Справа № 820/651/17
Суддя: Русанова В.Б.
Дата ухвалення: 2017-03-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 березня 2017 р.Справа № 820/651/17
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Русанової В.Б.

Суддів: Бартош Н.С. , Курило Л.В.

за участю секретаря судового засідання Дудка О.А.

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

представника відповідача Маслош С.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 28.02.2017р. по справі № 820/651/17

за позовом ОСОБА_1

до Головного Управління Національної поліції в Харківській області , Атестаційної комісії № 22 Головного управління Національної поліції в Харківській області

про визнання дій протиправними, скасування рішень, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

ВСТАНОВИЛА:

10.02.2017р. ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду першої інстанції з позовом в якому просив:

- визнати протиправними дії ГУ НП в Харківській області щодо проведення атестації майора поліції БПСПОП «Харків» ГУНП в Харківській області ОСОБА_1 відповідно до наказу ГУ НП в Харківській області № 964 від 20 вересня 2016 року;

- визнати протиправним рішення (висновок) атестаційної комісії № 22 ГУНП в Харківській області щодо невідповідності ОСОБА_1 займаній посаді та звільнення зі служби в поліції через службову невідповідність;

- визнати протиправним наказ ГУ НП в Харківській області від 29.11.2017 року № 492 о/с в частині звільнення ОСОБА_1 зі служби в поліції за п. 5 ч. 1 ст. 77 Закону України "Про Національну поліцію" та поновити ОСОБА_1 на службі в поліції на посаді старшого інспектора БПСПОП «Харків» ГУНП в Харківській області з 01.12.2016 року;

- стягнути з ГУНП в Харківській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 28.02.2017р. адміністративний позов ОСОБА_1 залишено без розгляду.

Позивач не погоджуючись з вказаним рішенням суду, подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушенням судом першої інстанції норм матеріального права, не відповідність висновків суду обставинам справи, просив скасувати ухвалу суду першої інстанції та прийняти нову, якою направити справу для продовження розгляду.

В судовому засіданні позивач та його представник підтримали вимоги апеляційної скарги, просили її задовольнити.

Представник ГУ НП в Харківській області заперечував проти вимог апеляційної скарги, просив залишити її без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін. Представник Атестаційної комісії № 22 ГУ НП в Харківській області в судове засідання не з'явився, про розгляд справи повідомлений.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши докази по справі, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.195 КАС України справа розглянута в межах апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач з 07.11.2015р. проходив службу в ГУ НП в Харківській області на посаді старшого інспектора БПСПОП «Харків» ГУ НП в Харківській області.

29.11.2016р. наказом Головного управління Національної поліції в Харківській області № 492 о/с майора поліції ОСОБА_1 звільнено з 01.12.2016 року на підставі висновку атестаційної комісії № 22 Головного управління Національної поліції в Харківській області від 21.10.2016р, що підтверджується витягом з наказу. (а.с. 10)

Сторонами по справі визнається, що позивач на день звільнення був відсутній на роботі, перебував в відпустці до 06.12.2016р.

01.12.2016р. відповідачем засобами поштового зв'язку на адресу ОСОБА_1 направлено витяг з наказу про звільнення, який повернувся за зворотною адресою за закінченням встановленого терміну зберігання, що підтверджується копією супровідного листа, квитанцією про направлення та повідомленням про відстеження пересилання поштових відправлень.(а.с.58)

06.12.2016р., після виходу з відпустки, відповідачем також повідомлено ОСОБА_1 про звільнення, надано для ознайомлення особову справу з наказом про звільнення, видана трудова книжка, проте позивач відмовився від отримання документів, про що відповідачем складено акт. (а.с.57)

09.12.2016р. ОСОБА_1 звернувся до відповідача з вимогою провести службову перевірку, внести в особову справу та трудову книжку заохочення, отримані ним під час проходження служби та повідомити про результати перевірки, зазначивши, що 06.12.2016р. при ознайомлені з трудовою книжкою ним виявлено відсутність в ній записів про його заохочення. До заяви додав копії документів про отримані заохочення в період з 2014р. по 2015р. (а.с.29)

12.01.2017р. відповідачем письмово повідомлено позивача щодо розгляду його звернення та внесення даних щодо заохочення. (а.с.30)

13.01.2017р. ОСОБА_1 отримано копію трудової книжки, витяг з наказу, що підтверджується розпискою .(а.с.47)

Залишаючи позовну заяву без розгляду, суд першої інстанції дійшов до висновку, що позивачем пропущено строк звернення до суду, встановлений ч.3 ст. 99 КАС України, при цьому, поважних причин пропуску строку судом не встановлено.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.

Відповідно до частини 1 статті 99 КАС України адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Відповідно до ч. 3 ст. 99 КАС України для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Відтак, КАС України визначає, що дотримання строків звернення до адміністративного суду є однією з умов дисциплінування учасників цих відносин у випадку, якщо вони стали спірними. У випадку пропуску строку звернення до суду підставами для його поновлення є лише наявність поважних причин, тобто, обставин, які є об'єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, та пов'язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій та підтверджені належними доказами.

Згідно ст. 100 КАС України адміністративний позов, поданий після закінчення строків, встановлених законом, залишається без розгляду, якщо суд за заявою особи, яка його подала не знайде підстав для поновлення строку .

У відповідності до ч. 1 ст. 233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

Разом з тим, суд зазначає, що обчислення строку з дня вручення копії наказу про звільнення або трудової книжки є лише конкретизацією загального правила про обчислення строку з дня, коли працівник дізнався або повинен був дізнатися про порушення його суб'єктивних прав проводження публічної служби.

Поважними причинами визнаються лише такі обставини, які є об'єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, та пов'язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій та підтверджені належними доказами.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо пропущення позивачем місячного строку звернення до суду, оскільки позивачем визнається, що про звільнення з посади йому стало відомо 06.12.2016р., в цей день його було ознайомлено з особовою справою, в тому числі з витягом наказу про звільнення, видана трудова книжка, проте до суду він звернувся лише 10.02.2017р., тобто поза межами строків, всановлених ч.3 ст.99 КАС України.

Щодо доводів апеляційної скарги стосовно відліку строку звернення до суду з дати отримання позивачем трудової книжки та наказу, а саме з 13.01.2017р. колегія суддів зазначає наступне.

Так, стаття 47 Кодексу законів про працю України передбачає, що власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, а саме: при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. У разі звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу він зобов'язаний також у день звільнення видати йому копію наказу про звільнення з роботи.

З матеріалів справи вбачається, що відповідачем вчинялися дії щодо ознайомлення позивача з наказом про звільнення, зокрема було надано його для ознайомлення, в подальшому направлено засобами поштового зв'язку на адресу позивача. Позивач відмовився від отримання наказу про звільнення 06.12.2016р., також не з'явився на пошту для отримання рекомендованого листа, в зв'язку з чим поштове відправлення повернулося відправнику за закінчення терміну зберігання.

Крім того, наявне в матеріалах справи звернення позивача від 09.12.2016р. до відповідача також не містить зауважень щодо не видачі відповідачем наказу про звільнення та вимоги про його надання.

Позивачем визнається, що трудова книжка, до якої було внесено запис про звільнення, йому була видана 06.12.2016р., проте не отримана за його ініціативи.

Колегія суддів зазначає, що не повне заповнення трудової книжки в частині відомостей про заохочення, не свідчить про не виконання відповідачем обов'язку видати трудову книжку в день звільнення та не може вважатися моментом, з настанням якого особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав щодо, оскільки предмет позову стосується правовідносин, пов'язаних зі звільненням з публічної служби, які виникли в грудні 2016 року, а не з внесенням записів до трудової книжки.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України, відповідачем надано суду належні докази ознайомлення позивача з наказом про звільнення, відправлення його копії позивачу, видачі трудової книжки, та докази відмови позивача в їх отриманні .

Враховуючи подання позивачем позовної заяви із пропуском строку звернення до адміністративного суду, відсутністю доказів поважності причин пропуску строку звернення до суду, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про необхідність залишення позовної заяви без розгляду.

Відповідно до ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких підстав апеляційна скарга задоволенню не підлягає, підстави для скасування ухвали суду першої інстанції відсутні.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, п.1 ч.1 ст. 199, ст.200, п.1 ч.1 ст.205, ст.ст.206, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 28.02.2017р. по справі № 820/651/17 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання ухвали у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя Русанова В.Б.
Судді Бартош Н.С. Курило Л.В.
Повний текст ухвали виготовлений 24.03.2017 р.