Справа № 4182/11/2170
Суддя: Хом'якова В.В.
Дата ухвалення: 2011-11-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ХЕРСОНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
____________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" листопада 2011 р. 8 год.46 хв.Справа № 2-а-4182/11/2170

Херсонський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Хом'якової В.В.,

при секретарі: Мельник О.О., за участю представника позивача Князь І.І., представників відповідача Шевченко О.А., Кладько С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом Відкритого акціонерного товариства Проектно-будівельна фірма "Херсонбуд" до Державної податкової інспекції у м. Херсоні про скасування податкових повідомлень - рішень,

встановив:

Відкрите акціонерне товариство Проектно-будівельна фірма "Херсонбуд" (позивач) звернулось до адміністративного суду з позовом до Державної податкової інспекції у м. Херсоні (відповідач) про скасування податкових повідомлень-рішень від 20 липня 2011 року №№ , , від 15.07.11 № . Позивач заперечує факт порушення п. 5.1, пп. 5.3.9 п. 5.3 ст. 5 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств" в частині неправомірного віднесення до складу валових витрат вартості отриманих товарів та послуг від ПП "Респірес" на суму 27542,60 грн., а до складу податкового кредиту сплачений в ціні послуг та товарів податок на додану вартість. Вважає, що наявність на підприємстві відповідно до штатного розкладу працівників, які теоретично можуть виконувати роботи, передбачені договором з ПП "Респірес", не може слугувати підставою для виключення витрат із складу валових, фахівці податкової служби не довели того, що на одному й тому ж об'єкті витрат виконувався один і той же обсяг робіт за допомогою сторонніх фахівців та власними силами, не доведено й того факту, що підприємство залучало фахівців сторонніх організацій, при цьому свої працівники були направлені в цей час у відпустку без оплати або були в простої. Позивач посилається на те, що не наведено підстав нікчемності операцій з ПП "Респірес". Згідно ч. 2 ст. 215 Цивільного кодексу України на нікчемність правочину можна посилатись тільки за наявності прямої норми у законодавстві про його недійсність (нікчемність). Чинне законодавство України не передбачає такої підстави нікчемності договорів, як кількість працюючих на підприємстві контрагента. ДПС не мають повноважень відносити ту чи іншу подію до договорів, які суперечать інтересам держави та суспільства.

Щодо взаємовідносин з приватним підприємством "Стальсервіс", позивач вважає, що факт отримання металопродукції від даного постачальника підтверджується видатковими накладними, платіжними документами, податковими накладними. Всі проведені операції з придбання металопродукції у даного постачальника носять реальний характер, і підстави вважати їх нікчемними відсутні.

В частині віднесення до складу валових витрат суми 287808,52грн. витрат, пов'язаних з утриманням та обслуговуванням об'єктів нерухомості (дитячий садок по вул. Димитрова, 25а та дитячий комбінат по вул. Робочій, 125), позивач зазначає, що відповідно до пп. 5.4.9 Закону про прибуток до валових витрат відносяться витрати платника податку на утримання, експлуатацію та забезпечення основної діяльності таких об'єктів соціальної інфраструктури, що перебували на балансі та утримувалися за рахунок такого платника податку. Така сама позиція викладена у роз'ясненнях податкової служби, та існуючої судової практики. Будівлі дитячих садків та інші основні засоби, розміщені в цих будівлях, були призначені для використання в господарській діяльності позивача, тому виключення з податкового обліку сум амортизаційних відрахувань є безпідставним. Стосовно виключення зі складу витрат по цим об'єктам витрат, пов'язаних зі сплатою податків до бюджету, то відповідно до п. 5.2.5 Закону про прибуток до складу валових витрат відносяться суми внесених (нарахованих) податків, зборів (обов'язкових платежів), установлених Законом України "Про систему оподаткування", незалежно від наявності або відсутності господарської діяльності у такого платника податку.

Висновок податкової інспекції про безпідставність включення до податкового кредиту суми 1731576,80 грн. згідно договорів фінансового лізингу суперечить приписам Закону про ПДВ, який визначає два випадки неможливості включення витрат по сплаті податку на додану вартість до податкового кредиту звітного періоду: у разі, коли основні фонди придбаваються не з метою використання у межах господарської діяльності, та у разі не підтвердження витрат по сплаті податку на додану вартість податковим накладними. Податковий кредит, нарахований у вартості об'єкту фінансового лізингу, підтверджений податковими накладними від 31.12.2010 № 334, № 342, № 343, які заповнені у повній відповідності до вимог п.7.2.1 Закону про ПДВ, видані платником ПДВ. Видані податкові накладні, належним чином відображені у складі податкових зобов'язань звітного періоду лізингопостачальником ПАТ "Марфін Банк". Придбані по фінансовому лізингу об'єкти підприємство планує використовувати в господарській діяльності в межах оподаткованих операцій.

Щодо порушення п. 2.3. ст. 2 "Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні", затвердженого постановою Правління Національного банку України № 637 від 15.12.2004, позивач зазначає, що податковою інспекцією не враховано ту обставину, що фінансові санкції за порушення норм регулювання обігу готівки (в тому числі санкції, визначені в Указі Президента України) є адміністративно-господарськими санкціями, які повинні застосовуватися в межах строків, визначених ст. 250 Господарського кодексу України. Згідно ст. 250 Господарського кодексу України адміністративно-господарські санкції можуть бути застосовані до суб'єкта господарювання протягом шести місяців з дня виявлення порушення, але не пізніш як через один рік з дня порушення цим суб'єктом встановлених законодавчими актами правил здійснення господарської діяльності, крім випадків, передбачених законом. Оскільки перевищення ліміту каси відбулось у грудні 2008 року, а порушення виявлені у липні 2011р., застосовувати штрафні санкції за ці порушення не можна.

Представник позивача прибув в судове засідання, просить задовольнити позов.

Відповідач (державна податкова інспекція у м. Херсоні) надав письмові заперечення, в яких просить відмовити в задоволенні позову, посилаючись на те, що оскаржувані рішення прийняті відповідно до норм чинного законодавства, тому немає підстав для їх скасування. Один з постачальників позивача ПП "Стальсервіс" відсутнє за юридичною адресою, через що перевірити сплату податку на додану вартість за господарською операцією поставки продукції позивачу податковий орган не має можливості. ПП "Стальсервіс" має стан платника "10" - запит на встановлення місцезнаходження, з пояснення директора ПП ОСОБА_4. ніякої господарської діяльності підприємство не проводило. ПП не мало складських приміщень, транспортних засобів, найманих працівників. По ланцюгу постачання ВАТ "ПБФ "Херсонбуд" - ПП "Стальсервіс" встановлено відсутність фінансово-господарської діяльності та порушення ч. 1 ст. 203, ст.ст. 215, 228 ЦК України в частині недодержання в момент вчинення правочинів, які не спрямовані на реальне настання правових наслідків, отже, є нікчемними по ланцюгу до "вигодонабувача".

Господарські операції з ПП "Респірес" не були направлені на отримання прибутку від такої діяльності, ці витрати невиправдані, скеровані на завищення розміру валових витрат та на зменшення суми податку на прибуток, оскільки позивач наймає інше підприємство для виконання роботи, яку може виконувати самостійно, бо має відповідні виробничі та трудові ресурси. Крім того у ПП "Респірес" тільки 2 працівника по штатному розкладу, відсутні виробничі потужності.

Також є неправомірним включення до складу валових витрат суми 287808 грн. 52 коп. витрат по утриманню нерухомості, яка раніше використовувалась як дитячі установи, але тривалий час взагалі не використовується, знаходиться в аварійному стані. Ці витрати суперечать поняттю валових витрат, наведеному в п. 5.1 ст. 45 Закону про прибуток.

Що стосується віднесення до податкового кредиту вартості придбаних об'єктів фінансового лізингу, відповідач зазначає, що використання основних фондів, взятих у фінансовий лізинг, в господарській діяльності позивача не встановлено.

Строк застосування штрафних санкцій за порушення норм з регулювання обігу готівки згідно Указу Президента України № 436/95 від 12.06.95 податковою інспекцією не порушені, оскільки порушення виявлено при проведені перевірки в липні 2011року, саме з часу виявлення порушення відраховується строк для застосування штрафних санкцій.

Представники відповідача прибули в судове засідання, просять відмовити в задоволенні позову.

Розглянувши подані сторонами документи та матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, суд встановив наступне.

ВАТ ПБФ "Херсонбуд" є юридичною особою, платником податків, знаходиться на обліку в ДПІ у м. Херсоні. ВАТ має у складі окремі структурні підрозділи, що знаходяться на самостійному госпрозрахунковому рахунку.

Податкові повідомлення - рішення від 20.07.11 № про збільшення суми грошового зобов'язання по податку на прибуток у розмірі 264834 грн. та застосування штрафних санкцій у розмірі 66208,50 грн., № про збільшення суми грошового зобов'язання по податку на додану вартість у розмірі 1899334,89 грн. та застосування штрафних фінансових санкцій в сумі 474735,45грн., від 15.07.11 № про застосування штрафних санкцій у розмірі 8898,18 грн. за порушення касових операцій, які є предметом спору, були прийняті за наслідками планової виїзної перевірки відкритого акціонерного товариства будівельно-проектної фірми "Херсонбуд" з питань дотримання вимог податкового законодавства за період 01.10.08 по 31.03.11 (акт № 2395/23-5/01273243 від 08.07.11).

Фахівцями ДПІ у м. Херсоні було виявлено порушення п. 1.32 ст. 1, пп. 4.1.1, 4.1.6, п. 4.1 ст. 4, пп. 5.2.1 п. 5.2, пп. 5.3.9 п. 5.3 ст. 5, пп. 11.3.1 п. 11.3 ст. 11 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств" (далі - Закон про прибуток) в результаті чого був занижений податок на прибуток на суму 264834 грн., в тому числі за 4-й квартал 2008 року на суму 122490 грн., за 2009 р.- 49817 грн.; за 2010 р.- 92526 грн., зменшено від'ємне значення об'єкта оподаткування за 1-й квартал 2011 р. у сумі 30279 грн. Було виявлено порушення пп. 3.1.1 п. 3.1 ст. 3, п. 4.1 ст.4, п.п. 7.2.1, п.п. 7.2.4 п 7.2, п.п. 7.3.1 п.7.3, п.п. 7.4.1, п. 7.4, п.п. 7.4.5 п. 7.4 п.п. 7.5.3 п. 7.5 ст. 7 Закону України "Про податок на додану вартість" (далі - Закон про ПДВ) в результаті чого занижено податок на додану вартість в періоді, що перевірявся, на загальну суму 1799451 грн., занижено податок на додану вартість структурними підрозділами як окремими платниками податку на загальну суму 97479,41 грн. (БМУ "Промбуд - 2" на суму 17923 грн.; БМУ "Промбуд - 3" на суму 56360,90 грн.; БМУ "Промбуд-6" на суму 1468,17 грн.; ГП "Вітязь" - на суму 21727,34 грн.). Виявлено порушення п. 2.3 ст. 2 Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, а саме: перевищення граничної суми розрахунків одного підприємства з іншим протягом одного дня у розмірі 4449 грн. 09 коп. та інші порушення. Позивач заперечує проти висновків податкової інспекції у м. Херсоні частково, тому суд розглядає тільки обставини тих порушень, які позивач зазначає в позовній заяві та уточнених позовних вимогах.

Із змісту акта перевірки вбачається, що декларування доходів та витрат проводиться консолідовано, ВАТ подаються декларації з податку на прибуток. Податкові зобов'язання та податковий кредит по податку на додану вартість позивач декларував до податкової інспекції окремо від структурних підрозділів.

Позивач не оскаржує викладені в акті перевірки порушення у формуванні валового доходу, отже, суд вважає, що підприємство погоджується з ними. При дослідженні формування валових витрат податковою інспекцією було виявлено заниження та завищення валових витрат в окремих звітних періодах. ДПІ було виявлено факт здійснення структурними підрозділами позивача господарських операцій з ПП "Респірес". Структурний підрозділ позивача БМУ "Промбуд-2" уклало договір від 09.01.09 № 1 з ПП "Респірес" (м. Херсон) на виконання окремих робіт - фарбування стель, стін водоемульсійною фарбою, ремонт цеглової кладки стін, ремонт щікатурки та інше в виробничому корпусі ТОВ "Данон Дніпро". Також ПП "Респірес"постачав БМУ матеріали - бетон, люки, плиту для колодязів, щебінь. Загальна вартість робіт та матеріалів склала 32943 грн.12 коп. (в тому числі ПДВ 5490,52 грн.). Податкова інспекція вважає, що позивач неправомірно відніс до складу валових витрат суму 27452 грн. за послуги та товари, отримані від ПП "Респірес", а до складу податкового кредиту - суму 4592,36 грн. (згідно із обліковою політикою ВАТ ПБФ "Херсонбуд" структурний підрозділ "Промбуд - 2" було самостійним платником ПДВ в період з 01.10.08 р. по 01.06.09 ). Відповідач вказує в акті перевірки про те, що роботу, задля якої було залучено ПП "Респірес", цілком може вчинити сам позивач, в штаті якого є свої працівники, які можуть фарбувати, ремонтувати цеглові кладки, та виконувати роботи, які були предметом договору № 1 від 09.01.09 з ПП "Респірес". У цього підприємства кількісний склад склав тільки 2 особи. За висновком ДПІ, віднесення цих витрат до складу валових здійснено не з метою отримання прибутку, мало ціль зменшити об'єкт оподаткування, такі витрати є надмірними, порушують принцип безпосередності господарської діяльності.

Перевіркою відображених в деклараціях по податку на прибуток показників було виявлено, що структурний підрозділ БМУ "Промбуд-3" здійснив господарські операції з ПП "Респірес" на загальну суму 153686 грн. 65 коп. (крім того, ПДВ 30737 грн. 33 коп.). Було придбано папір на суму 1320 грн. (крім того ПДВ 264 грн.), що підтверджується видатковою та податковою накладною. Також позивач отримав від ПП "Респірес" будівельні роботи на об'єктах будівництва кафе за адресою вул. Перекопська, 83, на суму 19766,65 грн. (крім того ПДВ 3953,33 грн.), роботи підтверджуються актом виконаних робіт від 30.12.08, податковою накладною. Відповідач дійшов до висновку про неправомірне включення до валових витрат суми 153686,65 грн. з посиланням на нікчемність угод з ПП "Респірес". В періоді з 01.10.08 по 01.06.09 (структурний підрозділ був самостійним платником ПДВ) та з 01.06.09 по 31.03.11 (у складі консолідованих декларацій) підприємством включено до податкового кредиту загальну суму ПДВ 30737,33 грн. по взаємовідносинах з ПП "Респірес", що привело до заниження ПДВ в листопаді 2008 року та грудні 2008 року.

В акті перевірки викладено, що БМУ "Промбуд-5" також мало господарські взаємовідносини з приватним підприємством "Стальсервіс", придбавши матеріали на загальну суму 29101 грн. 84 коп. (в т.ч. ПДВ 4825,55 грн.), розрахунки проводились в безготівковій формі. ПП "Стальсервіс" зареєстровано юридичною особою 05.10.07, а 03.06.10 були зареєстровані зміни засновника та керівника підприємства, ним став гр.-н ОСОБА_4 Дане підприємство не подавало в 2010 році до податкової інспекції декларацію по податку на прибуток та форму 1-ДФ, трудові ресурси у підприємства відсутні, немає ні транспорту, ні основних засобів, тобто, відсутні умови здійснення господарської діяльності, фактичне відвантаження та транспортування. На думку ДПІ, позивач не мав права відносити до валових витрат в 2010 році суму 24276 грн., а до податкового кредиту кредиту суму ПДВ на підставі податкових накладних, виписаних ПП "Стальсервіс" у червні - жовтні 2010 року ПДВ у загальній сумі 4855,25 грн. у тому числі: за червень 2010 р. в сумі 1203,08 грн., за липень 2010 р. в сумі 2298,87грн., за вересень 2010 р. в сумі 1350,33 грн., за жовтень 2010 р. в сумі 2,97 грн., на думку ДПІ, це є порушенням п.п. 7.4.1, п.п.7.4.2 п. 7.4 ст.7 Закону "Про податок на додану вартість".

ДПІ також було встановлено, що БМУ "Житлопромбуд-1" мало господарські стосунки з ПП "Стальсервіс", правочини з яким суперечать ч. 1 ст.ст. 203, 215, 216, 228, 662, 655, 656 ЦК України в момент вчинення правочинів вони не були спрямовані на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ними. Такі порушення пп. 7.4.1, 7.4.5 п. 7.4 ст. 4 Закону України "Про податок на додану вартість" призвели до завищення показників декларації з ПДВ на загальну суму 28015 грн., у тому числі: липень 2010р.- 7710 грн., серпень 2010р.- 18261 грн., вересень 2010р.- 2044 грн. Завищення валових витрат при віднесенні до їх складу витрат по правочинам з ПП "Стальсервіс" в сумі 140076 грн. позивач не оскаржує з огляду на те, що в тому ж звітному періоді податківцями було виявлено заниження витрат на аналогічну суму по відносинам БМУ "Житлопромбуд-1" з АТЗТ "Спецстрой", що в цілому не призвело до донарахування великих сум податкових зобов'язань по податку на прибуток.

При перевірці лікувально-оздоровчого комплексу "Маяк" ВАТ ПБФ "Херсонбуд" було встановлено, що до валових витрат позивачем були включені витрати на утримання нерухомості - дитячого садка по вул. Димитрова, 25 а, дитячого комбінату № 5 по вул. Робоча, 125, усього на суму 287808 грн. 52 коп., в тому числі амортизація, зарплата з відповідними нарахуваннями, охорона об'єктів, утримання території, електроенергія, сплата податків ті інші. Такі витрати, на думку ДПІ, суперечать меті господарської діяльності, оскільки ці об'єкти не використовувались за призначенням, діти в дитячих закладах не утримувались, консервація дитячих садків не проводилась, будівлі дитячих установ знаходились в аварійному стані.

Позивач також оскаржує висновок відповідача про порушення БМУ "Промбуд-3" п. 5.1, пп. 5.2.1 п. 5.2, пп. 5.3.9 п. 5.3 ст. 5 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств", а саме - включення до валових витрат 373060 грн., які не підтверджені документально. В тому числі в 4-му кварталі 2008 року - в сумі 372518 грн., в 3-му кварталі 2010 року в сумі 542 грн. Разом з тим позивач не навів обґрунтування своїх заперечень проти донарахування податковим органом даної суми.

В грудні 2010 року позивач відніс до податкового кредиту суму 1731576 грн. 80 коп. внаслідок укладання 31.12.2010 трьох договорів фінансового лізингу з ПАТ "Марфін банк", майно, яке передавалось у фінансовий лізинг - це будівлі та споруди дитячого комбінату № 5, будівлі та споруди виробничої бази, другий - четвертий поверхи будівлі колишнього гуртожитку, які раніш належали позивачу, але були віддані кредитору-банківській установі в рахунок погашення кредитної заборгованості. Перевіркою встановлено, що за даними аналітичних відомостей бухгалтерського рахунку 53 "Довгострокові зобов'язання по оренді" та 15 "Капітальні інвестиції" підприємством після підписання акту прийому - передачі об'єктів нерухомого майна було зараховано первісну вартість такого майна до субрахунку 152 "Придбання (виготовлення) основних засобів". До перевірки не надані акти введення в експлуатацію зазначених об'єктів нерухомості. Згідно із Інструкцією про застосування Плану рахунків бухгалтерського обліку активів, капіталу, зобов'язань і господарських операцій підприємств і організацій", затвердженою наказом Міністерства фінансів України від 14.10.08 № 1238, субрахунок 152 "Придбання (виготовлення) основних засобів" призначений для обліку витрат на придбання або виготовлення власними силами і матеріальних активів, облік яких ведеться на рахунку 10 "Основні засоби...". За даними зворотно - сальдової відомості підприємства, станом на 01.04.11 первісна вартість орендованого майна не проведена по бухгалтерському рахунку 10 "Основні засоби", що є обов'язковою умовою визначення "об'єкту лізингу" (п.п. 8.2.1 п. 8.2 ст. 8 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств"). Отже, на думку відповідача, об'єкти нерухомості, які зазначені у договорах фінансового лізингу, не мають ознаки "предмета лізингу". Крім того, податковою інспекцією було виявлено, що будівля дитячого комбінату №5 на протязі дванадцяти років знаходиться в аварійному стані та станом на 17.06.11 не використовується за своїм призначенням, ніяких ремонтних будівельних робіт не проводиться; на території виробничої бази ніякої техніки або механізмів підприємства "Херсонбуд" не знаходиться, ніяких будівельних робіт за адресами: вул. Робоча, 125 (дит.комбінат), вул.Чорноморська, 6 (будівля колишнього гуртожитку) не ведеться. Отже, об'єкти нерухомості з моменту отримання в лізинг та в подальшому не використовуються у господарській діяльності підприємства та відповідно не збільшують відсоток доходності підприємства. Необхідною умовою для віднесення сплачених у ціні товарів (послуг) сум ПДВ до податкового кредиту є факт придбання товарів та послуг з метою їх використання у господарської діяльності (пп. 7.4.1 п.7.4 ст.7 Закону України "Про податок на додану вартість").

ДПІ було виявлено порушення п. 2.3 Положення про ведення касових операцій, згідно якого гранична сума готівкового розрахунку одного підприємства (підприємця) з іншим підприємством (підприємцем) протягом одного дня за одним або кількома платіжними документами встановлюється відповідною постановою Правління Національного банку України та складає 10000 грн. Підприємством перевищена гранична сума готівкового розрахунку одного підприємства (підприємця) з іншим підприємством (підприємцем) протягом одного дня за одним або кількома платіжними документами, а саме: згідно видаткового касового ордеру № 91 від 22.06.09 було проведено готівкові розрахунки по поверненню позики ТД "Академія Європейського бізнесу" на загальну суму 14500 грн., що перевищує граничну суму готівкового розрахунку одного підприємства з другим протягом одного дня за одним або кількома платіжними документами на 4500 грн. Залишок готівки у касі на кінець дня складає 509 грн., ліміт залишку готівки у касі підприємства згідно розпорядження № 1 від 02.03.07р. складає 560 грн. Санкції за дане порушення визначені в Указі Президента України "Про застосування штрафних санкцій за порушення норм з регулювання обігу готівки" від 12.06.1995 № 436/95. Згідно п. 1 Указу за перевищення встановлених лімітів залишку готівки в касах застосовується штраф у двократному розмірі сум виявленої понаднормативної готівки за кожний день. В даному випадку сума штрафу склала 8898,18 грн., виходячи з розрахунку (4500 грн. + 509 грн.- 560 грн.) х 2.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог і заперечень, суд вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню частково виходячи з таких підстав.

Висновок ДПІ про те, що операції позивача з придбання продукції у ПП "Стальсервіс" не мали та не можуть мати ніякого юридичного змісту, є нікчемними, є неправомірним. Відповідач надав суду копію пояснення ОСОБА_4., яке було надано 22.12.2010 начальнику ОПМ ДПІ в м. Енергодарі, з якого вбачається, що даний громадянин визнає себе директором приватного підприємства "Стальсервіс", підприємство було придбано ним в квітні 2010 року для займання господарською діяльністю у гр.-на ОСОБА_6, документи первинного бухгалтерського обліку вилучені УБОП України в Запорізькій області. З моменту придбання підприємства ніяких фінансово-господарських операцій не вчиняв. Суду також надано акт про неможливість проведення перевірки контрагента ПП "Стальсервіс", відомості якого свідчать, що перевірити даного постачальника неможливо через відсутність за юридичною адресою, керівником та головним бухгалтером значиться ОСОБА_4, остання декларація з ПДВ здана за вересень 2010 року, по податку на прибуток - за 2009рік. Доказів порушення кримінальної справи відносно будь-яких осіб через діяльність ПП "Стальсервіс" немає.

В якості доказів реальності господарських операцій з ПП "Стальсервіс" позивач надав суду видаткові накладні та податкові накладні, що підтверджували факт отримання металопродукції від ПП "Стальсервіс", які підписані зі сторони ПП "Стальсервіс" ОСОБА_7 або ОСОБА_8, подорожні листи про доставку металопродукції, докази використання придбаної металопродукції у виробництві (акти прийомки виконаних робіт). Позивач заперечує доводи податкової інспекції щодо не звітування даного постачальника, надавши суду копії податкових декларацій ПП "Сальсервіс" по ПДВ за липень-вересень 2010 року з додатками № 5, в яких зазначений позивач як покупець. Декларації мають відмітку про подання їх до ДПІ у м. Херсоні.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_9 пояснила, що працює в БМУ-1 спеціалістом по постачанню, особисто займалась придбанням металопродукції у підприємства "Стальсервіс", офіс і площадка для металопродукції даного постачальника знаходились за адресою м. Херсон, вул. Домобудівна, 14, де був великий асортимент металопродукції. ОСОБА_8 була головним бухгалтером, ОСОБА_7 бухгалтером. Продукцію забирали власним транспортом. Особисто з керівником ОСОБА_4 вона не знайома, а мала стосунки з бухгалтерами та кладовщиками.

Відповідно до частини першої статті 207 Господарського кодексу України господарське зобов'язання, що не відповідає вимогам закону, або вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, або укладено учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської компетенції (спеціальної правосуб'єктності), може бути на вимогу однієї із сторін, або відповідного органу державної влади визнано судом недійсним повністю або в частині. За змістом приписів статті 228 Цивільного кодексу України правочин, учинений з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, водночас є таким, що порушує публічний порядок, а отже, є нікчемним. Статтею 228 Цивільного кодексу України передбачено, що правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. Правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним. Таким чином, для констатації факту нікчемності правочинів в акті перевірки, податкова інспекція повинна встановити, що ці угоди вчинені з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, або порушує публічний порядок. До правочинів, які посягають на суспільні, економічні та соціальні основи держави, відносяться правочини, спрямовані на використання всупереч закону комунальної, державної або приватної власності; правочини, спрямовані на незаконне відчуження або незаконне володіння, користування, розпорядження об'єктами права власності українського народу, землею як основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави, її надрами, іншими природними ресурсами (ст. 14 Конституції України); правочини щодо відчуження викраденого майна; правочини, що порушують правовий режими вилучення з обігу або обмеження в обігу об'єктів цивільного права, тощо. Усі інші правочини, спрямовані на порушення інших об'єктів права, передбачені іншими нормами публічного права, не є такими, що порушують публічний порядок. При кваліфікації правочину за ст. 228 ЦК України має враховуватися вина, яка виражається в намірі порушити публічний порядок сторонами правочину або однією зі сторін. Доказом вини може бути вирок суду, постановлений у кримінальній справі, щодо знищення, пошкодження майна чи незаконного заволодіння ним, тощо.

В силу положень статей 204, 215 Цивільного кодексу України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. У сфері оподаткування основи публічного порядку визначаються статтею 42 Конституції України, згідно з якою кожен зобов'язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом. Суд при вирішенні даної справи виходить із презумпції сумлінності платників податків та інших учасників правовідносин у економічній сфері. У зв'язку із цим презюмується, що дії платника податків, які мають своїм результатом одержання певної податкової вигоди, економічно виправдані, а відомості, що містяться в його податковій декларації та бухгалтерській звітності, - є достовірними. Під податковою вигодою слід розуміти зменшення розміру податкових зобов'язань внаслідок, зокрема, зменшення податкової бази, одержання податкової пільги, застосування більш низької ставки податку, а також одержання права на повернення (залік) або відшкодування податку з бюджету. Надання платником податків до податкового органу всіх належним чином оформлених документів, що передбачені податковим законодавством, з метою одержання податкової вигоди є підставою для її одержання, якщо податковий орган не доведе, що відомості, які містяться в цих документах, є неповними, недостовірними й/або суперечливими. Одержання податкової вигоди повинно визнаватися необґрунтованим, зокрема, у випадках, якщо для цілей оподатковування платником податків враховано операції, що не відповідають їх дійсному економічному змісту або враховано операції, не обумовлені розумними економічними або іншими причинами (цілями ділового характеру).

Про необґрунтованість одержання платником податків податкової вигоди можуть також свідчити наступні обставини:

неможливість реального здійснення платником податків зазначених операцій з урахуванням часу, місця знаходження майна або обсягу матеріальних ресурсів, що є економічно необхідними для виробництва товарів, виконання робіт або надання послуг;

відсутність необхідних умов для досягнення результатів відповідної до економічної діяльності в силу відсутності управлінського або технічного персоналу, основних засобів, виробничих активів, складських приміщень, транспортних засобів;

облік для цілей оподатковування тільки тих господарських операцій, які безпосередньо пов'язані з виникненням податкової вигоди, якщо для даного виду діяльності також потрібно здійснення й облік інших господарських операцій;

здійснення операцій з товаром (послугами), який не вироблявся (послуги фактично не надавалися) або який не міг бути вироблений (послуги не могли бути наданими) в обсязі, зазначеному платником податків у документах бухгалтерського обліку.

Отже, якщо платник податків уклав договір, який не обумовлений розумними економічними або іншими причинами (цілями ділового характеру), а лише з метою отримання податкової вигоди чи мінімізації оподаткування, такий правочин слід вважати таким, що суперечить інтересам держави та суспільства, порушує публічний порядок і, таким чином, є нікчемним.

Відповідно до статей 11, 71 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. Як вже зазначалось судом, під час судового розгляду встановлено, що предметом договорів купівлі-продажу між позивачем та ПП "Стальсервіс" була поставка металопродукції, яка використовувалась в основній діяльності позивача. Будь-яких претензій зі сторони податкової інспекції до правильності оформлення первинних бухгалтерських та податкових документів при здійсненні господарських операцій між позивачем та ПП "Стальсервіс" немає. Відповідач також не заперечує фактів подальшого використання металопродукції для виробництва, сплату грошових коштів за металопродукцію, що є ознакою того, що правочини не є фіктивними, оскільки за фіктивними правочинами не відбуваються ніякі дії зі сторони учасників правочину, ні поставка продукції, ні сплата грошових коштів. Суду не надано доказів засудження керівника ПП "Стальсервіс" або інших посадових осіб за вчинення фіктивних господарських операцій. Фактично в якості беззаперечного доказу порушення позивачем податкового законодавства прийнятий акт про неможливість перевірки його контрагента, та пояснення керівника ОСОБА_4., які є суперечливими. Так, він пояснює, що не займався фінансово-господарською діяльністю, разом з тим, суду надані декларації з ПДВ за спірні періоди, підписані ОСОБА_4, які мають відмітку ДПІ про прийняття. Крім того, в самих поясненнях він посилається на вилучення у нього фінансово - господарських документів підприємства УБОП, отже, він мав ці документи. Крім того, суд приймає до уваги, що при наданні пояснення, ОСОБА_4 не попереджався про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві свідчення.

Твердження відповідача про те, що поставка металопродукції є фікцією, яка супроводжувалась тільки оформленням документів з метою створення видимості того, що поставка відбулось в дійсності, суд не може прийняти до уваги. Відповідач, зробивши висновок в акті перевірки про нікчемність правочинів, міг керуватися лише припущеннями щодо фіктивності (нікчемності) укладеного договору, його позиція про те, що цей правочин очевидно суперечать інтересам держави, не підкріплені належними доказами чи відповідними судовими рішеннями. Будь-якого закону, в якому було б вказано про нікчемність угод позивача з постачальником, відповідач суду не навів. Носіями протиправного умислу юридичних осіб-сторін нікчемного правочину є посадові особи цих юридичних осіб. ДПІ не встановила персоналії посадових осіб, у яких виник умисел на вчинення протиправного правочину, зміст їх умислу, обставини, за яких такий умисел виник, тощо.

Зважаючи на всі факти і обставини, встановлені судом під час розгляду даної справи у їх сукупності і взаємозв'язку, суд вважає, що угоди між позивачем та ПП "Стальсервіс" неможливо однозначно віднести до нікчемних угод, ці угоди є оспорюванними. Положеннями законодавства, яке регламентує права органів державної податкової служби, вбачається, що податковим органам, відповідно до покладених на них функцій та повноважень, не надано прав щодо встановлення висновків в актах перевірки про нікчемність, або недійсність правочинів, укладених суб'єктами господарювання. Тому правочин між позивачем та його постачальником є правомірним, поки його недійсність не буде встановлена судом.

Факти порушень податкового законодавства зі сторони постачальників контрагентів позивача, їх вплив на право позивача на податковий кредит слід оцінювати з урахуванням можливої обізнаності позивача щодо таких обставин. Саме по собі факт можливих порушень чинного законодавства в діях керівника іншого підприємства не є достатньою підставою для покладання відповідальності на позивача, який до цього не має відношення. На час здійснення господарських операцій ПП "Стальсервіс" було включено до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, мало свідоцтво про реєстрацію платником податку на додану вартість. Докази, які б підтвердили той факт, що позивач був обізнаний або мав реальну можливість з'ясувати всі обставини діяльності постачальника на момент придбання продукції, суду не надано. З'ясовані обставини господарської діяльності позивача не дають підстав вважати, що головною метою позивача було одержання доходу саме за рахунок податкової вигоди, за відсутності наміру здійснювати реальну підприємницьку діяльність. На підставі викладеного, суд вважає неправомірним висновок ДПІ про завищення ТОВ ПБФ "Херсонбуд" валових витрат на суму 24276 грн. та податкового кредиту на суму 32870 грн. 25 коп. (4855,25 грн. + 28015 грн.) в деклараціях червня-жовтня 2010 року по операціям придбання продукції у ПП "Стальсервіс".

Суд також вважає недоведеним порушення чинного законодавства при включенні до валових витрат та податкового кредиту сум витрат та податку на додану вартість з операцій придбання робіт та товарів у ПП "Респірес". Суду наданий договір укладений БМУ "Промбуд-2" з ПП "Респірес" в особі директора ОСОБА_10 про здійснення будівельно-монтажних робіт на виробничому корпусі ТОВ "Данон Дніпро", копія ліцензії на будівельну діяльність, видану ПП "Респірес" строком до 24.10.10, акти виконаних робіт, податкові накладні, накладні на продукцію, декларації з ПДВ за спірні періоди, які свідчать, що підприємство "Респірес" здійснювало оподатковувані поставки.

Допитаний в якості свідка в судовому засіданні ОСОБА_11 пояснив, що працює начальником БМУ-2, необхідність укладання угод з ПП "Респірес" обґрунтовує тим, що в кінці 2008 року всі власні ресурси були задіяні на здаванні онкологічного центру в м. Херсоні, тому для виконання робіт в ТОВ "Данон Дніпро" залучили інше підприємство, з яким працювали і раніше. Особисто знає керівника ОСОБА_10 Претензій до виконаних робіт немає.

Відповідно до п. 5.1 ст. 5 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств" валові витрати виробництва та обігу це сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних як компенсація вартості товарів (робіт, послуг), які придбаваються (виготовляються) таким платником податку для їх подальшого використання у власній господарській діяльності. Відповідно до пп. 5.2.1 ст. 5 цього Закону до складу валових витрат включаються суми будь-яких витрат, сплачених (нарахованих) протягом звітного періоду у зв'язку з підготовкою, організацією, веденням виробництва, продажем продукції (робіт, послуг). Згідно пп. 5.3.9 п. 5.3 ст. 5 Закону валові витрати мають бути підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення податкового обліку. Крім того, пп.5.11 Закону прямо передбачено, що установлення додаткових обмежень щодо віднесення витрат до складу валових витрат, крім тих, що зазначені у цьому Законі, не дозволяється.

Звідси випливає, що правильність формування платником податків валових витрат вимагає наявності зв'язку витрат платника податків на придбання товарів (послуг) з його господарською діяльністю, що полягає у намірі платника податку отримати користь від придбаних товарів (послуг). За відсутності ж останнього відсутні підстави для зменшення бази оподаткування податком на прибуток за рахунок валових витрат. Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем не встановлено тієї обставини, що господарські операції з ПП "Респірес" мали фіктивний характер, не були виконані, в акті зазначено тільки про те, що залучення даного підприємства до виконання будівельних робіт було зайвим та таким, що призвело до непотрібних надмірних витрат. Пунктом 1.32 статті 1 зазначеного Закону передбачено, що господарська діяльність - це будь-яка діяльність особи, направлена на отримання доходу в грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, у разі коли безпосередня участь такої особи в організації такої діяльності є регулярною, постійною та суттєвою. За змістом визначення, наведеного в Законі України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", господарська операція - це дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства.

Суд вважає, що вибирати собі постачальника товарів, послуг підприємство має право на власний розсуд, але так, щоб угоди не порушувати норм чинного законодавства. За змістом ст. 627 Цивільного кодексу України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Тому податкова інспекція, вказуючи позивачу про те, що такий постачальник не є сумлінним партнером, контрагентом, і що такі роботи позивач мав можливість виконати власними силами та засобами, фактично втручається в господарську діяльність позивача. Та обставина, що у штаті ПП "Респірес" було тільки дві особи, що у даного підприємства не було виробничих ресурсів для виконання будівельних робіт, мало б вплив на вирішення даного спору, якщо б відповідач довів суду факт обізнаності позивача з такими обставинами діяльності ПП "Респірес".

Будь-яких застережень у законодавстві щодо обмежень наймати іншу юридичну особу для виконання робіт у випадку здійснення аналогічної діяльності не передбачено. Невід'ємною ознакою наявності підстав для віднесення вартості будівельних робіт до складу валових витрат є використання результатів цих робіт в господарській діяльності. Сам факт здійснення цих робіт податковим органом не оспорювався, суду не надано акту перевірки ТОВ "Данон Дніпро", з якого б вбачалось відсутність виконання робіт ПП "Респірес". ДПІ не посилалась на нікчемність згаданих правочинів (вчинення з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави та суспільства), удаваність правочинів. Податковий орган у акті перевірки не навів доказів того, що позивач придбав послуги ПП "Респірес" не з метою отримання доходу від цих послуг, а з іншою метою - завищення валових витрат, і свою чергу, заниження податку на прибуток. Частиною 1 статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а частиною 1 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України зазначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. Виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що порушень при відображенні витрат та податкового кредиту з вартості послуг ПП "Респірес" не доведено. На думку суду, позивач обґрунтував розумну економічну причину (ділову мету) залучення іншого виробника для здійснення будівельних робіт. Висновок про заниження валових витрат на суму 181138,65 грн. та податкового кредиту на суму 35329,69 грн. по господарським операціям з ПП "Респірес" є неправомірним.

Що стосується порушення позивачем вимог п. 1.32 та п. 5.1 Закону про прибуток при віднесенні до складу валових витрат 4-го кварталу 2008 року - 1 кварталу 2011 року суми 287 808 грн. 52 коп. витрат, пов'язаних з утриманням та обслуговуванням об'єктів нерухомості - дитячого садка та дитячого комбінату, внаслідок чого донараховано податку на прибуток, суд звертає увагу на таке. Висновки податкової інспекції ґрунтуються на тому, що дані об'єкти не використовуються в господарській діяльності, що дитячі заклади не використовуються для утримання дітей.

Згідно пп. 5.4.9 п. 5.4 ст. 5 Закону про прибуток до валових витрат відносяться витрати платника податку на утримання, експлуатацію та забезпечення основної діяльності таких об'єктів соціальної інфраструктури, що перебували на балансі та утримувалися за рахунок такого платника податку на момент набрання чинності цим Законом (крім капітальних затрат, які підлягають амортизації), зокрема дитячих ясел або садків. Слід зауважити, що норми зазначеного підпункту стосуються витрат на утримання, експлуатацію та забезпечення основної діяльності об'єктів соціальної інфраструктури, які перебувають на балансі платника податку не для здійснення господарської діяльності з метою отримання доходу, а для соціальних цілей, що зумовлює особливий підхід до обліку таких витрат. За змістом вказаної норми, вона стосується тільки тих дитячих закладів, які не використовуються для надання платних послуг та іншої комерційної діяльності, витрати на які не можуть бути віднесені до складу валових витрат виробництва. Враховуючи це, витрати на утримання й експлуатацію об'єктів соціальної інфраструктури (зокрема, на оплату електроенергії, комунальних послуг, заробітну плату технічного персоналу й інші витрати, пов'язані з утриманням об'єкта в належному стані та його експлуатацією) включаються до складу валових витрат платника податку в повному обсязі. Та обставина, що в період перевірки об'єкти дитячих установ знаходились в аварійному стані, а тому не могли бути використані для утримання дітей, не є доказом того, що ці об'єкти змінили свій статус дитячого садку або дитячого комбінату, тобто не є об'єктами соціальної інфраструктури.

Стосовно включення позивачем до валових витрат сум податків, сплачених при утриманні дитячих закладів, оскільки останній не використовує їх за призначенням, суд зазначає наступне. Відповідно до пп. 5.2.5 ст. 5 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств" до складу валових витрат включаються суми внесених (нарахованих) податків, зборів (обов'язкових платежів), установлених Законом України "Про систему оподаткування". Отже, віднесення до складу валових витрат сплачених сум податків не залежить від напряму використання об'єктів нерухомості, наявності або відсутності господарської діяльності платника податків.

На підставі викладеного, позивач правомірно включив до валових витрат суму 287808 грн. 52 коп., виключення даної суми зі складу валових витрат привело до зменшення об'єкту оподаткування за 2008 - 2010 рік на суму 263061,54 грн. та зменшення від'ємного значення об'єкту оподаткування за 1 квартал 2011 року на 24746 грн. 98 коп.

Позивач також оскаржує висновок відповідача про порушення БМУ "Промбуд-3" п. 5.1, пп. 5.2.1 п. 5.2, пп. 5.3.9 п. 5.3 ст. 5 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств", а саме - включення до валових витрат 373060 грн., які не підтверджені документально. В тому числі в 4-му кварталі 2008 року - в сумі 372518 грн., в 3-му кварталі 2010 року в сумі 542 грн. Разом з тим позивач не навів обґрунтування своїх заперечень проти донарахування податковим органом даної суми, тому підстав для задоволення цієї вимоги немає.

Щодо неправомірності включення до податкового кредиту суми 1731576,80 грн. з операцій фінансового лізингу, слід зазначити, що відповідно до Закону України "Про фінансовий лізинг" від 16.12.97 р. № 723/97-ВР (далі - Закон № 723) фінансовий лізинг - це вид цивільно-правових відносин, що виникають із договору фінансового лізингу. За договором фінансового лізингу лізингодавець зобов'язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі). Предметом лізингу є неспоживча річ, яка характеризується індивідуальними ознаками і віднесена відповідно до законодавства до основних фондів. Законом № 723 також встановлено, що відносини, які виникають у зв'язку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями Цивільного кодексу України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, поставку з урахуванням особливостей, що встановлюються цим Законом. В ГКУ, ЦКУ і в Законі про фінлізинг є перелік об'єктів, що не можуть бути предметами договору лізингу (це земельні ділянки; інші природні об'єкти; - цілісні майнові комплекси підприємств та їх відокремлені структурні підрозділи (філії). Предметом фінансового лізингу можуть бути тільки основні фонди. На час укладання договорів фінансового лізингу лише Закон України "Про оподаткування прибутку підприємств" давав визначення терміна "основні фонди". Згідно із пп. 8.2.1 цього Закону основними фондами є матеріальні цінності, що призначаються платником податку для використання у господарській діяльності платника податку протягом періоду, який перевищує 365 календарних днів з дати введення в експлуатацію таких матеріальних цінностей, та вартість яких перевищує 1000 гривень і поступово зменшується у зв'язку з фізичним або моральним зносом.

Незважаючи на те, що право власності на предмет фінансового лізингу до лізингоодержувача не переходить, останній отримує всі ризики та вигоди, пов'язані з правом користування і володіння предметом лізингу та, на відміну від оперативної оренди, повинен відобразити в своєму бухгалтерському обліку такий предмет лізингу як актив й амортизувати його протягом періоду очікуваного використання. Операція фінансового лізингу підпадає під визначення терміну "поставка товарів", наведеного в п. 1.4 Закону про ПДВ. Тому при передачі майна за договором фінансового лізингу лізингодавець нараховує податкові зобов'язання по ПДВ на вартість об'єкта згідно пп. 3.1.1 ст. 3 Закону, а лізингоодержувач має право включити суму ПДВ до складу податкового кредиту (пп. 7.4.1 Закону про ПДВ).

Так, відповідно до пп. 7.3.4 та 7.5.3 Закону про ПДВ датою виникнення податкових зобов'язань орендодавця (лізингодавця) та датою виникнення права орендаря (лізингоотримувача) на збільшення податкового кредиту для операцій фінансової оренди (лізингу) є дата фактичного передання (отримання) об'єкта фінансової оренди (лізингу) у користування орендарю (лізингоотримувачу). Як бачимо, спеціальні норми Закону про ПДВ не містять жодних обмежень щодо сум ПДВ, які включаються до складу податкового кредиту. Тому, підприємство, посилаючись на пп. 7.5.3 Закону про ПДВ, мало право збільшити свій податковий кредит при отриманні об'єктів нерухомості у фінансову оренду.

Посилання ДПІ на неправильне відображення операцій фінансового лізингу в бухгалтерському обліку, а саме той факт, що станом на 01.04.11 первісна вартість орендованого майна не проведена по бухгалтерському рахунку 10 "Основні засоби", не є достатньою підставою позбавлення позивача податкового кредиту. Суд приймає до уваги, що вартість об'єктів фінансового лізингу позивач відобразив на субрахунку 152 "Придбання (виготовлення) основних засобів", який спеціально призначений для обліку витрат на придбання або виготовлення власними силами матеріальних активів, облік яких ведеться на рахунку 10 "Основні засоби" Інструкцією про застосування Плану рахунків бухгалтерського обліку активів, капіталу, зобов'язань і господарських операцій підприємств і організацій". Після узагальнення по дебету рахунку "Капітальні інвестиції" всіх витрат на придбання основного засобу, він вводиться в експлуатацію шляхом списання з кредиту рахунку 15 "Капітальні інвестиції" в дебет рахунку 10 "Основні засоби на підставі акту прийому-передачі". На думку суду, можливі помилки при відображенні бухгалтерських проводок при оприбуткуванні предмету фінансового лізингу ніяким чином не позбавляють позивача права на податковий кредит.

Доводи ДПІ про те, що предмети лізингу не використовувались позивачем для здійснення своєї господарської діяльності у зв'язку з непридатним станом цих об'єктів не спростовує того факту, що об'єкти передавались за договорами фінансового лізингу та що ці об'єкти підпадають під визначення основних фондів. В податковому обліку термін "фінансовий лізинг" трактується згідно із Законом України "Про оподаткування прибутку підприємств" від 28.12.94 р. № 334/94-ВР (далі - Закон про прибуток), а саме: фінансовий лізинг - це господарська операція фізичної або юридичної особи, яка передбачає відповідно до договору фінансового лізингу (оренди) передання орендарю майна, що підпадає під визначення основного фонду згідно зі ст. 8 цього Закону, придбаного або виготовленого орендодавцем, а також усіх ризиків та винагород, пов'язаних з правом користування та володіння об'єктом лізингу.

Лізинг (оренда) вважається фінансовим, якщо лізинговий (орендний) договір містить одну з таких умов:

- зокрема, об'єкт лізингу передається на строк, протягом якого амортизується не менше 75 відсотків його первісної вартості за нормами амортизації, визначеними статтею 8 цього Закону, та орендар зобов'язаний придбати об'єкт лізингу у власність протягом строку дії лізингового договору або в момент його закінчення за ціною, визначеною у такому лізинговому договорі;

- сума лізингових (орендних) платежів з початку строку оренди дорівнює або перевищує первісну вартість об'єкта лізингу.

Відповідач не заперечує тієї обставини, що суми лізингових платежів по договорам фінансового лізингу перевищують вартість предмету лізингу. Договори фінансового лізингу є правомірними та в установленому законом порядку недійсними не визнавалися. Укладення та виконання вказаних договорів є господарською діяльністю підприємства. Про це свідчить постанова Одеського окружного адміністративного суду від 08.06.11 по справі № 2а/1570/2636/2011 за позовом ПАТ "Марфін банк" до Спеціалізованої державної податкової інспекції по роботі з великими платниками податків у м. Одесі про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень.

Отже, підприємство має повне право при одержанні будівель у фінансовий лізинг включити суму ПДВ 1731576,80 грн. до податкового кредиту.

Таким чином, ДПІ неправомірно збільшено грошового зобов'язання по податку на прибуток на суму 117119 грн. 04 коп. виходячи з того, що заниження валових витрат на суму 468476,19 грн. не знайшло свого підтвердження, тому неапрвомірно застосовані штрафні санкції в сумі 29279 грн. 76 коп. Також суд дійшов до висновку про неправомірне збільшення суми грошового зобов'язання по ПДВ на 1799776 грн. 40 коп., розмір штрафних санкцій за це порушення склав 449944,10 грн.

Податкові повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у м. Херсоні від 20 липня 2011 року № 000249230, № скасовуються частково, а саме податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у м. Херсоні від 20 липня 2011 року № скасовується в частині збільшення грошового зобов'язання по податку на прибуток на суму 117119 грн. 04 коп. та застосування штрафних санкцій в сумі 29279 грн., № 000249230 в частині збільшення грошового зобов'язання по податку на додану вартість на суму 1799776,40 грн. та застосування штрафних санкцій в сумі 449944 грн. 10 коп.

Що стосується застосування штрафних санкцій до позивача за порушенням норм регулювання обігу готівки, суд погоджується з доводами про те, що на момент прийняття рішення від 15.07.11 № у податкової інспекції був пропущений термін застосування штрафних санкцій з огляду на таке. В 2008 році (на момент скоєння порушень) ці санкції не підпадали під штрафні санкції, які визначались Законом № 2181-ІІІ, та строк застосування яких був визначений протягом 1095 днів. Відповідно до статті 238 Господарського кодексу України за порушення встановлених законодавчими актами правил здійснення господарської діяльності до суб'єктів господарювання можуть бути застосовані уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування адміністративно-господарські санкції, тобто заходи організаційно-правового або майнового характеру, спрямовані на припинення правопорушення суб'єкта господарювання та ліквідації його наслідків. Види адміністративно-господарських санкцій, умови та порядок їх застосування визначались статтею 239 Господарського Кодексу, іншими законодавчими актами. З огляду на викладене фінансові санкції у вигляді штрафів за порушення норм регулювання обігу готівки відносились до адміністративно-господарських санкцій у розумінні статей 238, 239 Господарського кодексу України, отже, повинні застосовуватися у межах строків, визначених статтею 250 цього Кодексу. Статтею 250 Господарського кодексу України встановлено обмеження строків застосування адміністративно-господарських санкцій: адміністративно-господарські санкції можуть бути застосовані до суб'єкта господарювання протягом шести місяців з дня виявлення порушення, але не пізніше як через один рік з дня порушення цим суб'єктом встановлених законодавчими актами правил здійснення господарської діяльності, крім випадків, передбачених законом.

Застосування до позивача адміністративно-господарської санкції у вигляді штрафу за порушення норм регулювання обігу готівки після закінчення одного року з дня його вчинення є неправомірним. При цьому суд приймає до уваги, що ПКУ набрав чинності тільки з 2011 року. Згідно з пунктом 2 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України у справі за конституційним зверненням Національного банку України щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 58 Конституції України (справа про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів) від 9 лютого 1999 року N 1-рп/99 за загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце. Податковий кодекс не повинен застосовуватись до порушень законодавства, які були скоєні до набрання чинності Кодексом. Тобто за порушення, вчинені у періодах до 01.01.2011. та за які скінчився строк застосування відповідальності, та виявлені після дати набрання чинності Податкового кодексу, не передбачено продовження вже пропущеного строку для застосування штрафних санкцій.

Приймаючи до уваги викладене, позовні вимоги задовольняються частково. Судові витрати не відшкодовуються позивачу через відсутність такої вимоги в позовній заяві. В судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини постанови.

Керуючись ст.ст. 158-163, 167 КАС України, суд -

постановив:

Задовольнити позов відкритого акціонерного товариства Проектно-будівельної фірми "Херсонбуд" частково.

Визнати протиправними та скасувати податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у м. Херсоні від 20 липня 2011 року № в частині збільшення грошового зобов'язання по податку на прибуток на суму 117 119 грн. 04 коп. та застосування штрафних санкцій в сумі 29 279 грн.

Визнати протиправними та скасувати податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у м. Херсоні від 20 липня 2011 року № 000249230 в частині збільшення грошового зобов'язання по податку на додану вартість на суму 1799776 грн. 40 коп. та застосування штрафних санкцій в сумі 449944 грн. 10 коп.

Визнати протиправними та скасувати податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у м. Херсоні від 15.07.11 № .

В задоволенні решти вимог відмовити.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Одеського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до ст. 160 КАС України чи прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Повний текст постанови виготовлений та підписаний 01 грудня 2011 р.

Суддя Хом'якова В.В.

кат. 8.2.1