Справа № 378/1172/16-а
Суддя: Желтобрюх І.Л.
Дата ухвалення: 2017-03-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 378/1172/16-а Головуючий у 1-й інстанції: Бойко М.Г. Суддя-доповідач: Желтобрюх І.Л.
У Х В А Л А

Іменем України

23 березня 2017 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючої-судді: Желтобрюх І.Л.,

суддів: Парінова А.Б.,

Бєлової Л.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України у Ставищенському районі Київської області на постанову Таращанського районного суду Київської області від 25 січня 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Управління Пенсійного фонду України у Ставищенському районі Київської області про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до Таращанського районного суду Київської області з позовом до Управління Пенсійного фонду України у Ставищенському районі Київської області, в якому просив:

- визнати протиправними дії Управління Пенсійного фонду України у Ставищенському районі Київської області щодо нарахування йому щомісячного довічного грошового утримання як судді у відставці у розмірі 86% від грошового утримання судді;

- зобов'язати Управління Пенсійного фонду України у Ставищенському районі Київської області зарахувати йому роботу на посаді слідчого УВС Київської області за період з 01.08.1987 року по 01.01.1993 року до стажу роботи, який надає право на отримання щомісячного грошового утримання;

- зобов'язати Управління Пенсійного фонду України у Ставищенському районі Київської області перерахувати йому щомісячне довічне грошове утримання в розмірі 90% від заробітної плати судді, який працює на відповідній посаді, без обмеження граничним розміром, починаючи з 20.09.2016 року.

Постановою Таращанського районного суду Київської області від 25 січня 2017 року позов задоволено.

Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просив постанову суду першої інстанції скасувати як таку, що ухвалена з порушенням норм матеріального та процесуального права та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити повністю.

Перевіривши доводи апеляційної скарги за наявними в матеріалах справи письмовими доказами, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_3 перебуває на обліку в управлінні Пенсійного фонду України у Ставищенському районі Київської області, яким йому з 20.09.2016 року було призначено щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці відповідно до Закону України «Про судоустрій та статус суддів» у розмірі 86% заробітної плати судді.

При призначенні ОСОБА_3 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці до стажу роботи, який дає право на отримання щомісячного довічного грошового утримання було зараховано період роботи на посаді судді з 05.01.1993 року по 19.09.2016 року, що становить 23 роки 08 місяців 14 днів. Однак, не враховано стаж роботи за період з 01.08.1987 року по 01.01.1993 року працював на посаді слідчого Ставищенського РВВС УВС Київської області, що становить 5 років 5 місяців 0 днів.

Задовольняючи адміністративний позов суд першої інстанції виходив з того, що до стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, крім роботи на посадах суддів судів України, зараховується також час роботи на посадах прокурорів і слідчих.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів виходить з такого:

Положеннями частини 1 статті 109 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» передбачено, що суддя, який має стаж роботи на посаді судді не менше двадцяти років, що визначається статтею 131 цього Закону, має право подати заяву про відставку.

В статті 131 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» вказано, що до стажу роботи на посаді судді зараховується робота на посаді: судді судів України, арбітра (судді) арбітражних судів України, державного арбітра колишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражів України; члена Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України;) судді у судах та арбітрів у державному і відомчому арбітражах колишнього СРСР та республік, що входили до його складу.

Відповідно до ч. 2 ст. 138 Закону України № 2453-VI від 07.07.2010 року «Про судоустрій і статус суддів» (в редакції чинній на час призначення щомісячного грошового довічного утримання позивачу) встановлювалось, що суддя у відставці, який не досяг пенсійного віку, отримує щомісячне довічне грошове утримання. При досягненні таким суддею пенсійного віку за ним зберігається право на одержання щомісячного довічного грошового утримання або, за його вибором, призначається пенсія на умовах, передбачених статтею 37 Закону України «Про державну службу».

Пунктом 11 Перехідних положень Закону України «Про судоустрій та статус суддів», який набрав чинності з 01.01.2011 року, передбачено, що судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день набрання чинності цим Законом.

Відповідно до ч. 4 ст. 43 Закону України «Про статус суддів» до стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, крім роботи на посадах суддів судів України, зараховується також час роботи на посадах прокурорів і слідчих за умови наявності у всіх зазначених осіб стажу роботи на посаді судді не менше 10 років.

Враховуючи, що на момент набрання законної сили Законом України «Про судоустрій та статус суддів» позивач працював на посаді судді, а тому за ним зберігається визначення стажу роботи на посаді судді згідно ч.4 ст. 43 Закону України «Про статус суддів».

Як вбачається з матеріалів справи, у період з 01.08.1987 року по 01.01.1993 року позивач працював на посаді слідчого Ставищенського РВВС УВС Київської області, що становить 5 років 5 місяців 0 днів, а тому, з огляду на наведені вище норми законодавства вказаний період підлягає врахуванню для визначення стажу роботи на посаді судді.

Рішення Конституційного Суду України № 4-рп/2016 від 08.06.2016 року частина З статті 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 року № 2453-VI підлягає застосуванню в редакції до внесення змін Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 2 березня 2015 року № 213-VIII, тобто у редакції Закону України «Про забезпечення права на справедливий суд» від 12 лютого 2015 року № 192-VIII, а саме: «Щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не може бути більшим ніж 90 відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання. У разі зміни грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання».

Крім того, враховуючи, що ОСОБА_3 має 29 повних років стажу, який дає право на призначення щомісячного довічного грошового утримання, тому щомісячне довічне грошове утримання йому повинно бути нараховано в розмірі 90 % грошового утримання судді.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про обґрунтованість та необхідність задоволення позовних вимог ОСОБА_3

Отже, доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.

У відповідності до п.1 ч.1 ст.198, ч.1 ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, визнавши, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів приходить висновку, що судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування немає.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 197 ч.1, 198, 200, 205, 206 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України у Ставищенському районі Київської області залишити без задоволення, а постанову Таращанського районного суду Київської області від 25 січня 2017 року, - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту постановлення та оскарженню не підлягає.

Головуюча:

Судді:

Головуючий суддя Желтобрюх І.Л.

Судді: Парінов А.Б.

Бєлова Л.В.