Справа № 826/16746/16
Суддя: Балась Т.П.
Дата ухвалення: 2017-03-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

10 березня 2017 року № 826/16746/16

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Балась Т.П. розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Васильківського міськрайонного управління юстиції Київської області

третя особа Публічне акціонерне товариство "Київоблгаз"

про визнання протиправною бездіяльність та зобов'язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (надалі - позивач) звернулась до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Васильківського міськрайонного управління юстиції Київської області (надалі відповідач, Васильківське РУЮ), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Публічне акціонерне товариство "Київоблгаз" (ПАТ "Київоблгаз", третя особа) про:

визнання незаконними дії державного виконавця по винесенню постанови про відкриття виконавчого провадження від 10.12.2014 року щодо зазначення в цій постанові невірного ідентифікаційного коду;

визнання незаконними дії начальника відділу Васильківського міськрайонного управління юстиції щодо не скасування постанови про відкриття виконавчого провадження № підпорядкованого йому державного виконавця;

зобов'язання державного виконавця та начальника відділу державної виконавчої служби скасувати неправомірну постанову про відкриття виконавчого провадження від 10.12.2014 року.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 31.10.2016 року відкрито провадження у даній справі та призначено справу до судового розгляду.

В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що всупереч вимогам чинного законодавства відповідачем протиправно зазначено у постанові про відкриття виконавчого провадження за заявою ПАТ «Київоблгаз» ідентифікаційний код ОСОБА_1, хоча вона не є боржником у виконавчому провадженні № 39770922. Окрім того, за твердженням позивача, державним виконавцем протиправно винесено постанову від 28.02.2014 року про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, наявність якої перешкоджає позивачу вільно на власний розсуд розпоряджатись належним їй майном.

Судом в судовому засіданні 05 грудня 2016 року поставлено питання щодо пропущення строку звернення до суду та надання доказів поважності причин пропуску такого строку, оскільки позивачем наданий витяг з Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна, з якого вбачається, що позивачу стало відомо 10.12.2014 року про існування постанови про арешт майна боржника від 28.02.2014 року, якою накладено арешт на нерухоме майно за кодом НОМЕР_1 на майно ОСОБА_1, хоча в дійсності боржником зазначено ОСОБА_2.

З пояснень позивача вбачається, що весь цей час вона намагалась в досудовому порядку з'ясувати та вирішити питання помилкового внесення ідентифікаційного коду до постанов державного виконавця, шляхом звернення до ПАТ "Київоблгаз" та ВДВС Васильківського міськрайонного управління юстиції, але останнім не надано відповіді на звернення позивача від 25.03.2016 року, після чого ОСОБА_1 змушена була звернутись до суду. Отже, суд, враховуючи, що позивач не є учасником виконавчого провадження 39770922, вважає, що з моменту ненадання відповіді у місячний термін позивачу, обчислюється строк звернення до суду, встановлений статтею 99 КАС України шість місяців, який не було пропущено позивачем.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про причини неявки суду не повідомив, хоча належним чином повідомлявся про час та місце розгляду справи.

В судовому засіданні 05.12.2016 року оголошено ухвалу про продовження розгляду справи в порядку письмового провадження згідно з ч. 6 ст. 128 КАС України, у зв'язку із неявкою в судове засідання відповідача.

Одночасно з цим, ухвалою суду від 05.12.2016 року витребувано від відповідача належним чином засвідчені копії матеріалів виконавчого провадження, яка не була виконана відповідачем, у зв'язку з чим судом здійснено розгляд справи на підставі наявних у ній доказів.

Розглянувши подані позивачем документи і матеріали, заслухавши пояснення позивача, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

ОСОБА_1 01.09.2005 року продала належний на праві власності будинок ОСОБА_2, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2.

В подальшому при зверненні до нотаріуса з метою вчинення дій, що супроводжуються нотаріальним супроводом, позивачу стало відомо, що 28.02.2014 року державним виконавцем Вождаєнко А.І. було винесно постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження ВП № 39770922. При цьому у витягу з Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна за заявою ОСОБА_1 від 10.12.2014 року зазначається, що особа, майно/права якої обтяжуються є ОСОБА_2, проте ідентифікаційний код зазначено НОМЕР_1, який належить позивачу.

Позивач звернулась до відділу державної виконавчої служби Васильківського міськрайонного управління юстиції Київської області із заявами від 17.12.2014 року, у відповідь на які повідомлено, що 20.02.2015 року державним виконавцем направлено вимогу на адресу ПАТ "Київоблгаз" з додатком у вигляді копії заяви про відкриття виконавчого провадження, якою зобов'язано повідомити щодо правильності зазначення ідентифікаційного коду, з метою вирішення питання, порушеного у заяві ОСОБА_1 При цьому, зазначено, що після надходження відповіді від ПАТ "Київоблгаз" державним виконавцем будуть вжиті всі можливі заходи щодо звільнення майна з-під арешту.

Звернувшись до ПАТ "Київоблгаз" позивач отримала відповідь від 29.02.2016 року № KV04/2-МЗ-930-0216, в якій зазначено, що ідентифікаційний код до рішення суду від 10.06.2013 року про стягнення заборгованності з громадянки ОСОБА_2, якій позивач продала житловий будинок за адресою: АДРЕСА_2, внесено помилково. Додатково повідомлено, що 23.02.2016 року на адресу Васильківського міськрайонного управління юстиції направлено відповідний лист щодо зміни ідентифікаційного коду у постанові про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.

Протягом тривалого часу з боку відповідача не вчинено жодних дій, спрямованих на усунення порушень прав позивача та не вжито заходів щодо звільнення майна з-під арешту, у зв'язку з чим позивач вважає постанову про відкриття виконавчого провадження протиправною та такою, що порушує його права та інтереси, оскільки стягувачем та відповідачем помилково вказано ідентифікаційний код ОСОБА_1 замість ідентифікаційного коду боржника ОСОБА_2 Враховуючи наведені обставини позивач звернулась до суду із даним позовом.

Вирішуючи спірні правовідносини, суд виходить із наступного.

Відповідно до статті першої Закону України «Про виконавче провадження» № 1404-VIII (в редакції чинній на час виникнення правовідносин) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Статтею 3 цього Закону встановлено, що примусовому виконанню також підлягають виконавчі листи та накази, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішення третейського суду, рішення міжнародного комерційного арбітражу, рішення іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України

Відповідно до ст. 4 Закону у виконавчому документі зазначаються: 1) назва і дата видачі документа, найменування органу, прізвище, ім'я, по батькові та посада посадової особи, яка його видала; 2) дата прийняття і номер рішення, згідно з яким видано документ; 3) повне найменування (для юридичних осіб) або прізвище, ім'я та, за наявності, по батькові (для фізичних осіб) стягувача та боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або адреса місця проживання чи перебування (для фізичних осіб), дата народження боржника - фізичної особи; 4) ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань стягувача та боржника (для юридичних осіб - за наявності); реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання в установленому порядку відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті) боржника (для фізичних осіб - платників податків); 5) резолютивна частина рішення, що передбачає заходи примусового виконання рішень; 6) дата набрання рішенням законної сили (крім рішень, що підлягають негайному виконанню); 7) строк пред'явлення рішення до виконання.

Виконавчий документ підписується уповноваженою посадовою особою із зазначенням її прізвища та ініціалів і скріплюється печаткою. Скріплення виконавчого документа печаткою із зображенням Державного Герба України є обов'язковим, якщо орган (посадова особа), який видав виконавчий документ, згідно із законом зобов'язаний мати таку печатку.

Як вбачається із наданих суду доказів, у судовому рішенні від 10.06.2013 року про стягнення боргу з ОСОБА_2 помилково зазначено ідентифікаційний код іншої особи (позивача), але за заявою стягувача - ПАТ "Київоблгаз" виконавчий лист по примусовому виконанню цього рішення пред'явлений до виконання до ДВС Васильківського РУЮ. Враховуючи, що помилка, як зазначає стягувач у своєму листі, допущена саме у рішенні суду, суд не вбачає протиправності дій державного виконавця при винесенні постанови про відкриття виконавчого провадження, оскільки виконавчий документ відповідав вимогам Закону, а відтак у відповідача не було жодних законних підстав для прийняття рішення про повернення виконавчого документу стягувачу чи відмову у відкритті виконавчого провадження.

Таким чином, в частині визнання незаконними дії державного виконавця по винесенню постанови про відкриття виконавчого провадження від 10.12.2014 року щодо зазначення в цій постанові невірного ідентифікаційного коду, суд визнає позовні вимоги необгрунтованими та приходить до висновку, що в цій частині вони не підлягають задоволенню.

Відповідно до наданих позивачем матеріалів, боржником у виконавчому провадженні ВП № 39770922 значиться саме ОСОБА_2, при цьому ідентифікаційний код зазначено не боржника, а іншої особи - ОСОБА_1.

Слід зауважити, що позивач ОСОБА_1 не може нести відповідальність за зобов'язанням іншої особи, відтак вчиняти виконавчі дії по стягненню заборгованості з ОСОБА_1 за зобов'язаннями ОСОБА_2, визначені рішенням суду, є недопустимим.

Відповідно до ч. 1 ст. 83 Закону України "Про виконавче провадження" (у редакції, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин) встановлено, що контроль за своєчасністю, правильністю і повнотою виконання рішень державним виконавцем здійснюють начальник відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, а також керівник вищестоящого органу державної виконавчої служби.

Начальник відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, при здійсненні контролю за рішеннями, діями державного виконавця під час виконання рішень має право у разі, якщо вони суперечать вимогам закону, своєю постановою скасувати постанову або інший процесуальний документ (або їх частину), винесені у виконавчому провадженні державним виконавцем, визнати недійсним складений державним виконавцем акт, зобов'язати державного виконавця провести виконавчі дії в порядку, встановленому цим Законом (ч. 2 ст. 83 Закону).

Частиною 3 статті 83 цього Закону передбачено, що начальник відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, або державний виконавець з власної ініціативи чи за заявою сторони виконавчого провадження може виправити допущені у процесуальних документах, винесених у виконавчому провадженні державним виконавцем, граматичні чи арифметичні помилки, про що виноситься відповідна постанова.

Після неодноразових звернень позивача щодо вжиття заходів по виправленню помилки шляхом виключення ідентифікаційного коду ОСОБА_1 з постанови про відкриття виконавчого провадження або скасування постанови, як такої, що суперечить вимогам закону, начальником відділу не було вчинено жодних дій по вирішенню порушеного питання, а отже допущено протиправну бездіяльність, яка призводить до порушень прав, свобод та інтересів позивача.

Частиною 1 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до частини 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідачем не надано на вимогу суду жодних доказів, які б свідчили про усунення порушень прав позивача з боку Васильківського міськрайонного управління юстиції, проігноровано ухвалу суду про витребування доказів від 05.12.2016 року, не надано письмових заперечень проти позовних вимог. Отже відповідачем не доведено правомірність бездіяльності начальника відділу державної виконавчої служби Васильківського міськрайонного управління юстиції щодо не скасування постанови про відкриття виконавчого провадження ВП 39770922 та накладення арешту майна боржника від 28.02.2014 року або виправлення відповідної помилки у виконавчому документі.

З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є частково обгрунтованими та підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до статті 94 КАС України у зв'язку з частковим задоволенням позовних вимог, на користь позивача суд присуджує судові витрати по сплаті судового збору в частині задоволених вимог, а саме в розмірі 50 відсотків від сплаченого судового збору.

Керуючись статтями 69-71, 94, 160-163, 181 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1. Адміністративний позов задовольнити частково.

2. Визнати незаконною бездіяльність начальника відділу державної виконавчої служби Васильківського міськрайонного управління юстиції Київської області щодо не скасування постанови про відкриття виконавчого провадження ВП 39770922, в якій помилково зазначено ідентифікаційний код ОСОБА_1, яка не є учасником виконавчого провадження.

3. Зобов'язати начальника відділу державної виконавчої служби Васильківського міськрайонного управління юстиції скасувати постанову про відкриття виконавчого провадження № 39770922.

4. В іншій частині позову відмовити.

5. Присудити з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) за рахунок бюджетних асигнувань Васильківського міськрайонного управління юстиції понесені судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 275,60 грн. (двісті сімдесят п'ять гривень 60 копійок).

Постанова набирає законної сили в порядку, встановленому статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України, та може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду в порядку і строки, передбачені статтею 186 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Т.П. Балась