центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику економічного розвитку, за методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України, виходячи з марки, моделі, року випуску, типу двигуна, об'єму циліндрів двигуна, типу коробки переключення передач, пробігу легкового автомобіля, та розміщується на його офіційному веб-сайті.

Базою оподаткування у відповідності до пп. 267.3.1 п. 267.1 ст. 267 Податкового кодексу є легковий автомобіль, що є об'єктом оподаткування відповідно до підпункту 267.2.1 пункту 267.2 цієї статті.

При цьому згідно з п. 267.4 ст. 267 цього кодексу ставка податку встановлюється з розрахунку на календарний рік у розмірі 25 000 гривень за кожен легковий автомобіль, що є об'єктом оподаткування відповідно до підпункту 267.2.1 пункту 267.2 цієї статті.

Відповідно до пп. 267.5.1 п. 267.1 ст. 267 Податкового кодексу України базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року.

Підпунктом 267.6.1 пункту 267.6 ст. 267 Податкового кодексу України закріплено, що обчислення суми податку з об'єкта/об'єктів оподаткування фізичних осіб здійснюється контролюючим органом за місцем реєстрації платника податку.

Згідно з пп. 267.6.2 п. 267.6 ст. 267 Податкового кодексу України податкове/податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум податку та відповідні платіжні реквізити надсилаються (вручаються) платнику податку контролюючим органом за місцем його реєстрації до 1 липня року базового податкового (звітного) періоду (року).

Щодо об'єктів оподаткування, придбаних протягом року, податок сплачується фізичною особою-платником починаючи з місяця, в якому виникло право власності на такий об'єкт. Контролюючий орган надсилає податкове повідомлення-рішення новому власнику після отримання інформації про перехід права власності.

Нарахування податку та надсилання (вручення) податкових повідомлень-рішень про сплату податку фізичним особам - нерезидентам здійснюють контролюючі органи за місцем реєстрації об'єктів оподаткування, що перебувають у власності таких нерезидентів.

Судом першої інстанції правильно зазначено, що вимоги до об'єкта оподаткування як елемента транспортного податку змінено Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2016 році» від 24 грудня 2015 року № 909-VIII, який набрав чинності 01.01.2016 р.

Із набранням чинності вказаними положеннями Податкового кодексу України 01.01.2016 р. власники транспортних засобів, з року випуску яких минуло не більше п'яти років (включно) та середньоринкова вартість яких становить понад 750 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року, тобто на 01.01.2016 р., є платниками транспортного податку. При цьому обов'язок із сплати транспортного податку покладено на його платників, починаючи із 2016 року (рік набрання чинності Законом).

Тому законодавець, визначаючи об'єкт оподаткування транспортним податком, передбачив, що необхідними ознаками є рік випуску автомобіля та середньоринкова вартість автомобілю у розмірі 750 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої на 01.01.2016 р. (звітний період в контексті спірних правовідносин).

Отже, обов'язок сплачувати транспортний податок покладено на позивача після набрання чинності Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2016 році» від 24 грудня 2015 року № 909-VIII, який набрав чинності 01.01.2016 р., та не поширено такий на період до набрання ним чинності, тобто до 01.01.2016 року.

Відповідно до ст. 4 Податкового кодексу України податкове законодавство України ґрунтується на таких принципах, зокрема, рівність усіх платників перед законом, недопущення будь-яких проявів податкової дискримінації - забезпечення однакового підходу до всіх платників податків незалежно від соціальної, расової, національної, релігійної приналежності, форми власності юридичної особи, громадянства фізичної особи, місця походження капіталу; презумпція правомірності рішень платника податку в разі, якщо норма закону чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі закону, або якщо норми різних законів чи різних нормативно-правових актів припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов'язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу; стабільність - зміни до будь-яких елементів податків та зборів не можуть вноситися пізніш як за шість місяців до початку нового бюджетного періоду, в якому будуть діяти нові правила та ставки. Податки та збори, їх ставки, а також податкові пільги не можуть змінюватися протягом бюджетного року

Пунктом 4.3 ст. 4 Податкового кодексу України передбачено, що податкові періоди та строки сплати податків та зборів установлюються, виходячи з необхідності забезпечення своєчасного надходження коштів до бюджетів, з урахуванням зручності виконання платником податкового обов'язку та зменшення витрат на адміністрування податків та зборів.

При цьому згідно з п. 4.4 ст. 4 Податкового кодексу України установлення і скасування податків та зборів, а також пільг їх платникам здійснюються відповідно до цього Кодексу Верховною Радою України, а також Верховною Радою Автономної Республіки Крим, сільськими, селищними, міськими радами у межах їх повноважень, визначених Конституцією України та законами України.

Статтею 7 Податкового кодексу України визначено, що під час встановлення податку обов'язково визначаються такі елементи: платники податку; об'єкт оподаткування; база оподаткування; ставка податку; порядок обчислення податку; податковий період; строк та порядок сплати податку; строк та порядок подання звітності про обчислення і сплату податку.

Будь-які питання щодо оподаткування регулюються цим Кодексом і не можуть встановлюватися або змінюватися іншими законами України, крім законів, що містять виключно положення щодо внесення змін до цього Кодексу та/або положення, які встановлюють відповідальність за порушення норм податкового законодавства.

Елементи податку, визначені в пункті 7.1 цієї статті, підстави для надання податкових пільг та порядок їх застосування визначаються виключно цим Кодексом.

Відповідно до ст. 8 Податкового кодексу України в Україні встановлюються загальнодержавні та місцеві податки та збори.

До загальнодержавних належать податки та збори, що встановлені цим Кодексом і є обов'язковими до сплати на усій території України, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

До місцевих належать податки та збори, що встановлені відповідно до переліку і в межах граничних розмірів ставок, визначених цим Кодексом, рішеннями сільських, селищних і міських рад у межах їх повноважень, і є обов'язковими до сплати на території відповідних територіальних громад.

Приписи пп. 10.1.1 п. 10.1 та п. 10.2 ст. 10 Податкового кодексу України відносять до місцевих податків податок на майно в частині транспортного податку.

Системний аналіз наведених норма дає підстави для висновку, що зміни до будь-яких елементів податків та зборів не можуть вноситися пізніш як за шість місяців до початку нового бюджетного періоду, в якому будуть діяти нові правила та ставки. Податки та збори, їх ставки, а також податкові пільги не можуть змінюватися протягом бюджетного року.

Як було зазначено раніше, Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2016 році» № 909-VIII прийнято 24 грудня 2015 р., тобто після 15.07.2015 р., у зв'язку з чим колегія суддів приходить до висновку, що застосування контролюючим органом положень Податкового кодексу України з урахуванням внесених Законом змін та рішення з метою оподаткування транспортним податком, може мати місце не раніше наступного бюджетного періоду, тобто не раніше 2017 р.

У відповідності до положень ст. 8 КАС України суд при вирішенні справи повинен керуватися принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст та спрямованість діяльності держави.

Тому суд апеляційної інстанції повинен дослідити питання дотримання принципу правової визначеності під час унормування суспільних відносин, щодо яких виник спір.

Однією з основних процедурних вимог принципу правової визначеності є вимога надання достатнього часу для змін у системі правовідносин, викликаних прийняттям нового закону.

Отже, приймаючи зміни до Податкового кодексу України 24.12.2015 р., законодавцем покладено на осіб, які є власниками транспортних засобів, з року випуску яких минуло не більше п'яти років (включно) та середньоринкова вартість яких становить понад 750 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року, з 01.01.2016 р. обов'язок зі сплати транспортного податку.

Одночасно, як зазначено вище, положення пп. 4.1.9 п. 4.1 ст. 4 Податкового кодексу України визначають, що зміни до будь-яких елементів податків та зборів не можуть вноситися пізніш як за шість місяців до початку нового бюджетного періоду, в якому будуть діяти нові правила та ставки.

Згідно з п. 7.1 ст. 7 Податкового кодексу України під час встановлення податку обов'язково визначаються такі елементи: платники податку; об'єкт оподаткування; база оподаткування; ставка податку; порядок обчислення податку; податковий період; строк та порядок сплати податку; строк та порядок подання звітності про обчислення і сплату податку.

Тобто, з прийняттям вказаних змін, було визначено такий елемент податку, як платник податку.

За таких обставин можна зробити висновок, що законодавцем під час прийняття зазначених змін не був дотриманий принцип правової визначеності.

Приписами Податкового кодексу України встановлено, що до функцій контролюючого органу належить здійснення адміністрування податків, зборів, платежів; контроль своєчасності подання платниками податків та платниками єдиного внеску передбаченої законом звітності (декларацій, розрахунків та інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків, зборів, платежів), своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків, зборів, платежів (пп. 191.1.1, 191.1.2 п. 191.1 ст. 191).

Тобто, у разі несплати податку до бюджету контролюючий орган наділений повноваженням звернення до суду з питання стягнення суми транспортного податку. В такому разі суд виступає в якості державного органу, який здійснює втручання у майнові права особи, які крім норм національного права захищаються і нормами Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, безпосередньо ст. 1 Першого протоколу до неї.

Відтак, суд апеляційної інстанції повинен перевірити правомірність такого втручання у права відповідача.

Так, з огляду на положення ч. 2 ст. 8 КАС України суд апеляційної інстанції керується принципами, застосовуваними ЄСПЛ у своїй практиці, відповідно до якої останній перевіряє правомірність втручання держави у права осіб, з'ясовуючи чи таке втручання відбувається на підставі закону, чи відповідає воно легітимній меті та чи дотримано пропорційність вжитих державою заходів щодо обмеження прав.

Відповідно до положень ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Оскільки предметом спору є кошти, то сумніви, що вони підпадають під поняття «майно», відсутні.

Як було зазначено, нормативними актами, які регулюють питання оподаткування, є Податковий кодекс України, а отже втручання у майнові права позивача врегульовано національним законодавством.

Одночасно, перевіряючи вимоги законності втручання, необхідно дослідити чи відповідають вказані нормативні акти вимогам закону, сформованим ЄСПЛ у власних рішеннях, а саме доступності, чіткості і передбачуваності.

З огляду на висновки суду апеляційної інстанції, зроблені вище, Закон України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2016 році» № 909-VIII від 24 грудня 2015 р. не відповідає вимогам правової визначеності, що відповідно унеможливлює суб'єктів цих правовідносин врегулювати свою поведінку.

Відтак, вказаний Закон не відповідає вимогам передбачуваності, а тому втручання у права позивача не відповідає критерію законності, а відповідно буде протиправним.

Крім того, колегія суддів зазначає про недоведеність того факту, що автомобіль, який належить позивач, є об'єктом оподаткування транспортним податком.

Як вказувалось вище, об'єктом оподаткування транспортним податком у 2016 році відповідно до пп. 267.2.1 п. 267.1 ст. 267 Податкововго кодексу України є легкові автомобілі, з року випуску яких минуло не більше п'яти років (включно) та середньоринкова вартість яких становить понад 750 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року.

Відповідачем не надано доказів, що автомобіль, який належить позивачу, є об'єктом оподаткування транспортним податком. При цьому судом апеляційної інстанції враховується, що за наявними в матеріалах справи доказами, вартість автомобілю позивача станом на час придбання (2014 рік) складає 877200 грн. (а.с. 29-34), що є меншим ніж 750 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої на 01.01.2016 р. (1033500 грн.).

З огляду на викладене колегія суддів вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції, що визначення позивачу суми податкового зобов'язання з транспортного податку з фізичних осіб у розмірі 25000,00 грн. є протиправним, у зв'язку з чим оскаржуване податкове повідомлення-рішення підлягає скасуванню.

З урахуванням викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, постанова прийнята з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування постанови не вбачається.

Керуючись ст. ст. 8, 9, 10, 11, 159, 160, 195, 198, 200, 205, 206, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Запорізької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Запорізькій області на постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 06.12.2016 р. в справі № 808/3521/16 залишити без задоволення.

Постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 06.12.2016 р. в справі № 808/3521/16 за позовом ОСОБА_3 до Державної податкової інспекції у Шевченківському районі м. Запоріжжя Головного управління ДФС у Запорізькій області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня складання в повному обсязі.

Повний текст ухвали складений 23.03.2017 р.

Головуючий: В.А. Шальєва

Суддя: С.В. Білак

Суддя: Н.А. Олефіренко