Справа № 748/2827/16-а
Суддя: Степанюк А.Г.
Дата ухвалення: 2017-03-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 748/2827/16-а Головуючий у 1-й інстанції: Криворученко Д.П. Суддя-доповідач: Степанюк А.Г.
У Х В А Л А

Іменем України

21 березня 2017 року м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Степанюка А.Г.,

суддів - Кузьменка В.В., Шурка О.І.,

при секретарі - Ліневській В.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Чернігівського об'єднаного Управління Пенсійного фонду України на ухвалену у порядку скороченого провадження постанову Чернігівського районного суду Чернігівської області від 11 січня 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Чернігівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України про визнання неправомірними дій та зобов'язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И Л А:

У грудні 2016 року ОСОБА_2 (далі - Позивач, ОСОБА_2) звернувся до Чернігівського районного суду Чернігівської області з позовом до Чернігівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України (далі - Відповідач, Управління) про:

- визнання неправомірними дій Управління щодо відмови у перерахунку пенсії з урахуванням довідки про заробіток від 26.08.2016 року №113;

- зобов'язання Відповідача провести перерахунок пенсії Позивача з урахуванням заробітної плати з липня 1983 року по серпень 1990 року за період роботи в Управління будівництва Кримської АЕС згідно довідки АТ «Крименергострой» від 26.08.2016 року №113.

Постановою Чернігівського районного суду Чернігівської області від 11.01.2017 року позов задоволено повністю. При цьому суд першої інстанції виходив з того, що попри видачу довідки про заробітну плату підприємством, яке працює на тимчасово окупованій території України за законодавством РФ, інформація, що вказана у довідці, стосується минулих періодів, а тому не може бути відхилена Управлінням при перерахунку пенсії.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням суду, Відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати оскаржувану постанову та ухвалити нову, якою у задоволенні позову відмовити повністю. При цьому звертає увагу на порушення судом норм матеріального права, вказуючи на безпідставне неврахування прямого законодавчого припису щодо недійсності та нестворення правових наслідків будь-якими документами, виданими органами на тимчасово окупованих територіях, які створені не в установленому законодавством України порядку.

Сторони, будучи належним чином повідомлені про дату, час та місце судового розгляду справи, у судове засідання не прибули, а тому розгляд справи здійснювався у порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а постанова суду першої інстанції - без змін, виходячи з такого.

Як вбачається з матеріалів справи, Позивач перебуває на обліку в Управлінні та отримує пенсію за віком, розмір якої з грудня 2016 року складає 1 083,70 грн. (а.с. 13).

21.11.2016 року ОСОБА_2 звернувся до Відповідача із заявою про перерахунок пенсії відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» з урахуванням довідки від 26.08.2016 року №113 про заробітну плату за період з 1983 року по 1990 рік, видану акционерным обществом «Крымэнергострой» (а.с. 6).

Листом від 05.12.2016 року №40/03/К-1 (а.с. 5) Управління повідомило про відсутність правових підстав для здійснення перерахунку пенсії, оскільки в силу вимог ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» будь-який акт, виданий органами, їх посадовими та службовими особами на тимчасово окупованій територій, які створені, обрані або призначені у порядку, не передбаченому законом, є недійсним та не створює правових наслідків.

На підставі встановлених вище обставин, виходячи з системного аналізу приписів ст. 40 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», ст. ст. 1, 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», а також ст. 23 Загальної декларації прав людини, п. 4 ч. 1 Європейської соціальної хартії, ч. 3 ст. 46 Конституції України, суд першої інстанції дійшов висновку про необґрунтованість відмови Управління у перерахунку пенсії Позивачу, оскільки викладені у довідці відомості стосується доокупаційного періоду, а видача її не уповноваженим органом не може бути підставою для позбавлення особи соціальних прав.

З таким висновком суду першої інстанції не можна не погодитися з огляду на таке.

Приписи ч. 1 ст. 40 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» визначають, що для обчислення пенсії враховується заробітна плата (дохід) за весь період страхового стажу починаючи з 1 липня 2000 року. За бажанням пенсіонера та за умови підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами або в разі, якщо страховий стаж починаючи з 1 липня 2000 року становить менше 60 місяців, для обчислення пенсії також враховується заробітна плата (дохід) за будь-які 60 календарних місяців страхового стажу підряд по 30 червня 2000 року незалежно від перерв.

Відповідно до ч. 1 ст. 65 Закону України «Про пенсійне забезпечення» середньомісячний заробіток для обчислення пенсій береться за будь-які 60 календарних місяців роботи підряд протягом усієї трудової діяльності незалежно від перерв у роботі та за період роботи починаючи з 1 липня 2003 року до моменту звернення за пенсією. Заробіток за період роботи до 1 липня 2003 року враховується на підставі документів про нараховану заробітну плату (виплати, дохід), виданих у встановленому законодавством порядку, а за період роботи починаючи з 1 липня 2003 року - за даними персоніфікованого обліку відомостей у системі загальнообов'язкового державного пенсійного страхування.

Системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що пенсіонер має право на врахування при призначенні пенсії заробітної плати (доходу) за будь-які 60 календарних місяців страхового стажу підряд до 30 червня 2000 року незалежно від перерв. При цьому, виникнення такого права законодавець пов'язує із обов'язком особи надати довідку про заробітну плату.

Надаючи оцінку висновкам суду першої інстанції про те, що видана акционерным обществом «Крымэнергострой» довідка може бути врахована Управлінням при перерахунку пенсії Позивача, оскільки видача її організацією, створеною всупереч вимог законодавства України, не може позбавляти права особи на належне пенсійне забезпечення, судова колегія вважає за необхідне зазначити таке.

Відповідно до ст. 132 Конституції України територіальний устрій України ґрунтується на засадах єдності та цілісності державної території, поєднання централізації і децентралізації у здійсненні державної влади, збалансованості і соціально-економічного розвитку регіонів, з урахуванням їх історичних, економічних, екологічних, географічних і демографічних особливостей, етнічних і культурних традицій.

Згідно ст. 133 Основного Закону систему адміністративно-територіального устрою України складають: Автономна Республіка Крим, області, райони, міста, райони в містах, селища і села.

До складу України входять: Автономна Республіка Крим, Вінницька, Волинська, Дніпропетровська, Донецька, Житомирська, Закарпатська, Запорізька, Івано-Франківська, Київська, Кіровоградська, Луганська, Львівська, Миколаївська, Одеська, Полтавська, Рівненська, Сумська, Тернопільська, Харківська, Херсонська, Хмельницька, Черкаська, Чернівецька, Чернігівська області, міста Київ та Севастополь.

Міста Київ та Севастополь мають спеціальний статус, який визначається законами України.

Зі змісту преамбули Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» (далі - Закон) вбачаться, що Україна згідно з Конституцією України є суверенною і незалежною державою. Суверенітет України поширюється на всю її територію, яка в межах існуючого кордону є цілісною і недоторканною. Перебування на території України підрозділів збройних сил інших держав з порушенням процедури, визначеної Конституцією та законами України, Гаазькими конвенціями 1907 року, IV Женевською конвенцією 1049 року, а також всупереч Меморандуму про гарантії безпеки у зв'язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї 1994 року, Договору про дружбу, співробітництво і партнерство між Україною і Російською Федерацією 1997 року та іншим міжнародно-правовим актам є окупацією частини території суверенної держави Україна та міжнародним протиправним діянням з усіма наслідками, передбаченими міжнародним правом.

Основою гуманітарної, соціальної та економічної політики держави Україна стосовно населення тимчасово окупованої території України є захист і повноцінна реалізація національно-культурних, соціальних та політичних прав громадян України, у тому числі корінних народів та національних меншин.

Тобто, одним з основних напрямків політики держави України стосовно населення тимчасово окупованої території України є захист та повноцінна реалізація, зокрема, соціальних прав громадян України.

Приписи ст. 1 Закону визначають, що тимчасово окупована територія України (далі - тимчасово окупована територія) є невід'ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України. Датою початку тимчасової окупації є 20 лютого 2014 року.

Положеннями ч. ч. 1-3 ст. 9 Закону визначено, що державні органи та органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до Конституції та законів України, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території діють лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом.

Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків.

Тобто, Апелянт обґрунтовано наголошує на тому, що будь-які акти (рішення, документи), видані органами та/або особами, які створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом, є недійсними і не створюють правових наслідків.

Як вбачається з матеріалів справи та було вірно встановлено судом першої інстанції, довідку від 26.08.2016 року №113 було видано АО «Крымэнергострой», яке, згідно довідки від 26.08.2016 року №113 (а.с. 7) визначає себе особою, яка за рішенням загальних зборів акціонерів від 29.11.2014 року перереєстровано з ПАТ «Крименергобуд» у АО «Крымэнергострой» у відповідності до законодавства Російської Федерації. Тобто, вказану довідку видано органом, який створено всупереч законів України.

Водночас, Управлінням не було враховано, що інформація, що міститься у довідці від 26.08.2016 року №113, стосується періоду роботи ОСОБА_2 з 1983 року по 1990 рік та складена на підставі особових рахунків у період з 28.07.1983 року по 27.08.1990 року. Крім того, у документі зазначено, що з усіх сум за період до 01.01.1991 року проведені відрахування до Фонду соціального страхування у повному обсязі. Тобто, відомості, які зафіксовані у довідці, випливають зі змісту документів, які були складені до тимчасової окупації території України. При цьому доказів щодо їх недостовірності Відповідачем як суб'єктом владних повноважень, який заперечує проти адміністративного позову, не надано.

З урахуванням наведеного судова колегія вважає за необхідне підкреслити, що відповідно до ч. 1 ст. 18 Закону громадянам України гарантується дотримання у повному обсязі їхніх прав і свобод, передбачених Конституцією України, у тому числі соціальних, трудових, виборчих прав та права на освіту, після залишення ними тимчасово окупованої території.

Згідно правової позиції Європейського суду з прав людини, викладеної у п. 23 рішення «Кечко проти України» від 08.11.2005 року, якщо чинне правове положення передбачає виплату певних надбавок, і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах доки відповідні положення є чинними.

З урахуванням наведеного, а також зважаючи на гарантоване ст. 46 Конституції України право громадян на соціальний захист, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про наявність в Управління правових підстав для врахування довідки від 26.08.2016 року №113 при проведенні перерахунку пенсії ОСОБА_2

Крім того, судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов'язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов'язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Таким чином, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 159 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених такими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

У відповідності до ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів із наведеними висновками суду першої інстанції погодилась, оскільки вони знайшли своє підтвердження в ході апеляційного розгляду справи. Судом було вірно встановлено фактичні обставини справи, надано належну оцінку дослідженим доказам, прийнято законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права. У зв'язку з цим колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу - залишити без задоволення, а постанову суду - без змін.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 183-2, 197, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Чернігівського об'єднаного Управління Пенсійного фонду України - залишити без задоволення, а постанову Чернігівського районного суду Чернігівської області від 11 січня 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Чернігівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України про визнання неправомірними дій та зобов'язання вчинити дії - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту постановлення, є остаточною та оскарженню не підлягає у відповідності до ч. 10 ст. 183-2 КАС України.

Головуючий суддя А.Г. Степанюк

Судді В.В. Кузьменко

О.І. Шурко

Головуючий суддя Степанюк А.Г.

Судді: Шурко О.І.

Кузьменко В. В.