Справа № 814/3162/15
Суддя: Домусчі С.Д.
Дата ухвалення: 2017-03-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 березня 2017 р.м.ОдесаСправа № 814/3162/15

Категорія: 8.2.3 Головуючий в 1 інстанції: Марич Є. В.

Одеський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого: судді Домусчі С.Д.

суддів: Коваля М.П., Кравця О.О.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Центральному районі м. Миколаєва ГУ ДФС у Миколаївській області на постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 30 серпня 2016 року по справі за адміністративним позовом Державної податкової інспекції у Центральному районі м. Миколаєва ГУ ДФС у Миколаївській області до ОСОБА_1, третя особа ПАТ «Альфа-Банк» про стягнення податкового боргу з податку на доходи фізичних осіб, -

ВСТАНОВИВ:

Державна податкова інспекція у Центральному районі м. Миколаєва ГУ ДФС у Миколаївській області подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржену постанову та ухвалити нову, якою в повному обсязі задовольнити адміністративний позов

Державної податкової інспекції у Центральному районі м. Миколаєва ГУ ДФС у Миколаївській області до ОСОБА_1 про стягнення з відповідача на користь Державного бюджету України 24831,85 грн. (19729,48 грн. податок з доходів фізичних осіб, 170 грн. штрафні санкції, 4932,37 грн. штрафні санкції).

Постановою від 30 серпня 2016 року, ухваленою в порядку письмового провадження, Миколаївський окружний адміністративний суд відмовив у задоволенні адміністративного позову.

Вимоги апеляційної скарги апелянт обґрунтовує тим, що відповідач всупереч вимогам ПК України у встановленому законом порядку не оскаржила податкові повідомлення-рішення, якими визначено суму податкового зобовязання та штрафні санкції, та податкову вимогу, і не сплатила податок з доходів фізичних осіб.

ОСОБА_1 надала письмові заперечення на апеляційну скаргу, в яких, з посиланням на дотримання судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржену постанову без змін.

Третя особа письмових заперечень на апеляційну скаргу не надала.

Ухвалюючи постанову про відмову у задоволенні адміністративного позову, суд першої інстанції встановив, що ДПІ у Центральному районі м. Миколаєва 06.04.2016 року сформовано податкову вимогу №663-25, згідно якої відповідача зобовязано сплатити податковий борг в сумі 24831,85 грн.

Підставою для направлення відповідачу податкової вимоги стало не відображення у декларації про майновий стан за 2012 рік, доходу у 3 кварталі 2012 року, отриманого від ПАТ «Альфа-банк», який підлягає оподаткуванню відповідно до абз. «д» п.п. 164.2.17 п. 164.2 ст. 164 Податкового кодексу України, чим порушено п. 168 ст. 168, п. 176.2 ст. 176 Податкового кодексу України.

Суд першої інстанції встановив, що між відповідачем та банком був укладений договір кредиту, частину заборгованості за нарахованими відсотками за користування кредитом банк анулював, про що повідомив відповідача.

З урахуванням приписів п.п. 14.1.180 п. 14.1 ст. 14, п.162.1 ст. 162, п. 163.1 ст. 163, п. 164.1, абз. «д» п.п. 164.2.17 п. 164.2 ст. 164 ПК України, суд першої інстанції зазначив, що обов'язок щодо самостійної сплати податку з доходу у вигляді суми боргу, анульованого (прощеного) кредитором за його самостійним рішенням, отриманого як додаткове благо, виникає у платника податку за наявності таких умов :

- отримання платником податку доходу, у вигляді суми боргу такого платника податку, анульованого (прощеного) кредитором за його самостійним рішенням;

- надіслання платнику податку повідомлення про анулювання (прощеного) боргу;

- включення кредитором суми анульованого (прощеного) боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платника податку, за підсумками звітного періоду;

- відображення платником податків отриманого доходу у річній податковій декларації.

З'ясовуючи наявність зазначених умов, у випадку анулювання банком заборгованості по нарахованим відсотках за користування кредитом, суд першої інстанції, з посиланням на п.п. 14.1.17, 14.1.54, 14.1.56 п. 14.1 ст. 14 ПК України, п. 3.3 Порядку заповнення та подання податковим агентом податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого з них податку, затвердженого наказом ДПА України від 24.12.2010 р. № 1020, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 13.01.2011 р. за № 46/18784, дійшов висновку, що визначальною ознакою доходу платника податку, як об'єкта та бази оподаткування податком з доходу фізичних осіб, в тому числі у вигляді додаткового блага, є фактичне отримання такого доходу платником податку в грошовій, матеріальній чи нематеріальній формі, в той час як відсотки за користування кредитом, нараховані банком відповідно до умов договору та анульовані за його рішенням, не є доходом платника податків в розумінні ПК України, який підлягає оподаткуванню в порядку абз. «д» п.п. 164.2.17 п. 164.2 ст. 164 ПК України

При цьому, суд першої інстанції зазначив, що відповідач не довів суду, що анульована сума є основною сумою кредиту, а не нарахованими банком відсотками.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідач правомірно не подав декларації про майновий стан за 2012 рік, оскільки у 3 кварталі 2012 року не отримував дохід від ПАТ «Альфа-банк».

Таким чином, суд першої інстанції дійшов висновку, що відсотки за користування кредитом, нараховані банком відповідно до умов договору та анульовані за його рішенням, не є доходом платника податків в розумінні Податкового кодексу України який підлягає оподаткуванню, а тому з відповідача не підлягає стягненню податковий борг в сумі 24831,85 грн. з податку на доходи фізичних осіб.

Сторони, належним чином повідомлені про час та місце апеляційного розгляду справи, у судове засідання не зявились, у звязку з чим, відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 197 КАС України справа розглянута апеляційним судом в порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю доповідача, розглянувши та обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не може бути задоволена.

Апеляційний суд встановив, що суд першої інстанції повно та всебічно дослідив та оцінив обставини справи, надані сторонами докази, правильно визначив правову природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Предметом спору є стягнення податкового боргу, визначеного податковою вимогою форми Ф № 663-25 від 06.04.2015 року на загальну суму 24 831,85 грн., який складається з визначеного податковим органом податку з доходів фізичних осіб в розмірі 19 729,48 грн., штрафних санкцій в розмірі 4 932,37 грн. та штрафних санкцій в розмірі 170 грн. (а.с. 10, 12- зворот).

Висновки про порушення позивачем вимог податкового законодавства ґрунтуються на тому, що позивач самостійно не сплатила податок з доходів фізичних осіб при отриманні доходу від ПАТ «Альфа-банк» у вигляді суми анульованого (прощеного) боргу за нарахованими відсотками по кредитному договору, за самостійним рішенням ПАТ «Альфа-банк» у третьому кварталі 2012 року, який, за висновками апелянта, є додатковим благом у розумінні п.п.164.2.17 п.164.2 ст.164 ПК України, що включається до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податків, та з якого утримується та перераховується до бюджету податок з доходів фізичних осіб.

Відповідно до п.164.1 ст.164 ПК України базою оподаткування доходів фізичних осіб є загальний оподатковуваний дохід, з урахуванням особливостей, визначених цим розділом. Загальний оподатковуваний дохід - будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду. Загальний місячний оподатковуваний дохід складається із суми оподатковуваних доходів, нарахованих (виплачених, наданих) протягом такого звітного податкового місяця.

Абзацом «д» підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 ПК України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід, отриманий платником податку як додаткове благо (крім випадків, передбачених статтею 165 цього Кодексу) у вигляді суми боргу платника податку, анульованого (прощеного) кредитором за його самостійним рішенням, не пов'язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності. Якщо кредитор повідомляє платника податку - боржника рекомендованим листом з повідомленням про вручення або шляхом укладення відповідного договору, або шляхом надання повідомлення боржнику під підпис особисто про анулювання (прощеного) боргу та включає суму анульованого (прощеного) боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, за підсумками звітного періоду, у якому такий борг було анульовано (прощеного), такий боржник самостійно сплачує податок з таких доходів та відображає їх у річній податковій декларації.

Згідно п.п.14.1.47 п.14.1 ст.14 ПК України додаткові блага - кошти, матеріальні чи нематеріальні цінності, послуги, інші види доходу, що виплачуються (надаються) платнику податку податковим агентом, якщо такий дохід не є заробітною платою та не пов'язаний з виконанням обов'язків трудового найму або не є винагородою за цивільно-правовими договорами (угодами), укладеними з таким платником податку (крім випадків, прямо передбачених нормами розділу IV цього Кодексу).

Відповідно до п.п.14.1.54 п.14.1 ст.14 ПК України дохід з джерелом їх походження з України - будь-який дохід, отриманий резидентами або нерезидентами, у тому числі від будь-яких видів їх діяльності на території України (включаючи виплату (нарахування) винагороди іноземними роботодавцями), її континентальному шельфі, у виключній (морській) економічній зоні, у тому числі, але не виключно, доходи у вигляді: а) процентів, дивідендів, роялті та будь-яких інших пасивних (інвестиційних) доходів, сплачених резидентами України; б) доходів від надання резидентам або нерезидентам в оренду (користування) майна, розташованого в Україні, включаючи рухомий склад транспорту, приписаного до розташованих в Україні портів; в) доходів від продажу рухомого та нерухомого майна, доходів від відчуження корпоративних прав, цінних паперів, у тому числі акцій українських емітентів; г) доходів, отриманих у вигляді внесків та премій на страхування і перестрахування ризиків на території України; ґ) доходів страховиків - резидентів від страхування ризиків страхувальників - резидентів за межами України; д) інших доходів від діяльності, у тому числі пов'язаних з повною або частковою переуступкою прав та обов'язків за угодами про розподіл продукції на митній території України або на територіях, що перебувають під контролем контролюючих органів (у зонах митного контролю, на спеціалізованих ліцензійних митних складах тощо); е) спадщини, подарунків, виграшів, призів; є) заробітної плати, інших виплат та винагород, виплачених відповідно до умов трудового та цивільно-правового договору; ж) доходів від зайняття підприємницькою та незалежною професійною діяльністю.

Згідно з п.п.14.1.56 п.14.1 ст.14 ПК України доходи - загальна сума доходу платника податку від усіх видів діяльності, отриманого (нарахованого) протягом звітного періоду в грошовій, матеріальній або нематеріальній формах.

Таким чином, визначальною ознакою доходу платника податку, як об'єкта та бази оподаткування податком з доходу фізичних осіб, в тому числі у вигляді додаткового блага, є фактичне отримання такого доходу платником податку в грошовій, матеріальній або нематеріальній формі.

Відповідно до ч.3 ст.549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

На підставі зазначених положень законодавства України апеляційний суд дійшов висновку, що прощений позивачу борг за кредитним договором №490070194 від 19.05.2008 р. не є її доходом та додатковим благом, так як нараховані відсотки за користування кредитом не отримуються боржником в грошовій формі, а банк або особа, якій передано право вимоги, може як стягувати їх так і не стягувати.

Суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що відсотки за користування кредитом, нараховані банком відповідно до умов договору та анульовані за рішенням банку не є доходом платника податків в розумінні ПК України, який підлягає оподаткуванню згідно абз. «д» п.п.164.2.17 п.164.2 ст.164 ПК України, у звязку з чим у відповідача відсутній обовязок щодо самостійного нарахування та сплати податку з доходів фізичних осіб та відображення даного факту у декларації про майновий стан за 2012 рік.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, підстави для скасування судового рішення та задоволення апеляційної скарги відсутні.

Апеляційний суд дійшов висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у звязку з чим, відповідно до ст. 200 КАС України, апеляційна скарга має бути залишена без задоволення, а оскаржене судове рішення без змін.

Керуючись ст. 19 Конституції України, ст. ст. 2, 11, 69-71, 195, п. 2 ч. 1 ст. 197, п. 1 ч. 1 ст. 198, ст. ст. 200, 206, 211, 212, ч. 5 ст. 254 КАС України, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Центральному районі м. Миколаєва ГУ ДФС у Миколаївській області залишити без задоволення.

Постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 30 серпня 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили через пять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції.

Головуючий: суддя С.Д.Домусчі

суддя М.П.Коваль

суддя О.О.Кравець