Справа № 804/3857/13-а
Суддя: Веденяпін О.А.
Дата ухвалення: 2017-03-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"22" березня 2017 р. м. Київ К/800/39241/14

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

головуючого - Веденяпіна О.А. (судді-доповідача), Бухтіярової І.О., Приходько І.В.,

секретар судового засідання Корецький І.О.,

за участю: представника позивача: Головка В.А.,

розглянувши у судовому засіданні касаційну скаргу Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Дніпропетровську Міжрегіонального головного управління Міндоходів

на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26 червня 2013 року

та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 24 червня 2014 року у справі № 804/3857/13-а

за позовом Публічного акціонерного товариства «Дніпровагонмаш»

до Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Дніпропетровську Міжрегіонального головного управління Міндоходів,

третя особа: Головне управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області

про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити дії, стягнення суми бюджетного відшкодування,

в с т а н о в и в :

Публічне акціонерне товариство «Дніпровагонмаш» (далі - Товариство) звернулось в суд із адміністративним позовом до Спеціалізованої державної податкової інспекції по роботі з великими платниками податків у м. Дніпропетровську Державної податкової служби (далі - Інспекція), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: Головне управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області, в якому просило:

- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо ухилення від виконання, покладених на нього обов'язків з подання до органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів висновку із зазначенням сум податку на додану вартість, що підлягає бюджетному відшкодуванню на користь Товариства в сумі 3 325 682,00 грн.;

- зобов'язати відповідача подати до Головного управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області висновок із зазначенням суми податку, що підлягає відшкодуванню з бюджету в розмірі 3 325 682,00 грн.;

- стягнути з Державного бюджету України на користь Товариства бюджетного відшкодування з податку на додану вартість в сумі 3 325 682, 00 грн.;

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26 червня 2013 року, яка залишена без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду адміністративний позов задоволено повністю.

Визнано протиправною бездіяльність Інспекції щодо неподання до органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів висновку з бюджетного відшкодування податку на додану вартість на користь Товариства відповідно до постанови Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 24 травня 2009 року по справі А27/370-07.

Зобов'язано Інспекцію подати до Головного управління Державної казначейської служби України в Дніпропетровській області висновок з відшкодування податку на додану вартість на користь Товариства в розмірі 3 325 682,00 грн. відповідно до постанови Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 24 травня 2009 року по справі А27/370-07.

Стягнуто з Державного бюджету України на користь Товариства бюджетне відшкодування з податку на додану вартість в сумі 3 325 682,00 грн. на розрахунковий рахунок Товариства.

Не погоджуючись з рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, відповідач подав касаційну скаргу, в якій просив їх скасувати та прийняти рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

У письмових запереченнях на касаційну скаргу позивач просив залишити її без задоволення, а рішення судів попередніх інстанцій - без змін.

Переглянувши судові рішення в межах касаційної скарги, заслухавши представників сторін, перевіривши повноту встановлення судовими інстанціями фактичних обставин справи та правильність застосування ними норм матеріального та процесуального права, Вищий адміністративний суд України дійшов висновку про часткове задоволення касаційної скарги.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що Постановою Господарського суду Дніпропетровської області від 17 січня 2008 року по справі №А27/370-07 визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Державної податкової Інспекції у м. Дніпродзержинську від 12 січня 2007 року №2771502/0/25007/10/15-219 та зобов'язано Головне управління Державного казначейства України в Дніпропетровській області перерахувати з бюджетного рахунку на користь Товариства суму відшкодування податку на додану вартість згідно з уточнюючим розрахунком за грудень 2005 року в сумі 3 325 682, 00 грн.

Постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 24 червня 2009 року скасовано постанову Господарського суду Дніпропетровської області від 17 серпня 2008 року в частині задоволених позовних вимог про зобов'язання Головного управління Державного казначейства в Дніпропетровській області перерахувати з бюджетного рахунку на користь Товариства суму відшкодування з податку на додану вартість згідно з уточнюючим розрахунком за грудень 2005 року в сумі 3 325 682,00 грн. та відмовлено в цій частині позовних вимог.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 05 липня 2012 року постанову Господарського суду Дніпропетровської області від 17 січня 2008 року в незмінній частині та постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 24 червня 2009 року залишено без змін.

На лист позивача про необхідність подати органу, що здійснює казначейське обслуговування коштів, висновок із зазначенням суми, що підлягає відшкодуванню з бюджету в розмірі 3 325 682,00 грн. для перерахування її на розрахунковий рахунок Товариства Інспекцією зроблено висновок про неможливість повернення вказаної суми бюджетного відшкодування.

Інспекція зазначила, що не отримувала копії виконавчого документа від Головного управління Державного казначейства України в Дніпропетровській області.

Згідно з відомостями, отриманими відповідачем від Дніпродзержинської об'єднаної державної податкової інспекції (правонаступник Державної податкової Інспекції у м. Дніпродзержинську), на час набрання законної сили рішенням у справі №А27/370-07 Товариству не було поновлено в картці особового рахунку суми податку на додану вартість у сумі 3 325 682, 00 грн., що було зменшено по податковому повідомленню-рішенню, оскільки судові рішення оскаржені в касаційному порядку. 14 березня 2011 року Товариство передано на облік до Інспекції разом з обліковими справами за останні 5 років. Так як, на той час Товариство вже знаходилось на обліку в Інспекції та в Дніпродзержинської об'єднаної державної податкової інспекції відсутні особові рахунки Товариства, у зв'язку із чим неможливо виконати рішення суду.

Задовольняючи позовні вимоги попередні судові інстанції виходили із того, що дії відповідача, щодо неподання висновку органу, що здійснює казначейське обслуговування коштів суперечать нормам податкового законодавства та поновили порушені права та інтереси позивача шляхом зобов'язання відповідача подати висновок третій особі та стягнення сум бюджетної заборгованості з Державного бюджету України.

Колегія суддів частково погоджується з такими висновками судів попередніх інстанцій, виходячи з наступного.

Пунктом 1.8 статті 1 Закону України «Про податок на додану вартість» (в редакції, що була чинною на час спірних правовідносин) визначено, що бюджетне відшкодування - сума, що підлягає поверненню платнику податку з бюджету у зв'язку з надмірною сплатою податку у випадках, визначених цим Законом.

Відповідно до підпункту 7.7.1 пункту 7.7 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість» сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного податкового періоду та сумою податкового кредиту такого звітного податкового періоду. При позитивному значенні суми, розрахованої згідно з підпунктом 7.7.1 цього пункту, така сума підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені законом для відповідного податкового періоду. При від'ємному значенні суми, розрахованої згідно з підпунктом 7.7.1 цього пункту, така сума враховується у зменшення суми податкового боргу з цього податку, що виник за попередні податкові періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до закону), а при його відсутності - зараховується до складу податкового кредиту наступного податкового періоду.

За змістом підпункту 7.7.2 пункту 7.2 статті.7 вищенаведеного Закону, якщо у наступному податковому періоді сума, розрахована згідно з підпунктом 7.7.1 цього пункту, має від'ємне значення, то бюджетному відшкодуванню підлягає частина такого від'ємного значення, яка дорівнює сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів (послуг) у попередніх податкових періодах постачальникам таких товарів (послуг); залишок від'ємного значення після бюджетного відшкодування включається до складу податкового кредиту наступного податкового періоду.

Згідно з підпунктом 7.7.4 пункту 7.7 статті 7 вищезазначеного Закону Платник податку, який має право на одержання бюджетного відшкодування та прийняв рішення про повернення повної суми бюджетного відшкодування, подає відповідному податковому органу податкову декларацію та заяву про повернення такої повної суми бюджетного відшкодування, яка відображається у податковій декларації. При цьому платник податку в п'ятиденний термін після подання декларації податковому органу подає органу Державного казначейства України копію декларації, з відміткою податкового органу про її прийняття, для ведення реєстру податкових декларацій у розрізі платників.

В силу положень підпунктів 7.7.5, 7.7.6 пункту 7.7 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість» протягом 30 днів, наступних за днем отримання податкової декларації, податковий орган проводить документальну невиїзну перевірку (камеральну) заявлених у ній даних. За наявності достатніх підстав вважати, що розрахунок суми бюджетного відшкодування було зроблено з порушенням норм податкового законодавства, податковий орган має право протягом такого ж строку провести позапланову виїзну перевірку (документальну) платника для визначення достовірності нарахування такого бюджетного відшкодування.

Крім того, згідно з підпунктом 7.7.7 пункту 7.7 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість» якщо за наслідками документальної невиїзної (камеральної) або позапланової виїзної перевірки (документальної) податковий орган виявляє невідповідність суми бюджетного відшкодування сумі, заявленій у податковій декларації, то такий податковий орган: у разі заниження заявленої платником податку суми бюджетного відшкодування щодо суми, визначеної податковим органом унаслідок таких перевірок, надсилає платнику податку податкове повідомлення, в якому зазначаються сума такого заниження та підстави для її вирахування. У цьому випадку вважається, що платник податку добровільно відмовляється від отримання такої суми заниження як бюджетного відшкодування та враховує її згідно з підпунктом 7.7.3 цього пункту у зменшення податкових зобов'язань з цього податку наступних податкових періодів; у разі перевищення заявленої платником податку суми бюджетного відшкодування над сумою, визначеною податковим органом внаслідок проведення таких перевірок, податковий орган надсилає платнику податку податкове повідомлення, в якому зазначаються сума такого перевищення та підстави для її вирахування; у разі з'ясування внаслідок проведення таких перевірок факту, за яким платник податку не має права на отримання бюджетного відшкодування, надсилає платнику податку податкове повідомлення, в якому зазначаються підстави відмови у наданні бюджетного відшкодування.

Відповідно до підпункту 7.7.8 пункту 7.7 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість» у разі, коли за результатами перевірки сум податку, заявлених до відшкодування, платник податку або податковий орган розпочинає процедуру адміністративного оскарження, податковий орган не пізніше наступного робочого дня за днем отримання відповідного повідомлення від платника або ухвали суду про порушення справи зобов'язаний повідомити про це орган державного казначейства. Орган державного казначейства призупиняє процедуру відшкодування в частині оскаржуваної суми до прийняття остаточного рішення з адміністративного або судового оскарження.

Після закінчення процедури адміністративного або судового оскарження податковий орган протягом п'яти робочих днів, наступних за днем отримання відповідного рішення, зобов'язаний надати органу державного казначейства висновок із зазначенням суми податку, що підлягає відшкодуванню з бюджету.

Статтею 200 Податкового кодексу України, який набрав чинності з 1 січня 2011 року, передбачений порядок відшкодування з Державного бюджету України (бюджетного відшкодування) та строки його проведення.

При цьому, в силу пункту 200.15 статті 200 Податкового кодексу України після закінчення процедури адміністративного або судового оскарження контролюючий орган протягом п'яти робочих днів, що настали за днем отримання відповідного рішення, зобов'язаний подати органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, висновок із зазначенням суми податку, що підлягає відшкодуванню з бюджету.

Аналіз наведених норм підтверджує висновок про те, що податковий орган зобов'язаний подати висновок із зазначенням суми податку, що підлягає відшкодуванню з бюджету протягом п'яти робочих днів, що настали за днем отримання відповідного рішення, орган, що здійснює казначейське обслуговування коштів. При цьому вказані положення не визнають передумовою подання висновку із зазначенням суми, що підлягає поверненню, отримання копії виконавчого документа від органу, що здійснює казначейська обслуговування коштів.

Як встановлено судами попередніх інстанцій, відповідач вказаних дій щодо подання висновку із зазначенням суми, що підлягає повернення не вчинив, що призвело до порушення прав та інтересів позивача.

Разом з тим, враховуючи положення статті 200 Податкового кодексу України, відшкодування з Державного бюджету України податку на додану вартість є виключними повноваженнями податкових органів та органів державного казначейства, а відтак суд не може підміняти державний орган і вирішувати питання про стягнення такої заборгованості.

Отже, вимога позивача про стягнення бюджетної заборгованості з податку на додану вартість не є правильним способом захисту його прав. У цьому випадку правильним способом захисту порушеного права позивача є зобов'язання податкового органу до виконання покладених на нього законом і підзаконними актами обов'язків щодо надання органу казначейства висновку щодо суми, яка підлягає відшкодуванню з бюджету. Адже спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, що виключає подальші протиправні рішення, дії, чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень, а у випадку невиконання чи неналежного виконання не виникала необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося б примусове виконання.

Тобто, суди попередніх інстанцій, задовольняючи позовні вимоги повністю та стягуючи з Державного бюджету України на користь позивача суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість неправильно застосували норми матеріального права, оскільки така вимога не є правильним способом захисту прав платника податку на додану вартість. У цьому випадку правильним способом захисту позивача є вимога про зобов'язання відповідача до виконання покладених на нього законом обов'язків щодо надання органу, що здійснює казначейське обслуговування коштів, висновку щодо суми, яка підлягає відшкодуванню з бюджету.

Наведена правова позиція викладена і в постанові Верховного Суду України від 31 травня 2016 у справі № 826/11379/14, де суд зазначив, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, що виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень, а у випадку невиконання або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося б примусове виконання рішення.

Відповідно до статті 244-2 Кодексу адміністративного судочинства України висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 237 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Згідно зі статтею 229 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції має право скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій та ухвалити нове рішення, якщо обставини справи встановлені повно і правильно, але суди першої та апеляційної інстанцій порушили норми матеріального чи процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного судового рішення.

Таким чином, рішення судів першої та апеляційної інстанцій в частині стягнення з Державного бюджету України на користь Товариства бюджетного відшкодування з податку на додану вартість в сумі 3 325 682,00 грн. підлягають скасуванню з прийняттям в цій частині нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Керуючись статтями 220, 221, 223, 229, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

п о с т а н о в и в :

Касаційну скаргу Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Дніпропетровську Міжрегіонального головного управління Міндоходів задовольнити частково.

Скасувати постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26 червня 2013 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 24 червня 2014 року в частині стягнення з Державного бюджету України на користь Публічного акціонерного товариства «Дніпровагонмаш» бюджетного відшкодування з податку на додану вартість в сумі 3 325 682,00 грн. та прийняти в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні позову.

В іншій частині постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26 червня 2013 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 24 червня 2014 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та на неї може бути подана заява про перегляд судових рішень Верховним Судом України з підстав та в порядку, що передбачені статтями 236-239-1 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді О.А. Веденяпін
І.О. Бухтіярова

І.В. Приходько