Справа № 646/622/16-а
Суддя: Григоров А.М.
Дата ухвалення: 2017-03-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 березня 2017 р.Справа № 646/622/16-а
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Григорова А.М.

Суддів: Подобайло З.Г. , Тацій Л.В.

за участю секретаря судового засідання Гришко Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Червонозаводського районного суду м. Харкова від 02.02.2017р. по справі № 646/622/16-а

за позовом ОСОБА_1

до Управління Пенсійного фонду України в Червонозаводському районі м.Харкова

про визнання рішення протиправними та зобов'язання вчинити дії,

ВСТАНОВИЛА:

До суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1, в обґрунтування якого посилається, що позивач з 04 жовтня 2010р. перебуває на обліку в УПФУ в Червонозаводському районі м.Харкова та отримує пенсію, призначену згідно Закону України «Про державну службу», у розмірі 84 відсотків від суми заробітної плати. Позивач на момент виходу на пенсію працювала в Головному управлінні Державного казначейства України у Харківській області на посаді заступника начальника відділу. Відповідно до довідки Головного управління Державного казначейства України у Харківській області про заробітну плату №11-71/631-9224 від 22.12.2016р., що подається для перерахунку пенсії непрацюючим державним службовцям заробітна плата на посаді заступника начальника відділу з 01.12.2015р. становить 3507,07 грн., в тому числі посадовий оклад 1723 грн.

04.01.2017р. позивач звернулась до відповідача із заявою про перерахунок та виплату їй пенсії відповідно до ст. 37-1 Закону України «Про державну службу», яка діяла на день призначення пенсії, з 01.12.2015р. у зв'язку із підвищенням розміру заробітної плати працюючим державним службовцям згідно Постанови Кабінету Міністрів України від 09.12.2015р. №1013 на підставі вищеназваної довідки.

13.01.2017р. відповідач рішенням відмовив позивачу в перерахунку пенсії, посилаючись на те, що відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015р. №213, скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсія призначається відповідно до Закону України «Про державну службу», у зв'язку з чим з 01.06.2015р. пенсії в порядку та на умовах, визначених Законом України «Про державну службу» не призначаються, раніше призначені не перераховуються.

Тому, позивач звернулася до суду з вимогами про визнання протиправним рішення УПФУ в Червонозаводському районі м.Харкова щодо відмови їй в перерахунку пенсії державного службовця у зв'язку з підвищенням заробітної плати державних службовців згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 09.12.2015р. №1013 "Про упорядкування структури заробітної плати, особливості проведення індексації та внесення змін до деяких нормативно-правових актів", скасування рішення УПФУ в Червонозаводському районі м.Харкова від 13.01.2017р. щодо відмови мені у перерахунку пенсії державного службовця згідно ст.ст.37, 37-1 Закону України "Про державну службу" від 16.12.1993р. №3723-ХІІ в редакції від 24.04.2012р., яка діяла на час призначення їй пенсії, та зобов'язати УПФУ в Червонозаводському районі м.Харкова провести з 01.01.2017 року перерахунок та виплату її пенсії, призначеної в розмірі 84 відсотки заробітної плати державного службовця відповідної посади та рангу за місцем її роботи на державній службі, з врахуванням довідки про складові заробітної плати від 22.12.2016 року №11-71/631-9224, виданої Головним управлінням Державної казначейської служби України у Харківській області, у зв'язку з підвищенням заробітної плати державних службовців згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 09.12.2015р. №1013 "Про упорядкування структури заробітної плати, особливості проведення індексації та внесення змін до деяких нормативно-правових актів".

Постановою Червонозаводського районного суду м. Харкова від 02.02.2017 року позов ОСОБА_1 до Управління пенсійного фонду України в Червонозаводському районі м.Харкова про визнання рішення протиправним та зобов'язати вчинити дії залишено без задоволення.

ОСОБА_1, не погоджуючись з вказаним рішенням суду, в апеляційній скарзі вказує, що судом першої інстанції порушено норми процесуального права та неправильно застосовані норми матеріального права, просить суд апеляційної інстанції скасувати постанову Червонозаводського районного суду м. Харкова від 02.02.2017 року та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Вказує, що в мотивувальній частині оскаржуваної постанови міститься посилання на п.5 прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» №213- VIII від 02.03.2015р. та зазначено, що цим Законом скасовано норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсія призначена згідно Закону України «Про державну службу», а також зроблено висновок про те, що з 01.06.2015р. пенсії, в порядку та на умовах, визначених вказаним Законом, не призначаються, а раніше призначені пенсії - не перераховуються. З таким висновком не погоджується, оскільки судом першої інстанції було порушено норми матеріального права. Вказує, що висновок про те, що раніш призначені пенсії не перераховуються було взято з позиції відповідача, яка також не ґрунтується на чинному законодавстві в спірний період, відтак було однобоко досліджено дану обставину, що містить у собі порушення норм процесуального права. Зазначає, що Закон не має зворотної дії у часі суд першої інстанції неправильно визначив нормативно - правові акти, які підлягають застосуванню до спірних правовідносин та незаконно застосував Закон України «Про державну службу», який набрав чинності через пів року до виникнення спірних правовідносин, тобто з 01.05.2016р. Посилається на ст..22 та 58 Конституції України. Посилається на ухвалу Вищого Адміністративного Суду України від 17.01.2017 р. у справі №621/1632/16-а. Посилається на рішення Конституційного Суду України від 22.09.2005 року N5-рп/2005.

Головою комісії з припинення Управління пенсійного фонду України в Червонозаводському районі м.Харкова подано письмове заперечення, в якому просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову Червонозаводського районного суду м. Харкова від 02.02.2017 року без змін.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав доводи викладені в апеляційній скарзі.

Представник відповідача в судовому засіданні проти апеляційної скарги заперечувала, просила залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи представників сторін, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено судом апеляційної інстанції, що позивач працювала в Головному управлінні Державного казначейства України в Харківській області на посаді заступника начальника відділу, яка є державною службою, та отримує пенсію за віком років згідно Закону України «Про державну службу» (а.с. 18).

04.01.2017р. позивач звернулась до відповідача із заявою про перерахунок розміру пенсії відповідно до Постанови КМУ від 09.12.2015р. №1013 на підставі довідки №11-71/631-9224 від 22.12.2016 року. (а.с.14-15)

13.01.2017 року рішенням відповідача відмовлено позивачу в перерахунку пенсії за його заявою з підстав, що згідно з п.5 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» №213-VІІІ від 02.03.2015 року скасовано норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсія призначена згідно Закону України «Про державну службу». Отже, з 01 червня 2015 року пенсії в порядку та на умовах визначених вищевказаним законом, не призначаються, а раніше призначені пенсії не перераховуються (а.с. 17).

Колегія суддів погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції, виходячи з таких підстав.

Відповідно до ст. 37 Закону України "Про державну службу" (в редакції на момент виходу позивачки на пенсію) на одержання пенсії державних службовців мають право особи, які досягли встановленого законодавством пенсійного віку, за наявності страхового стажу для чоловіків - не менше 25 років, для жінок - не менше 20 років, у тому числі стажу державної служби - не менше 10 років, та які на час досягнення пенсійного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менше 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, - незалежно від місця роботи на час досягнення пенсійного віку. Пенсія державним службовцям призначається в розмірі 80 відсотків від сум їх заробітної плати, на які нараховуються страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - у розмірі 80 відсотків заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі. За кожний повний рік роботи понад 10 років на державній службі пенсія збільшується на один відсоток заробітку, але не більше 90 відсотків заробітної плати.

Згідно статті 37-1 Закону України "Про державну службу" ( в редакції, чинній на момент виходу позивачки на пенсію) у разі підвищення розміру заробітної плати працюючим державним службовцям, а також у зв'язку із набуттям особою права на пенсійне забезпечення державного службовця за цим Законом відповідно здійснюється перерахунок раніше призначених пенсій. Перерахунок пенсії здійснюється виходячи із сум заробітної плати, на які нараховуються страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування працюючого державного службовця відповідної посади та рангу на момент виникнення права на перерахунок пенсії.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 перебуває на обліку в Управлінні Пенсійного фонду України в Червонозаводському районі м.Харкова та отримує пенсію державного службовця за віком у розмірі 84 % від заробітної плати.

Пенсійне забезпечення державних службовців в період до 01.05.2016 року було врегульоване зазначеними нормами Закону України "Про державну службу" від 16.12.1993 року.

З 01.05.2016 року набув чинності Закон України "Про державну службу" № 889-VIII.

У зв'язку з набуттям чинності Закону України "Про державну службу" від 10.12.2015 року № 889-VIII, положення Закону України "Про державну службу" від 16.12.1993 року № 3723-XII втратили чинність, в тому числі втратили чинність норми, якими було врегульоване пенсійне забезпечення державних службовців.

Відповідно до ст. 90 Закону України "Про державну службу" від 10.12.2015 року, яка набрала чинність з 01.05.2016р., пенсійне забезпечення державних службовців здійснюється відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування".

Таким чином, з 01.05.2016р. Законом України "Про державну службу" від 10.12.2015 року, по іншому врегульовані правовідносини, пов'язані із пенсійним забезпеченням державних службовців.

Законом України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 року не передбачено підстав для перерахунку пенсії, як підвищення заробітної плати працюючих державних службовців.

Отже, враховуючи приписи ст. 90 Закону України "Про державну службу" від 10.12.2015 року та Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 року, з 01.05.2016р. відсутні підстави для перерахунку пенсії державним службовцям у зв'язку з підвищенням заробітної плати працюючих державних службовців.

Таким чином, з матеріалів справи слідує, що позивач із заявою про перерахунок пенсії відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 09.12.2015 року №1013 "Про упорядкування структури заробітної плати, особливості проведення індексації та внесення змін до деяких нормативно-правових актів" звернулась до Управління Пенсійного фонду України в Червонозаводському районі м.Харкова 04.01.2017 року.

Виходячи з того, що заяву про перерахунок пенсії подано позивачем після 01.05.2016р., тобто після набрання чинності Закону України "Про державну службу" від 10.12.2015 року, отже позивачка не має право на перерахунок пенсії, в зв'язку з підвищенням розміру заробітної плати працюючим державним службовцям.

При цьому колегія суддів зазначає, що наведені вище зміни до законодавства внесені зазначеними Законами не конституційними не визнані. Відповідно зазначені норми підлягають застосуванню. На момент звернення за перерахунком норми щодо здійснення перерахунку пенсії державним службовцям у зв'язку з підвищенням заробітної плати не існувало.

Доводи позивача щодо порушення відповідачем вимог ст. 22 Конституції України колегія суддів вважає помилковими, з огляду на таке.

Відповідно до ч. 3 ст. 22 Конституції України, при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

На залежність розмірів соціальних виплат особі від економічних чинників вказано у рішенні Конституційного Суду України від 19.06.2001 року № 9-рп/2001, зокрема зазначено, що право на пенсію, її розмір та суми виплат можна пов'язувати з фінансовими можливостями держави, з економічною доцільністю, соціально-економічними обставинами у той чи інший період її розвитку, а також з часом ухвалення відповідних нормативно-правових актів.

Окрім цього, у азб. 5,6, 10 п.2.1 рішення Конституційного Суду України від 26.12.2011 року №1-42/2011 щодо відповідності Конституції України (конституційності) певних положень Закону України Про Державний бюджет України на 2011 рік зазначено, що Конституційний Суд України, вирішуючи це питання, враховує також положення актів міжнародного права. Так, згідно зі статтею 22 Загальної декларації прав людини розміри соціальних виплат і допомоги встановлюються з урахуванням фінансових можливостей держави. Отже, одним з визначальних елементів у регулюванні суспільних відносин у соціальній сфері є додержання принципу пропорційності між соціальним захистом громадян та фінансовими можливостями держави, а також гарантування права кожного на достатній життєвий рівень.

Таким чином, передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема,через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Крім того, такі заходи можуть бути обумовлені необхідністю запобігання чи усунення реальних загроз економічній безпеці України, що згідно з частиною першою статті 17 Конституції України є найважливішою функцією держави. Водночас зміст основного права не може бути порушений, що є загальновизнаним правилом, на що вказав Конституційний Суд України у Рішенні від 22.09.2005 року N5-рп/2005 у справі про постійне користування земельними ділянками.

Також, право встановлювати законодавчі обмеження щодо виплати пенсії узгоджується з правовою позицією Європейського суду викладеною в справі за заявою «Великода проти України» №43331/12 від 03.06.2014 року в якій суд прийшов до висновку, що положення Протоколу № 1 до Конвенції не встановлюють жодних обмежень свободи Договірних держав вирішувати, запроваджувати чи ні будь-які форми системи соціального забезпечення, або обирати тип чи розмір пільг для забезпечення у рамках будь-якої такої системи. Стаття 1 Першого протоколу не гарантує як таке право на будь-які соціальні виплати у певному розмірі. Вимога може становити майно у розумінні статті 1 Першого протоколу, лише якщо достатньою мірою встановлено, що вона підлягає виконанню. З огляду на те, що до відповідного законодавства було внесено зміни та доповнення, не можна вважати, що надання заявниці права на пільгу у певному розмірі було встановлено достатньою мірою. Суд нагадує, що перша та найважливіша вимога цього положення полягає у тому, що будь-яке втручання з боку державних органів влади у мирне володіння майном має бути законним та має переслідувати легітимну мету в інтересах суспільства. Будь-яке втручання має також бути обґрунтовано пропорційним переслідуваній меті. Іншими словами, має зберігатися справедливий баланс між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами щодо захисту основоположних прав особи. Необхідного балансу не буде досягнуто, якщо на відповідну особу або осіб буде накладений особистий та надмірний тягар.

Колегія суддів, з урахуванням наведеного, зазначає на необґрунтованість посилання позивача у позові та апеляційній скарзі на положення ст.ст.19, 22, 58 Конституції України, відповідач діяв в межах Закону, норми якого є діючими, неконституційними не визнані.

Колегія суддів зазначає, що посилаючись в апеляційній скарзі на рішення Конституційного Суду України від 22.09.2005 року N5-рп/2005 позивачка не враховує зміни до законодавства та право її на перерахунок пенсії згідно з Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування». Крім того колегія суддів зазначає, що з матеріалів справи не вбачається про зменшення розміру пенсії позивачки. Спір стосується підстав перерахунку пенсії.

Щодо посилань в апеляційній скарзі на ухвалу Вищого Адміністративного Суду України від 17.01.2017 р. у справі №621/1632/16-а, то колегія суддів зазначає, що рішення Вищого адміністративного суду по аналогічній справі не є обов'язковими для застосування.

При цьому, колегія суддів зазначає, що не погоджується з посиланням суду першої інстанції та відповідача на те, що згідно п.5 прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» №213- VIII від 02.03.2015р. та цим Законом скасовано норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсія призначена згідно Закону України «Про державну службу», а також зроблено висновок про те, що з 01.06.2015р. пенсії, в порядку та на умовах, визначених вказаним Законом, не призначаються, а раніше призначені пенсії - не перераховуються, виходячи з наступного.

Пунктом 5 Прикінцевих положень Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення " від 02.03.2015 року №213 передбачено, що у разі неприйняття до 01.06.2015 року закону щодо призначення пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 01.06.2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне утримання призначаються відповідно до законів України "Про державну службу ", Про прокуратуру ", Про судоустрій і статус суддів ", Про статус народного депутата України ", Про Кабінет Міністрів України ", Про судову експертизу ", Про національний банк України ", Про службу в органах місцевого самоврядування ", Про дипломатичну службу ", Податкового та Митного кодексів України, Положення про помічника - консультанта народного депутата України.

Також колегія суддів зазначає, що виходячи з принципу незворотності дії законів у часі, положення п. 5 Прикінцевих положень зазначеного Закону № 213 від 02.03.15 р. стосуються порядку призначення пенсії у разі реалізації права на пенсійне забезпечення, а не перерахунку вже призначеної пенсії, оскільки процедури призначення та перерахунку пенсії різні за змістом і механізмом їх проведення.

Проте, колегія суддів зазначає, що цей факт не впливає на вирішення справи по суті та на правильність висновків суду щодо залишення без задоволення позову, та відповідно до ч. 2 ст. 200 Кодексу адміністративного судочинства України зазначений довід не є підставою для скасування правильного по суті рішення суду.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, ст. 198, ст.200, ст.205, ст.ст.206, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Постанову Червонозаводського районного суду м. Харкова від 02.02.2017р. по справі № 646/622/16-а залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання ухвали у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя (підпис)Григоров А.М.
Судді(підпис) (підпис) Подобайло З.Г. Тацій Л.В.
Повний текст ухвали виготовлений 20.03.2017 р.