Справа № 804/6787/16
Суддя: Ясенова Т.І.
Дата ухвалення: 2017-03-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

804/6787/16

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

14 березня 2017 року

справа № 804/6787/16

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючий суддя: Ясенова Т.І.

судді: Головко О.В. Суховаров А.В.

секретар судового засідання: Троянов А.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за апеляційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю «Птахокомплекс «Дніпровський» на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 08 листопада 2016 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Птахокомплекс «Дніпровський» до Дніпропетровської митниці про визнання протиправним та скасування рішення,-

ВСТАНОВИВ:

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 08 листопада 2016 року відмовлено в задоволенні адміністративного позову.

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з’ясування судом обставин справи, що призвело до неправильного вирішення справи, просить скасувати оскаржувану постанову та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Апеляційну скаргу обґрунтовано тим, що дійсно до декларації було надано сертифікат якості виробника, в якому зазначено країну походження товару США. Але виявлена митним органом розбіжність не стосується числових значень складових митної вартості товарів, визначених пунктом 3 статті 53 Митного кодексу України. Крім того, компанія Novus International Inc. Є світовою компанією із зареєстрованими представництвами в Західній Європі, Східній Європі, країнах Азії, Південної та Північної Америки. Тому, позивач вважає, що безпосередньо виробництво товару може бути здійснено в США, а представником даної компанії в Західній Європі здійснено постачання товару з Бельгії. Вказане не обгрунтовує неприйняття відповідачем за основу визначення митної вартості за основним методом. Вимогу відповідача про надання додаткових документів позивач вважає необґрунтованою, оскільки позивачем надано усі документи, необхідні та достатні для визначення дійсної митної вартості товару. Митний орган має право відійти від наведених вище законодавчих обмежень, що пов’язують з перевіркою основного переліку документів, які підтверджують митну вартість, та витребувати від декларанта додаткові документим лише якщо надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, адже не дозволяють митному органу законно здійснити визначений законом мінімум митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань державної митної справи для розмитнення задекларованого товару. Отже, з огляду на законодавчо встановлену компетенцію митниці при перевірці митної вартості імпортованих товарів, зазначені розбіжності повинні бути не будь-якими, а лише тими, що стосуються числового значення заявленої митної вартості чи розрахунку митної вартості здійсненої декларантом. В даному випадку, митним органом не доведено, що надані для декларування документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів.

Представник позивача у судовому засіданні підтримує доводи, викладені в апеляційній скарзі, наполягає на її задоволенні.

Представники відповідача заперечує проти задоволення апеляційної скарги, вказує на безпідставність її доводів та законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, яке просить залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, заперечення на апеляційну скаргу, правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Судом встановлено, що 11.01.2011 року між Товариство з обмеженою відповідальністю «Птахокомплекс «Дніпровський» та компанією Novus Europe s.a./g.v/ (Бельгія) укладено зовнішньоекономічний контракт № 2011/01-03, за умовами якого продавець зобов’язався продати а покупець купити та оплатити товар, кількість та ціна якого визначаються в додатках та інвойсах.

Разом із ВМД позивачем надані митному органу наступні документи:

-CMR В №F7265853 від 07.07.2016 року;

-Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу DR/BAK 0469107 від 05.02.2014 року; DR/BAM 0065381 від 07.01.2016 року;

-Сертифікат аналізу б/н від 30.06.2016 року;

-Висновок ДП «Держзовнішінформ» №117/368 від 04.07.2016 року;

-Зовнішньоекономічний договір №2011/01 -03 від 11.01.2011 року;

-Доповнення до зовнішньоекономічного договору №10 від 01.04.2015 року; №5 від 28.12.2012 року; №9 від 29.12.2014 року; та додаток №67 від 26.05.2016 року;

-Інформація про позитивні результати санітарно-епідеміологічного, екологічного, фіто-санітарного та радіологічного контролю товару №2730 від 07.07.2016 року;

-Лист - комерційна пропозиція б/н від 25.05.2016 року;

-Сертифікат безпеки матеріалу від 09.01.2014 року;

Дніпропетровська митниця надала електронне повідомлення яким проінформувала декларанта про наявність таких розбіжностей у документах:

4.Згідно з п.4.2. зовнішньоекономічного контракту передбачено, мовою документа: «Платеж за товары, поставляемые по настоящему контракту, может осуществляться либо в виде предварительной оплаты всей или частичной суммы указанной в проформе инвойсе, в течение 10 дней с момента выставления инвойса, либо путем отсрочки платежа в течение не более 30 дней с момента поставки товара. Условия платежа по каждой поставке согласовуються сторонами в Приложениях...», тобто не пізніше 10.08.2016 року. В додатку №67 від 25.05.2016 року до вказаного контракту, зазначені умови оплати, що суперечать п.4.2. контракту, а саме: «Покупатель производит 100% оплату стоимости Товара в течение 60-ти календарных дней с даты выставления Продавцом отгрузочного инвойса», тобто не пізніше 05.09.2016 року. До цього ж, згідно п.6.1, контракта: «товар должен быть отправлен (дата CMR) в течение 14 дней с даты получения предоплаты (даты получения банком валюты) при условии, что Покупатель располагает разрешением грузополучателя на импорт в Украину...». Документ про наявність внесення передплати декларанто не поданий.

Враховуючи зазначені розбіжності, а також те, що надані у підтвердження митної вартості документи не містять відомостей щодо складових митної вартості митний орган зобовязав декларанта про надання у 10 - денний термін додаткових документів: страхові документи, а також документи, що містять відомості про страхування; договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов'язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; висновки про вартісні характеристикитоварів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини; якщо рахунок сплачено,- банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; переклади українською мовою наданих документів згідно статті 254 МКУ.

14.07.2016 року позивач повідомив митницю про неможливість надати додаткові документи.

Позивача було повідомлено про те, що він має право звернутись до митного органу з проханням випустити товари, що декларуються у вільний обіг за умови надання гарантій відповідно до розділу X МК України. Також, повідомлено про те, що він має право оскаржити рішення про коригування заявленої митної вартості митному органу вищого рівня відповідно до глави 4 МК України або до суду.

Товар був випущений у вільний обіг за МД № 110090000/2016/003489 та надані фінансові гарантії сплати різниці між сумами митних платежів, обчислених згідно з митною вартістю товару, визначеною декларантом, та сумами митних платежів, обчислених згідно з митною вартістю товару, визначеною відповідачем, шляхом внесення грошової застави у розмірі вищезазначених різниць.

Не погодившись з правомірністю рішення про коригування заявленої митної вартості позивач звернувся з даним позовом до суду.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що враховуючи виявлення розбіжностей щодо умов поставки товару та невідповідність даних в наданих декларантом документах даним зазначеним в декларації країни відправлення, оскільки надані на підтвердження митної вартості документи не містили повних відомостей щодо складових митної вартості декларанта було зобов’язано надати, за наявності, додаткові документи. У зв’язку із ненаданням додаткових документів митницею правомірно не застосовано перший метод визначення митної вартості.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Частиною 1статті 49 Митного кодексу України визначено, що митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Частиною 1 статті 51 Митного кодексу України визначено, що митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу.

Відповідно до частини 2 статті 52 Митного кодексу України декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов'язані: 1) заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з митним органом; 2) подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об'єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; 3) нести всі додаткові витрати, пов'язані з коригуванням митної вартості або наданням митному органу додаткової інформації.

Пунктом 1 частини 3 статті 52 Митного кодексу України передбачено, що декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, мають право надавати митному органу (за наявності) додаткові відомості у разі потреби уточнення інформації.

Згідно з о частинами 1, 2 статті 53 Митного кодексу України у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

Документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п'ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об'єктом купівлі-продажу); якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Матеріалами справи підтверджено, сторонами не заперечується, що при митному оформленні товару 13.07.2016 року у наданих декларантом документах на підтвердження складових митної вартості були наявні розбіжності, які зазначені у рішенні про коригування митної вартості.

З огляду на виявлені розбіжності, відповідачем витребувано у позивача додаткові документи на підтвердження такої вартості.

Згідно частини 3 статті 53 Митного кодексу України у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов'язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов'язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов'язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); виписку з бухгалтерської документації; ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; копію митної декларації країни відправлення; висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Згідно зі статтею 58 Митного кодексу України метод визначення митної вартості за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, застосовується у разі, якщо щодо продажу оцінюваних товарів або їх ціни відсутні будь-які умови або застереження, які унеможливлюють визначення вартості цих товарів. Метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов'язковою при її обчисленні. У разі якщо митна вартість не може бути визначена за основним методом, застосовуються другорядні методи.

Частиною 8 статті 57 Митного кодексу України передбачено, що у разі якщо неможливо застосувати жоден із методів зазначених в цій статті, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених статтею 64 цього Кодексу.

Відповідно до вимог частин 1, 2 статті 64 Митного кодексу України у разі якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом послідовного використання методів, зазначених у статтях 58-63 цього Кодексу, митна вартість оцінюваних товарів визначається з використанням способів, які не суперечать законам України і є сумісними з відповідними принципами і положеннями Генеральної угоди з тарифів і торгівлі (GAТТ).

Митна вартість, визначена згідно з положеннями цієї статті, повинна ґрунтуватися на раніше визнаних (визначених) органами доходів і зборів митних вартостях.

Підставою для прийняття оскаржуваного рішення про коригування заявленої митної вартості товарів №110090000/2016/000021/1 від 14.07.2016 року було те, що надані позивачем документи не містять достатньої інформації, необхідної для визначення числових значень складових митної вартості, а саме:

З огляду на те, що у наданих до митного оформлення документах виявлені розбіжності колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про обґрунтованість твердження відповідача, що до заявленої декларантом митної вартості оцінюваного товару включено не всі складові.

З урахуванням виявлення розбіжностей щодо умов поставки товару та невідповідність даних в наданих декларантом документах данним зазначеним в декларації країни відправлення, оскільки надані на підтвердження митної вартості документи не містили повних відомостей щодо складових митної вартості декларанта було зобовязано надати, за наявності, додаткові документи.

Посилання позивача на те, що документи, які містять розбіжності не впливають на числові значення складових митної вартості спростовуються матеріалами справи.

Враховуючи встановлені обставини справи, оцінивши докази у справі в їх сукупності та норми чинного законодавства, що регулюють спірні правовідносини, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції вірно встановлено обставини справи та правильно застосовано до спірних правовідносин норми матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують. Підстави для скасування рішення суду першої інстанції відсутні.

Керуючись п.1 ч.1 ст.198, ст.ст.200, 205, 206 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Птахокомплекс «Дніпровський»» – залишити без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання ухвали у повному обсязі, у порядку, встановленому статтею 212 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий: Т.І. Ясенова

Суддя: О.В. Головко

Суддя: А.В. Суховаров