Справа № 822/2311/16
Суддя: Іваненко Я.Л.
Дата ухвалення: 2017-03-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
УХВАЛА

17 березня 2017 року м. Київ К/800/7868/17

Суддя Вищого адміністративного суду України Іваненко Я.Л., перевіривши касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Хмельницького окружного адміністративного суду від 16 грудня 2016 року та ухвалу Вінницького апеляційного адміністративного суду від 23 лютого 2017 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Хмельницького міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області про визнання відмови неправомірною та зобов'язання вчинити дії,

в с т а н о в и л а :

У листопаді 2016 року позивач звернувся до суду з позовом до Хмельницького міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області, в якому просив: визнати неправомірною відмову (висновок №460 від 08.11.2016 року) у внесенні змін до актових записів №470 від 31.10.1954 року про шлюб ОСОБА_2 та ОСОБА_3, №592 від 22.06.1955 року про народження ОСОБА_1, № 556 від 07.06.1981 року про шлюб ОСОБА_1 та ОСОБА_4; зобов'язати відповідача внести зміни до актового запису №470 від 31.10.1954 року про шлюб ОСОБА_2 та ОСОБА_3, складеного відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Хмельницькому Хмельницького міськрайонного управління юстиції у Хмельницькій області, виправивши національність нареченої з "українка" на "полька"; зобов'язати відповідача внести зміни до актового запису №592 від 22.06.1955 року про народження ОСОБА_1, складеного відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Хмельницькому Хмельницького міськрайонного управління юстиції у Хмельницькій області, виправивши національність матері дитини з "українка" на "полька"; зобов'язати відповідача внести зміни до актового запису №556 від 07.06.1981 року про шлюб ОСОБА_1 Івановича та ОСОБА_4, складеного Хмельницьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області, виправивши національність нареченого з "українець" на "поляк".

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що відповідно до статті 300 Цивільного кодексу України має право на збереження своєї національної, культурної, релігійної, мовної самобутності, а також право на вільний вибір форм та способів прояву своєї індивідуальності, якщо вони не заборонені законом та не суперечать моральним засадам суспільства. Вказував, що статтею 11 Закону України "Про національні меншини в Україні" визначено, що громадяни України мають право вільно обирати та відновлювати національність.

Постановою Хмельницького окружного адміністративного суду від 16 грудня 2016 року, залишеною без змін ухвалою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 23 лютого 2017 року, у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Як встановлено судами попередніх інстанцій, позивач звернувся до Хмельницького міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області з заявою про внесення змін до актового запису про народження матері заявника, ОСОБА_3 №1 від 05.01.1932 року, складеного виконавчим комітетом Нижньо-Вовковнецької сільської ради Хмельницького району Хмельницької області, щодо виправлення власного імені дитини з "ОСОБА_3" на "ОСОБА_3", по батькові з "ОСОБА_3" на "ОСОБА_3", національності батька дитини з "українець" на "поляк", про внесення змін до актового запису про шлюб батьків заявника, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 №470 від 31.10.1954 року, складеного Хмельницьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області, щодо виправлення національності нареченої з "українка" на "полька", про внесення змін до актового запису про народження заявника ОСОБА_1 №592 від 22.06.1955 року, складеного Хмельницьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області, щодо виправлення національності матері дитини з "українка" на "полька", про доповнення відомостей по батькові "ОСОБА_1", місця народження "Україна, Хмельницька області, місто Хмельницький", про внесення змін до актового запису про шлюб заявника, ОСОБА_1 та ОСОБА_4 №556 від 07.06.1981 року, складеного Хмельницьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області, щодо виправлення національності нареченого з "українець" на "поляк".

За результатами розгляду поданих позивачем документів 08 листопада 2016 року відповідач відмовив позивачу у внесенні змін до актового запису про шлюб батьків заявника, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 №470 від 31.10.1954 року, складеного Хмельницьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області, щодо виправлення національності нареченої з "українка" на "полька", до актового запису про народження заявника ОСОБА_1 №592 від 22.06.1955 року, складеного Хмельницьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області, щодо виправлення національності матері дитини з "українка" на "полька", до актового запису про шлюб заявника ОСОБА_1 та ОСОБА_4 №556 від 07.06.1981 року, складеного Хмельницьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області, щодо виправлення національності нареченого з "українець" на "поляк".

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що відмовляючи у внесенні змін до актових записів відповідач діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Позивач звернувся до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою на постанову Хмельницького окружного адміністративного суду від 16 грудня 2016 року та ухвалу Вінницького апеляційного адміністративного суду від 23 лютого 2017 року, в якій, посилаючись на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій та прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог.

В обґрунтування доводів касаційної скарги зазначає, що в актовому записі №1 від 05 січня 1932 року про народження його матері, національністю якої зазначено «українка», національністю її батька (діда позивача) зазначено «поляк». Проте, судами не враховано, що пізніше мати бажала виправити помилки в графах національність в своїх документах, але не встигла у зв'язку з похилим віком. За таких обставин позивач дотримується польських традицій і вважає себе поляком, а відмова судів у задоволенні позовних вимог є порушенням його конституційних прав, зокрема права на національну самоідентифікацію.

Порядок державної реєстрації актів цивільного стану, внесення до актових записів цивільного стану змін, їх поновлення і анулювання та засади діяльності органів державної реєстрації актів цивільного стану визначаються Законом України "Про державну реєстрацію актів цивільного стану" № 2398-VI (далі Закон № 2398-VI) від 01 липня 2010 року та Правилами внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, затвердженими наказом Міністерства юстиції України № 96/5 від 12 січня 2011 року (далі - Правила).

Згідно з частинами першою - четвертою статті 22 Закону № 2398-VI внесення змін до актового запису цивільного стану проводиться відповідним органом державної реєстрації актів цивільного стану за наявності достатніх підстав. За наслідками перевірки зібраних документів орган державної реєстрації актів цивільного стану складає обґрунтований висновок про внесення змін до актового запису цивільного стану або про відмову в цьому.

Внесення змін до актового запису цивільного стану проводиться за заявою, зокрема, особи, щодо якої складено актовий запис. Заява про внесення змін до актового запису цивільного стану подається до відповідного органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем проживання заявника, а у випадках, передбачених законодавством, - за місцем зберігання актового запису.

Відповідно до пункту 1.1 Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, які складено органами державної реєстрації актів цивільного стану України, проводиться відділами державної реєстрації актів цивільного стану районних, районних у містах, міських (міст обласного значення), міськрайонних, міжрайонних управлінь юстиції (далі - відділи державної реєстрації актів цивільного стану) у випадках, передбачених чинним законодавством.

Згідно з пунктом 2.6 Правил разом із заявою про внесення змін до актового запису цивільного стану заявником подаються: свідоцтва про державну реєстрацію актів цивільного стану, у яких зазначені неправильні, неповні відомості або відомості, які підлягають зміні; інші документи, необхідні для розгляду заяви та вирішення питання по суті.

Пунктом 2.12 Правил передбачено, що на підставі зібраних документів та за наслідками перевірки відділ державної реєстрації актів цивільного стану, дипломатичне представництво чи консульська установа України складає обґрунтований висновок про внесення змін до актового запису (або декількох актових записів) цивільного стану або про відмову в цьому за формою, наведеною в додатку 2. У разі відмови у внесенні змін до актового запису цивільного стану у висновку мають бути чітко вказані причини відмови та зазначено про можливість її оскарження в судовому порядку.

Підпунктом 2.13.12 пункту 2.13 Правил, яким визначаються підстави для внесення змін в актові записи цивільного стану, зокрема передбачено, що таке внесення можливе також і в інших окремих випадках, якщо це не суперечить чинному законодавству України.

Відповідно до пункту 2.15 Правил передбачено випадки, коли складається висновок відділу державної реєстрації актів цивільного стану, зокрема, відповідно до пункту 2.15.9 цього пункту висновок складається, якщо під час державної реєстрації акту цивільного стану були допущені помилки (перекручення, пропуск відомостей, окремих слів або граматичні помилки чи вказані неправильні відомості).

Відмовляючи у задоволенні заяви про внесення змін до актових записів, відповідач виходив з того, що під час проведення державної реєстрації народження матері заявника та шлюбу батьків заявника працівниками органів державної реєстрації актів цивільного стану не були допущені будь-які неточності, порушення або помилки в частині зазначення національності матері, про що свідчать підписи заявників на актових записах цивільного стану.

Як було встановлено судами попередніх інстанцій, у свідоцтві про народження ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 зазначено про його батьків: - ОСОБА_2 (батько) - національність - "украинец"; - ОСОБА_3 (мати) - національність "украинка".

При цьому, позивачем не було надано жодного документа, який би свідчив про помилки у зазначенні національності його матері, допущені під час державної реєстрації шлюбу батьків та державної реєстрації його народження. В той же час, мати позивача - ОСОБА_3 до органів РАЦСУ із заявою про внесення змін до актового запису не зверталася.

Крім того, під час отримання паспорта мати позивача, а згодом й сам позивач, у відповідності до статті 11 Закону України "Про національні меншини України" прийняли національність - «українці», тому відомості про національність позивача були зазначені відповідно до даних їх паспортів.

За таких обставин, враховуючи відсутність документального підтвердження допущеної помилки в актовому записі про шлюб батьків позивача, в актовому записі про народження позивача (в частині зазначення національності його матері), суди попередніх інстанцій дійшли висновку, що вказані дії відповідача щодо відмови у внесенні змін до актових записів ґрунтуються на вимогах закону.

Висновки судів узгоджуються з вимогами законодавства, яким врегульовано спірні правовідносини, відповідають дійсним обставинам справи та нормам матеріального і процесуального права, доводи касаційної скарги їх висновків не спростовують і не відповідають обставинам справи.

Відповідно до пункту 5 частини 5 статті 214 Кодексу адміністративного судочинства України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені в ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

За змістом цієї норми касаційна скарга повинна містити посилання на помилкове та/або неправильне застосування норм матеріального права при вирішенні справи та/або порушення судами норм процесуального права (у разі оскарження судового рішення по суті - пояснення, яким чином такі порушення вплинули на правильність вирішення справи).

Касаційна скарга є необґрунтованою, оскільки викладені в ній обставини і зміст оскаржуваних судових рішень не дають підстав для висновку про те, що судами першої та апеляційної інстанцій допущено порушення норм матеріального та процесуального права, а зазначені в касаційній скарзі доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Керуючись пунктом 5 частини 5 статті 214 Кодексу адміністративного судочинства України,

у х в а л и л а :

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Хмельницького окружного адміністративного суду від 16 грудня 2016 року та ухвалу Вінницького апеляційного адміністративного суду від 23 лютого 2017 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Хмельницького міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області про визнання відмови неправомірною та зобов'язання вчинити дії.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Я.Л. Іваненко