Справа № 826/16928/16
Суддя: Собків Я.М.
Дата ухвалення: 2017-03-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

Іменем України

13 березня 2017 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді: Собківа Я.М.,

суддів: Вівдиченко Т.Р., Костюк Л.О.

за участю секретаря: Понсе Кашоіди О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою Управління праці та соціального захисту населення Оболонської районної у м. Києві державної адміністрації на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 18 січня 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Управління праці та соціального захисту населення Оболонської районної у м. Києві державної адміністрації, третя особа: Департамент з питань цивільного захисту та ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи Київської обласної державної адміністрації про визнання протиправними дії, зобов'язання вчинити дії,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_2 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва із адміністративним позовом до Управління праці та соціального захисту населення Оболонської районної у м. Києві державної адміністрації, третя особа: Департамент з питань цивільного захисту та ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи Київської обласної державної адміністрації про визнання протиправними дії, зобов'язання вчинити дії.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 18 січня 2017 року адміністративний позов ОСОБА_2 задоволено частково.

Визнано протиправною відмову Управління праці та соціального захисту населення Оболонської районної у м. Києві державної адміністрації у видачі ОСОБА_2 посвідчення інваліда війни.

Зобов'язано управління праці та соціального захисту населення Оболонської районної у м. Києві державної адміністрації повторно розглянути звернення ОСОБА_2 щодо встановлення йому статусу інваліда війни та видачі посвідчення інваліда війни, з урахуванням висновків суду.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням суду, відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій зазначає, що оскаржувана постанова суду не відповідає вимогам матеріального та процесуального права, а саме, судом першої інстанції неповно з'ясовано та не доведено обставини, що мають значення для справи, висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, в зв'язку з чим просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким повністю відмовити в задоволенні вимог даного позову.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, позивач ОСОБА_2 є інвалідом другої групи. Відповідно до посвідчення серії НОМЕР_1, виданого 11 липня 2003 року, позивач має статус особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи 1 категорії.

Згідно з вкладкою №611055 до зазначеного посвідчення, позивач є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.

У вересні 2016 року позивач звернувся до управління праці та соціального захисту населення Оболонської районної у м. Києві державної адміністрації із заявою про видачу йому посвідчення інваліда війни та надав додаткові документи.

Листом управління праці та соціального захисту населення Оболонської районної у м. Києві державної адміністрації від 09 вересня 2016 року №01-35-1477, позивачу було відмовлено у наданні статусу інваліда війни та видачі відповідного посвідчення, з підстав ненадання ним документів, які б підтверджували факт його залучення до формувань Цивільної оборони.

Вважаючи таке рішення відповідача протиправним та таким, що порушує його конституційні права та інтереси, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку обставинам вказаної справи колегія суддів зважає на наступне.

Закон України від 22.10.1993 № 3551-XII "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" визначає правовий статус ветеранів війни, забезпечує створення належних умов для їх життєзабезпечення, сприяє формуванню в суспільстві шанобливого ставлення до них.

За приписами п. 9 ч. 2 ст. 7 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", до інвалідів війни належать також інваліди з числа осіб, залучених до складу формувань Цивільної оборони, які стали інвалідами внаслідок захворювань, пов'язаних з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи.

Статтею 18 вказаного Закону передбачено, що ветеранам війни вручаються посвідчення та нагрудні знаки. Порядок виготовлення та видачі посвідчень і знаків встановлюється Кабінетом Міністрів України та міжнародними договорами, в яких бере участь Україна.

Відповідно до п. 10 постанови КМ України від 02.05.1994 року № 302 Положення про порядок видачі посвідчень і нагрудних знаків ветеранів війни (далі - Положення №302), посвідчення інваліда війни" видається на підставі довідки медико-соціальної експертної комісії про групу та причину інвалідності.

Інвалідам війни, у яких групу інвалідності встановлено без терміну перегляду, видаються безтермінові посвідчення, іншим - на період встановлення групи інвалідності. У разі продовження медико-соціальною експертною комісією терміну чи зміни групи інвалідності в посвідчення (на правій внутрішній стороні) вклеюється новий бланк, до якого вносяться відповідні записи. Записи в бланку завіряються відповідно до пункту 8 цього Положення.

Отже, системний аналіз наведених вище норм чинного законодавства свідчить про те, що обов'язковими умовами, за якими особу можна віднести до інвалідів війни згідно п. 9 ч. 2 ст. 7 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", є наявність у особи інвалідності, а також доказів залучення такої особи до складу формувань Цивільної оборони та отримання інвалідності внаслідок захворювання, пов'язаного з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи.

Так, згідно довідки ДСП «Чорнобильська АЕС» від 19 листопада 2012 року №7562, доза отриманого позивачем зовнішнього радіаційного опромінення, за період його перебування в зоні відчуження з 29 квітня 1986 року по 01 травня 1986 року, становить 180 м3в.

Водночас, за даними інформаційної довідки Департаменту з питань цивільного захисту та ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи Київської обласної Державної адміністрації від 07 вересня 2016 року № 01.1-19/1570-6, у відповідності до вимог, чинних на момент аварії на Чорнобильській АЕС, нормативно-правових актів з питань Цивільної оборони, в першу чергу - Положення про Цивільну оборону СРСР, затверджене постановою ЦК КПРС і Ради Міністрів СРСР № 1111-1976 року; наказу заступника Міністра оборони СРСР - начальника ЦО СРСР від 06.06.1975 року № 90 (Положення про невоєнізовані формування ЦО і норми оснащення (табелювання) їх матеріально-технічними засобами) та від 29.06.1976 року № 92 (Настанова про організацію та ведення Цивільної оборони в районі (сільському на сільськогосподарському об'єкті народного господарства), Розпорядження ЦО СРСР від 26.04.1986 року, начальника ЦО УРСР від 28.04.1986 року, начальника Цивільної оборони Київської області - голови Київської обласної Ради народних депутатів трудящих за 1986 рік (від 29.04.1986 року № 01, від 30.04.1986 року № 2, від 04.05.1986 року № 16, від 19.05.1986 року № 52 та ін.), цивільна оборона організовувалась за територіально-виробничим принципом в усіх населених пунктах та на всіх об'єктах народного господарства, а до складу її невоєнізованих формувань зараховувались в обов'язковому порядку громадяни СРСР, у тому числі - чоловіки у віці від 16 до 60 років, за винятком інвалідів та осіб, що мали мобілізаційні приписи та жінки від 16 до 55 років, за винятком вагітних жінок та жінок, які мають малолітніх дітей.

Так, на підтвердження своїх доводів позивачем до суду першої інстанції було надано копії подорожніх листів, де зі списку водіїв ПАТ «Київенерго», які приймали участь в ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС від 16 червня 1986 року, значиться ОСОБА_2, як такий, що безпосередньо приймав участь в роботах по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС: 29-30 квітня 1986 року, 01 та з 05 по 09 травня 1986 року.

Крім того, згідно експертного висновку Центральної міжвідомчої експертної ради від 03 жовтня 2002 року № 4086-5986 захворювання, виявлені у ОСОБА_2, пов'язані з виконанням ним робіт по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.

Відтак, зважаючи на наявність у справі документальних доказів на підтвердження факту безпосередньої участі позивача у виконанні ним робіт по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, а також беручи до уваги викладені у довідці МСЕК висновки про наявність у позивача ІІ групи інвалідності захворювання, пов'язаного з роботами по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, колегія суддів приходить до висновку про наявність у позивача права на отримання ним статусу інваліда війни та видачі посвідчення інваліда війни встановленого зразка.

Поряд з цим, колегія суддів вважає за необхідне звернути увагу на наступне.

Постановою Кабінету Міністрів України від 29.01.2003 року №117 затверджено Положення про Єдиний державний автоматизований реєстр осіб, які мають право на пільги (далі - Положення №117), відповідно до якого Єдиний державний автоматизований реєстр осіб, які мають право на пільги (далі - Реєстр), - автоматизований банк даних, створений для забезпечення єдиного державного обліку фізичних осіб, які мають право на пільги за соціальною ознакою згідно із законами України (далі - пільговики).

Реєстр складається з баз даних Мінсоцполітики, Міністерства соціальної політики Автономної Республіки Крим, головних управлінь праці та соціального захисту населення обласних, Київської та Севастопольської міських держадміністрацій, управлінь праці та соціального захисту населення районних, районних у містах Києві та Севастополі держадміністрацій, структурних підрозділів з питань праці та соціального захисту населення виконавчих органів міських рад.

Відповідно до пункту 3 вказаного Положення №117, управління праці та соціального захисту населення районних, районних у містах Києві та Севастополі держадміністрацій, структурні підрозділи з питань праці та соціального захисту населення виконавчих органів міських рад (далі - уповноважені органи): організовують збирання, систематизацію і зберігання зазначеної у пункті 2 цього Положення інформації та забезпечують її автоматизоване використання для контролю за відомостями, які подаються підприємствами та організаціями, що надають послуги, для розрахунків за надані пільговикам послуги; ведуть облік пільговиків шляхом формування на кожного пільговика персональної облікової картки згідно з формою "1-пільга", в якій використовується індивідуальний ідентифікаційний номер пільговика у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків та інших обов'язкових платежів; вносять до Реєстру відповідні уточнення у разі визнання такими, що втратили чинність, чи зупинення дії законодавчих актів, на підставі яких пільговики отримують пільги; надають консультації пільговикам, підприємствам та організаціям, що надають послуги.

За приписами пункту 5 Положення №117, для включення до Реєстру інформації про пільговика він подає уповноваженому органу копії документів, що підтверджують право пільговика та членів його сім'ї на пільги (з пред'явленням оригіналів цих документів), копію довідки про присвоєння ідентифікаційного номера у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків та інших обов'язкових платежів, пред'являє паспорт та надає інформацію про характеристику житла та послуги, щодо отримання яких він має пільги та реально ними користується.

З наведеного випливає, що обов'язок включити інформацію до Реєстру виникає в Управління у випадку подання пільговиком всіх передбачених пунктом 5 Положення №117 документів, зокрема, тих, що підтверджують його право на пільгу.

Водночас, згідно абз. 1 п. 2 Положення №302, посвідчення є документом, що підтверджує статус ветеранів війни та інших осіб, на яких поширюється чинність Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", на основі якого надаються відповідні пільги і компенсації.

Тобто, виключно за умови наявності у позивача посвідчення інваліда війни у відповідача виникне обов'язок внести відповідну інформацію до Реєстру.

В матеріалах справи не міститься належних та допустимих доказів, які б свідчили про внесення відповідачем інформації стосовно ОСОБА_2 до Єдиного державного автоматизованого реєстру осіб, які мають право на пільги.

У зв'язку з цим, колегія суддів знаходить протиправними дії відповідача в частині відмови у встановленні позивачу статусу інваліда війни та видачі йому посвідчення інваліда війни встановленого зразка.

Що стосується позову в частині вимог про зобов'язання відповідача встановити ОСОБА_2 статус інваліда війни та видати на його ім'я посвідчення "інваліда війни" встановленого зразка, колегія суддів зважає на наступне.

Згідно ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Так, здійснення дискреційних повноважень може в деяких випадках передбачати вибір між здійсненням певних дій і нездійсненням дії.

Акт, прийнятий в ході здійснення дискреційних повноважень, підлягає контролю відносно його законності з боку суду або іншого незалежного органу. Адміністративний суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень на відповідність закріпленим частиною 3 статті 2 КАС України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб'єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями. Завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше було б порушено принцип розподілу влади.

Принцип розподілу влади заперечує надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень - єдиним критерієм здійснення правосуддя є право. Тому завданням адміністративного судочинства завжди є контроль легальності. Перевірка доцільності переступає компетенцію адміністративного суду і виходить за межі завдання адміністративного судочинства.

Тобто, дискреційне повноваження - це таке повноваження, яке надає певний ступінь свободи адміністративному органу при прийнятті рішення, тобто, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибрати один з кількох варіантів рішення.

У зв'язку з цим, колегія суддів погоджується з висновком суд першої інстанції про часткове задоволення даного позову, оскільки заявлені позивачем вимоги в частині зобов'язання відповідача встановити позивачу статус інваліда війни та видати на його ім'я посвідчення "інваліда війни" встановленого зразка по суті є формою втручання в дискреційні повноваження державного органу - Управління праці та соціального захисту населення Оболонської районної у м. Києві державної адміністрації, оскільки суд не наділений правом зобов'язувати видати посвідчення інваліда війни, оскільки це є виключною компетенцією комісій, рішення яких виносяться колегіально і будь-які інші органи не можуть цього робити.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що постановлене у справі рішення суду першої інстанції ґрунтується на вірно встановлених фактичних обставинах справи, яким дана належна юридична оцінка, правильно застосовані норми матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, та не допущено порушень матеріального і процесуального закону, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи, доводи викладені в апеляційній скарзі не спростовують висновків суду першої інстанції, тому підстави для скасування або зміни рішення суду першої інстанції відсутні.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.198 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду без змін.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд,-

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Управління праці та соціального захисту населення Оболонської районної у м. Києві державної адміністрації залишити без задоволення.

Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 18 січня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання в повному обсязі, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя Собків Я.М.

Суддя Вівдиченко Т.Р.

Суддя Костюк Л.О.

Повний текст ухвали виготовлено - 20.03.17

Головуючий суддя Собків Я.М.

Судді: Костюк Л.О.

Вівдиченко Т.Р.