Справа № 826/537/16
Суддя: Федорчук А.Б.
Дата ухвалення: 2017-03-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

21 березня 2017 року № 826/537/16

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Федорчука А.Б., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом Публічного акціонерного товариства «Апекс-Банк»
до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ «Старокиївський банк» Пантіної Л.О.
про визнання протиправною бездіяльності, зобов'язання вчинити дії ,

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство «Апекс-Банк» (далі - позивач) звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ «Старокиївський банк» Пантіної Л.О. (далі - відповідач), в якому просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «УКРАЇНСЬКИЙ ПРОФЕСІЙНИМ БАНК» Пантіної Любові Олександрівни при розгляді кредиторських вимог ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «АПЕКС-БАНК» до ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «УКРАЇНСЬКИЙ ПРОФЕСІЙНИЙ БАНК»;

- зобов'язати Уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «УКРАЇНСЬКИЙ ПРОФЕСІЙНИЙ БАНК» Пантіну Любов Олександрівну додатково акцептувати (визнати) кредиторські вимоги ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «АПЕКС-БАНК» за нарахованою пенею у розмірі 221 829,15 грн., внести зміни до Переліку (Реєстру) акцептованих вимог кредиторів ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «УКРАЇНСЬКИЙ ПРОФЕСІЙНИЙ БАНК» в частині збільшення акцептованих вимог ПАТ «АПЕКС-БАНК» на зазначену суму (221 829,15 грн.) та подати зміни на затвердження Виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

Під час розгляду справи представник позивача заявлені позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив суд їх задовольнити, посилаючись на доводи, викладені в позовній заяві.

Відповідач заперечує по суті заявлених позовних вимог, про що надав відповідні письмові заперечення, які наявні в матеріалах справи.

Справа розглянута в порядку письмового провадження у відповідності до положень ч.6 ст.128 Кодексу адміністративного судочинства України за відсутності необхідності заслуховувати свідків чи експертів.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва, встановив наступне.

Між ПАТ «УПБ» та Публічним акціонерним товариством «АПЕКС-БАНК» укладено Договір від 12 травня 2010 року № 6835-УКВ про встановлення кореспондентських відносин. Предметом Договору є відкриття та умови ведення ПАТ «УПБ» мультивалютного кореспондентського рахунку Кредитора (далі - Рахунок) для здійснення розрахунків по операціях Кредитора та його клієнтів відповідно до чинного законодавства України, нормативно-правових актів Національного банку України, а також умов Договору.

З метою вдосконалення системи міжбанківських розрахунків, обслуговування діяльності клієнтів та розширення співробітництва між Сторонами, Боржник (ПАТ «УПБ») відкриває Кредитору Рахунок № НОМЕР_1 типу «Лоро» у валютах, які вказані в заяві Кредитора, по якому здійснюються міжбанківські перекази з метою проведення безготівкових розрахунків між Сторонами, що обумовлені виконанням платежів клієнтів або власними зобов'язаннями Сторін.

Відповідно до п. 4.1 Договору Боржник зобов'язаний забезпечувати збереження коштів, які знаходяться на рахунку Кредитора; своєчасно і точно виконувати розрахункові документи Кредитора, за умови їх відповідності чинному законодавству України, нормативно-правовим актам Національного банку України та Положенням Договору.

Згідно п. 4.4 Договору Кредитор має право самостійно розпоряджатися коштами, що знаходяться на рахунку, за винятком випадків, передбачених чинним законодавством України.

Пунктом п. 5.2 Договору передбачено, що за порушення строків проведення операцій, визначених Договором, Боржник сплачує Кредитору, пеню у розмірі:

- по розрахунках в національній валюті - 0,1 % від суми простроченого платежу за кожен день прострочення, що не може перевищувати 10 відсотків суми переказу;

- по рахунках в іноземній валюті - 0,1 % від суми платежу за кожен день прострочення (пеня сплачується в національній валюті від еквівалента суми платежу по курсу НБУ на дату, коли зазначене платіжне доручення повинно було бути виконане).

Постановою Правління Національного банку України «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Український професійний банк» до категорії проблемних та запровадження особливого режиму контролю за діяльністю банку» від 30.04.2015 № 293/БТ Публічне акціонерне товариство «Український професійний банк» віднесено до категорії проблемних та останньому встановлено наступні обмеження в його діяльності, зокрема, не допускати проведення будь-яких операцій, за результатами яких збільшується гарантована сума відшкодування за вкладами фізичних осіб Фондом гарантування вкладів фізичних осіб, крім договорів, укладених до набрання чинності цією постановою, умовами яких передбачено поповнення вкладів фізичних осіб за рахунок відсотків.

В подальшому, на підставі постанови Правління Національного банку України «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Український професійний банк» до категорії неплатоспроможних» від 28.05.2015 №348, виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 28 травня 2015 року прийнято рішення «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «УПБ» №107, згідно з яким з 29.05.2015 розпочато процедуру виведення публічного акціонерного товариства «Український професійний банк» з ринку шляхом запровадження в ньому тимчасової адміністрації та призначено уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ «УПБ» провідного професіонала з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків Пантіну Любов Олександрівну. Тимчасову адміністрацію в АТ «УПБ» запроваджено строком на три місяці з 29.05.2015 по 28.08.2015 включно.

Між тим, на підставі постанови Правління Національного банку України «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію публічного акціонерного товариства «Український професійний банк» від 28.08.2015 №562, виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 28 серпня 2015 року прийнято рішення «Про початок процедури ліквідації ПАТ «Український професійний банк» та делегування повноважень ліквідатора банку» №158, згідно з яким з 31.08.2015 розпочато процедуру ліквідації ПАТ «УПБ» з відшкодуванням з боку Фонду коштів за вкладами фізичних осіб, відповідно до Плану врегулювання; уповноваженою особою Фонду на ліквідацію ПАТ "УПБ" призначено Пантіну Любов Олександрівну та останній делеговано всі повноваження ліквідатора ПАТ «УПБ», визначені ст. ст. 37 та 38, частинами першою та другою ст. 48 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» на один рік по 30.08.2016 включно.

Як зазначає позивач в позовній заяві, у зв'язку з невиконанням Боржником зобов'язань за Договором, а саме: невиконанням платіжних документів (платіжних доручень від 05.05.2015 року № 2, від 25.05.2015 року № 1, від 30.04.2015 року № 8, від 25.05.2015 року № 2) щодо міжбанківського переказу в межах сум залишків на кореспондентських рахунках Кредитора, відкритих в ПАТ «УПБ», у Боржника перед Кредитором виникла заборгованість за Договором, яка станом на 28.08.2015 року становила 25 673 039,19 грн.

Разом з тим, Листом від 23.12.2015 p. №01-10/6258, Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію банку ПАТ «УПБ» Пантіна Л.О. повідомила Позивача про акцептування кредиторських вимог у сумі 25 451 210,04 грн.

Відтак, відповідачем не було включено до Реєстру акцептованих вимог кредиторів ПАТ «УКРАЇНСЬКИЙ ПРОФЕСІЙНИЙ БАНК» грошових вимог ПАТ «АПЕКС-БАНК» у розмірі 221 829,15 грн.

З розрахунку заборгованості ПАТ «УПБ», вбачається, що заборгованість у розмірі 221 829,15 грн. є заборгованістю за нарахованою пенею за невиконання умов договору № 6835-УKB від 12 травня 2010 року про встановлення кореспондентських відносин з ПАТ «УПБ», а саме, за порушення строків проведення операцій за платіжними дорученнями від 30.04.2015 року № 8, від 05.05.2015 року № 2, від 25.05.2015 року № 1.

Позивач, вбачаючи протиправну бездіяльність Уповноваженої особи в частині не включення суми в розмірі 221 829,15 грн до кредиторських вимог, звернувся до суду з даним позовом та просить суд його задовольнити.

Оцінивши за правилами ст. 86 Кодексу адміністративного судочинства України надані сторонами докази та пояснення, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному і об'єктивному дослідженні, Окружний адміністративний суд міста Києва вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Спеціальним законом у сфері виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків є Закон України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (надалі - Закон).

Відповідно до частини 4 статті 44 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», Фонд розпочинає процедуру ліквідації банку не пізніше наступного робочого дня після офіційного отримання рішення Національного банку України про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку, крім випадку, коли ліквідація здійснюється за ініціативою власників банку.

Положеннями статті 45 Закону встановлено, що протягом 30 днів з дня опублікування відомостей про відкликання банківської ліцензії, ліквідацію банку кредитори мають право заявити Фонду про свої вимоги до банку.

Статтею 48 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» визначено перелік повноважень уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, до яких, в тому числі, належить складання реєстру акцептованих вимог кредиторів (внесення змін до нього) та здійснення заходів щодо задоволення вимог кредиторів.

Відповідно до ч. 2 ст. 49 Закону протягом 90 днів з дня опублікування відомостей Фонд здійснює такі заходи:

1) визначає суму заборгованості кожному кредитору та відносить вимоги до певної черги погашення;

2) відхиляє вимоги в разі їх не підтвердження фактичними даними, що містяться у розпорядженні Фонду, та, у разі потреби, заявляє в установленому законодавством порядку заперечення за заявленими до банку вимогами кредиторів;

3) складає реєстр акцептованих вимог кредиторів відповідно до вимог, встановлених нормативно-правовими актами Фонду.

Відповідно до частини 1 ст. 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» задоволення вимог кредиторів банку здійснюється за рахунок одержаних від реалізації майна банківської установи грошових коштів. Вказаною статтею також передбачено черговість задоволення кредиторських вимог та вказано, що вимоги до банку задовольняються у відповідному порядку, який зазначений у вищезазначеній статті.

Згідно ст. 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» кредитор банку - юридична або фізична особа, яка має документально підтверджені вимоги до боржника щодо його майнових зобов'язань.

При цьому, безспірними вважаються вимоги кредиторів, які визнані боржником, інші вимоги кредиторів, підтверджені виконавчими документами чи розрахунковими документами, за якими відповідно до законодавства здійснюється списання коштів з рахунків боржника.

Матеріалами справи підтверджується, що на запит Позивача Уповноваженою особою Фонду листом від 23.12.2015 р. № 01-10/6258 було повідомлено, про те, що кредиторська вимога ПАТ «АПЕКС-БАНК» була отримана, зареєстрована та акцептована у сумі 25 451 210,44 грн. та підлягає задоволенню у сьому чергу, відповідно до вимог ст. 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Разом з тим, судом встановлено суми заборгованості по пені, які Позивач наводить у розрахунку заборгованості за платіжним дорученням від 30.04.2015 р. № 20150430 - 125 000,00 грн. та за платіжним дорученням від 05.05.2015 p. № 2 - 21 32,40 грн., нараховуються за зобов'язаннями, які не були заявлені кредитором у заяві про кредиторські вимоги. Відповідно, дані зобов'язання вважаються погашеними, відповідно штрафні санкції на них не нараховуються.

Статтею 534 Цивільного кодексу України визначено черговість погашення вимог за грошовим зобов'язаннями. У разі недостатності суми проведеного платежу для виконання грошового зобов'язання у повному обсязі ця сума погашає вимоги кредитора у такій черговості, якщо інше не встановлено договором: у першу чергу відшкодовуються витрати кредитора, пов'язані з одержанням виконання; у другу чергу сплачуються проценти і неустойка; у третю чергу сплачується основна сума боргу.

Так як, Позивач у своїй позовній заяві посилається на те, що заборгованість за платіжними дорученнями від 30.04.2015 p. № 20150430, від 05.05.2015 p. № 2 станом на дату запровадження у ПАТ «УПБ» тимчасової адміністрації була відсутня, а за приписами статті 534 Цивільного кодексу України, штрафні санкції, у тому числі пеня сплачуються першочергово, суд приходить до висновку. що жодних підстав для нарахування пені за вже погашеними зобов'язаннями немає.

Враховуючи викладене, позовні вимоги в частині зобов'язання Уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «УКРАЇНСЬКИЙ ПРОФЕСІЙНИЙ БАНК» Пантіну Любов Олександрівну додатково акцептувати (визнати) кредиторські вимоги ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «АПЕКС-БАНК» за нарахованою пенею у розмірі 221 829,15 грн., внести зміни до Переліку (Реєстру) акцептованих вимог кредиторів ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «УКРАЇНСЬКИЙ ПРОФЕСІЙНИЙ БАНК» в частині збільшення акцептованих вимог ПАТ «АПЕКС-БАНК» на зазначену суму (221 829,15 грн.) та подати зміни на затвердження Виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, є необґрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають.

Позовні вимоги в частині визнання протиправною бездіяльності Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «УКРАЇНСЬКИЙ ПРОФЕСІЙНИМ БАНК» Пантіної Любові Олександрівни при розгляді кредиторських вимог ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «АПЕКС-БАНК» до ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «УКРАЇНСЬКИЙ ПРОФЕСІЙНИЙ БАНК», задоволенню також не підлягають, адже позивачем не доведено, в чому конкретно полягає протиправна бездіяльність відповідача, в той час як судом встановлено, що на запит Позивача Уповноваженою особою Фонду листом від 23.12.2015 р. № 01-10/6258 було повідомлено, про те, що кредиторська вимога ПАТ «АПЕКС-БАНК» була отримана, зареєстрована та акцептована у сумі 25 451 210,44 грн. та підлягає задоволенню у сьому чергу, що свідчить на користь відсутності бездіяльності.

Окремо слід зазначити, що згідно позиції Верховного Суду України, викладеної в постановах від 16 лютого 2016 року у справі №21-4846а15 та від 15 червня 2016 року у справі №826/20410/14, на спори, які виникають на стадії ліквідації (банкрутства) банку, не поширюється юрисдикція адміністративних судів.

Згідно з ч. 1 ст. 244-2 КАС України, висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 237 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів.

Так, суд вважає за доцільне відступити від правової позиції, викладеної у постановах Верховного Суду України від 16 лютого 2016 року у справі №21-4846а15 та від 15 червня 2016 року у справі №826/20410/14, з огляду на наступне.

Висновок Верховного Суду України у зазначених постановах зводиться до того, що юрисдикція адміністративних судів не поширюється на вищевказані спірні правовідносини, які врегульовані нормами Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", а тому спори, які виникають на стадії ліквідації банку належить розглядати в порядку, визначеному Господарським процесуальним кодексом України (далі - ГПК України).

Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" встановлено умови та порядок відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом та застосування ліквідаційної процедури з метою повного або часткового задоволення вимог кредиторів.

Відповідно до положень ст. 1 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", банкрутство - визнана господарським судом неспроможність боржника відновити свою платоспроможність за допомогою процедур санації та мирової угоди і погасити встановлені у порядку, визначеному цим Законом, грошові вимоги кредиторів не інакше як через застосування ліквідаційної процедури.

Неплатоспроможність визначена також частиною 1 вищевказаного Закону як неспроможність боржника виконати після настання встановленого строку грошові зобов'язання перед кредиторами не інакше, як через відновлення його платоспроможності.

З наведеного слідує, що Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" регулюються відносини щодо відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом, які вирішуються в порядку ГПК України.

Разом з цим, згідно з ч. 3 ст. 2 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", законодавство про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом при розгляді судом справи про визнання неплатоспроможним (банкрутом) банку застосовується з урахуванням норм законодавства про банки і банківську діяльність.

Однак суд звертає увагу на те, що в даній адміністративній справі вирішуються спірні правовідносини в рамках Закону №4452-VI.

Вказаний Закон №4452-VI є спеціальним, яким в свою чергу, як вже зазначалось вище, врегульовано правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами, а також відносини між Фондом, банками, Національним банком України.

Системний аналіз вищевказаних положень, дає підстави суду дійти до висновку, що в даному випадку ліквідаційна процедура, яка застосовується при ліквідації банку в силу відмінного правового регулювання відрізняється від процедури передбаченої Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом". Зокрема, в силу положень ст. 7 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" порядок ліквідації банкрута здійснюється шляхом застосування судових процедур банкрутства.

Тобто, необхідною умовою для застосування до спірних правовідносин в частині задоволення кредиторських вимог в силу Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" є безпосередня наявність порушення справи про банкрутство в господарському суді.

Натомість, у даному випадку, ліквідація банку, здійснюється на підставі постанови Правління Національного банку України в рамках Закону №4452-VI, яким в свою чергу не передбачено порушення справи про банкрутство в господарському суді, а тому в даному випадку застосування Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" до спірних правовідносин не підлягає.

Крім того, суд звертає увагу, що згідно з п. 1 ч. 1 ст. 3, ч. 2 ст. 4 КАС України, справа адміністративної юрисдикції (далі - адміністративна справа) - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом встановлений інший порядок судового вирішення.

При цьому, законодавство не містить визначення терміна "публічно-правовий спір". При з'ясуванні характеру спору суд враховує, що протилежним за змістом є приватноправовий спір. Таким чином, в основі розмежування спорів лежить поділ права на публічне та приватне.

Вирішуючи питання про віднесення норми до публічного права, а спору до публічно-правового, слід враховувати загальнотеоретичні та законодавчі критерії. Зокрема, за змістом п. 1 ч. 1 ст. 3 КАС України у публічно-правовому спорі, як правило, хоча б однією стороною є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень. При цьому, спір набуває ознак публічно-правового за умов не лише наявності серед суб'єктів спору публічного органу чи посадової особи, а й здійснення ним (ними) у цих відносинах владних управлінських функцій.

Для цілей і завдань адміністративного судочинства владну управлінську функцію необхідно розуміти як діяльність усіх суб'єктів владних повноважень з виконання покладених на них Конституцією чи законами України завдань.

Відтак, вирішуючи питання про визначення юрисдикції адміністративних судів щодо вирішення адміністративних справ, необхідно враховувати, що КАС України встановлює такі правила відмежування адміністративної юрисдикції від інших видів юрисдикції:

- понятійно-функціональне, тобто визначення адміністративної справи, що наведене у п. 1 ч. 1 ст. 3 КАС України;

- визначення видів публічних правовідносин (управлінські правовідносини та правовідносини, пов'язані з публічним формуванням суб'єкта владних повноважень), зазначених у ч. 1 ст. 17 КАС України;

- встановлення переліку публічно-правових спорів, що підпадають під юрисдикцію адміністративних судів (ч. 2 ст. 17 КАС України);

- встановлення переліку публічно-правових справ, що не належать до предмета адміністративної юрисдикції (ч. 3 ст. 17 КАС України).

З підстав, передбачених ч. 1 ст. 76 Закону України "Про банки і банківську діяльність", Національний банк України зобов'язаний прийняти рішення про віднесення банку до категорії неплатоспроможних.

Відповідно до ч. 1 ст. 34, ч. 8 ст. 36, ч. 1 ст. 54 Закону №4452-VI, Фонд розпочинає процедуру виведення неплатоспроможного банку з ринку не пізніше наступного робочого дня після офіційного отримання рішення Національного банку України про віднесення банку до категорії неплатоспроможних.

Дія Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» на банки не поширюється.

Рішення, що приймаються відповідно до цього Закону Національним банком України, Фондом, працівниками Фонду, що виконують функції, передбачені цим Законом, у тому числі у процесі здійснення тимчасової адміністрації, ліквідації банку, виконання плану врегулювання, можуть бути оскаржені до суду.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 3 Закону №4452-VI, Фонд є установою, що виконує спеціальні функції у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків у випадках, встановлених цим Законом. Фонд є юридичною особою публічного права, має відокремлене майно, яке є об'єктом права державної власності і перебуває у його господарському віданні.

Таким чином, оскільки Фонд є державною спеціалізованою установою, яка виконує функції державного управління у сфері гарантування вкладів фізичних осіб, то спори, які виникають у цих правовідносинах, є публічно-правовими та підлягають розгляду за правилами КАС України.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові пленуму Вищого адміністративного суду України «Про окремі питання юрисдикції адміністративних судів» від 20 травня 2013 року №8.

Вказані висновки також кореспондуються з позицією Вищого адміністративного суду України, що викладена в інформаційному листі №992/11/14-14 від 25 липня 2014 року.

Водночас, згідно з п. 17 ч. 1 ст. 2 Закону №4452-VI, уповноважена особа Фонду - працівник Фонду, який від імені Фонду та в межах повноважень, передбачених цим Законом та/або делегованих Фондом, виконує дії із забезпечення виведення банку з ринку під час здійснення тимчасової адміністрації неплатоспроможного банку та/або ліквідації банку.

Отже, Фонд виконує функції державного управління у сфері гарантування вкладів фізичних осіб, а уповноважена особа Фонду виконує від імені Фонду делеговані останнім повноваження щодо ліквідації банку та гарантування вкладів фізичних осіб, отже спори, які виникають у цих правовідносинах, є публічно-правовими та підлягають розгляду за правилами КАС України.

Окремо суд звертає увагу на те, що в деяких адміністративних справах №826/4445/16, №826/7531/16, №826/7500/16, №826/7104/16 та №826/7042/16 Окружний адміністративний суд міста Києва, керуючись правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у постанові від 16 лютого 2016 року у справі №21-4846а15, відповідними ухвалами відмовив у відкритті провадження в адміністративній справі, проте за результатами апеляційного оскарження Київським апеляційним адміністративним судом вказані судові рішення скасовано, а справи направлено для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Враховуючи наведене в сукупності, а також з метою дотримання положень ст. 17 КАС України, суд приходить до висновку про наявність підстав для відступлення від правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постановах від 16 лютого 2016 року у справі №21-4846а15 та від 15 червня 2016 року у справі №826/20410/14 та вирішення даної справи в порядку адміністративного судочинства.

Керуючись статтями 69-71, 94, 160-163, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили відповідно до статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя А.Б. Федорчук