Справа № 826/14391/16
Суддя: Федорчук А.Б.
Дата ухвалення: 2017-03-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

22 березня 2017 року № 826/14391/16

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Федорчука А.Б., розглянувши в письмовому провадженні адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Державної податкової інспекції у Шевченківському районі ГУ ДФС у

м. Києві

про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-

рішення №001301/306 від 31.08.2016 року.

На підставі ч. 4 ст. 122 КАС України, Суд розглядає справу у письмовому провадженні.

ВСТАНОВИВ:

Позивач, в особі ОСОБА_1 (надалі - Позивач), звернувся до Окружного адміністративного суду м. Києва з адміністративним позовом до Державної податкової інспекції у Шевченківському районі ГУ ДФС у м. Києві (надалі - Відповідач) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № 001301/306 від 31.08.2016 року.

В обґрунтування позовних вимог Позивач зазначає, що він є фізичною особою, а не фізичною особою-підприємцем, придбавав та реалізовував об'єкти нерухомого майна для особистих цілей, сплатив податки у повному обсязі, а податки, визначені в Акті перевірки та податковому повідомленні-рішенні, винесеному Контролюючим органом, не підлягають сплаті як такі, що не передбачені Податковим кодексом України, оскільки податковий обов'язок по сплаті ПДВ є припиненим внаслідок скасування Податковим кодексом України попередніх законів і попередньої системи оподаткування. З огляду на це, на погляд Позивача, оскаржуване повідомлення-рішення винесене Контролюючим органом із порушенням чинного законодавства України, ґрунтується на неправильному застосуванні норм податкового законодавства, а тому, підлягає скасуванню.

Відповідач проти позову заперечує у повному обсязі з підстав, викладених у запереченнях на позовну заяву, які аналогічні доводам та висновкам, викладеним в акті перевірки.

У відповідності до ч. 4 ст. 122 КАС України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі особи, які беруть участь у справі, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішенні спору по суті, Окружний адміністративний суд м. Києва встановив наступне.

З матеріалів справи вбачається, що Державною податковою інспекцією у Шевченківському районі ГУ ДФС у м. Києві проведено документальну позапланову невиїзну перевірку фізичної особи ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1) з питань повноти та своєчасності сплати податків та зборів за період з 01.01.2009р. по 31.12.2015р.

За результатами перевірки складено акт перевірки від 05.08.2016 року № 1155/13-06/НОМЕР_1 (надалі - Акт перевірки).

В Акті перевірки встановлені наступні порушення: п. 4.ст. 14 Декрету Кабінету Міністрів України «Про прибутковий податок з громадян» № 13-92 від 26.12.1992 року із змінами та доповненнями - не подання декларації про доходи, одержані за 2009 рік, 2010 рік як суб'єктом підприємницької діяльності; пп. 49.18.2 п. 49.18 ст. 49 Податкового кодексу України - не подання декларації про доходи, одержані за 2011 рік як суб'єктом підприємницької діяльності, ст. 13 розділу IV Декрету Кабінету Міністрів України «Про прибутковий податок з громадян» № 13-92 від 26.12.1992 року із змінами та доповненнями, що призвело до заниження платником податків ПДФО у сумі 3695058,51 грн., ст. 85 ст. 138, п. 176.1 ст. 176, ст. 177 Податкового кодексу України, що призвело до заниження платником податків ПДФО у сумі 175551,80 грн., пп. 2.3.1 п. 2.3 ст. 2, пп. 3.1.1 п. 3.1 ст. 3, п. 6.1 ст. 6, пп. 7.3.1 п. 7.3 ст. 7, п. 9.3, п. 9.4 ст. 9, п. 10.2 ст. 10 Закону України «Про податок на додану вартість» від 03.04.1997 року № 168/97-ВР, що призвело до заниження платником податків ПДВ у сумі 7410632,50 грн., п. 181.1 ст. 181, п. 187.1 ст. 187 Податкового кодексу України, що призвело до заниження платником податків ПДВ у сумі 215400,00 грн.

Не погоджуючись з висновками Акту перевірки, Позивач подав до Контролюючого органу заперечення на Акт перевірки, за результатом розгляду Заперечень Контролюючий орган повідомив Позивача, що висновки Акту перевірки були залишені без змін, а заперечення Позивача - без задоволення.

На підставі Акту перевірки Контролюючим органом винесено податкове повідомлення-рішення № 001301/306 від 31.08.2016 року, яким збільшено суму податкового зобов'язання за податком на додану вартість у розмірі 9532540,63 грн., з яких 7626032,50 грн. сума за податковими зобов'язаннями, 1906508,13 грн. сума за штрафними санкціями.

Позивач вважає незаконними та такими, що не відповідають нормам податкового законодавства та фактичним обставинам справи прийняте Відповідачем податкове повідомлення-рішення, а тому звернувся до Суду із відповідним позовом.

Повно та всебічно дослідивши наявні матеріали справи, а також, норми чинного законодавства, суд прийшов до висновку про необґрунтування позовних вимог, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що Позивач набув права власності на самочинно збудовані ним будинки на земельній ділянці розміром 3,1211 га на підставі рішень Києво-Святошинського районного суду від 01.03.2007 року у справі № 2-1027/2007 про визнання за Позивачем права власності на збудовані будинки та земельну ділянку.

З матеріалів справи також вбачається, що Позивач у 2009-2015 роках продав громадянину Чеської Республіки ОСОБА_4 та іншим фізичним особам об'єкти нерухомого майна (квартири у самочинно збудованих ним будинках та частини земельних ділянок під них) на загальну суму 38130162,47 грн. (квартири - 11202422,00 грн., частини земельних ділянок - 26927740,47 грн.) на підставі договорів купівлі продажу, а саме: договір купівлі-продажу квартири від 19.02.2009 року за адресою: АДРЕСА_1, номер у реєстрі нотаріальних дій 255; договір купівлі-продажу квартири від 19.02.2009 року за адресою: АДРЕСА_2, номер у реєстрі нотаріальних дій 257; договір купівлі-продажу квартири від 19.02.2009 року за адресою: АДРЕСА_3, номер у реєстрі нотаріальних дій 259; договір купівлі-продажу квартири від 19.02.2009 року за адресою: АДРЕСА_4, - Києво-Святошинського району Київської області, номер у реєстрі нотаріальних дій 261; договір купівлі-продажу квартири від 19.02.2009 року за адресою: АДРЕСА_5, номер у реєстрі нотаріальних дій 263; договір купівлі-продажу квартири від 19.02.2009 року за адресою: АДРЕСА_1, номер у реєстрі нотаріальних дій 265; договір купівлі-продажу квартири від 19.02.2009 року за адресою: АДРЕСА_7, номер у реєстрі нотаріальних дій 267; договір купівлі-продажу квартири від 19.02.2009 року за адресою: АДРЕСА_8, номер у реєстрі нотаріальних дій 269; договір купівлі-продажу квартири від 19.02.2009 року за адресою: АДРЕСА_9, номер у реєстрі нотаріальних дій 271; договір купівлі-продажу квартири від 19.02.2009 року за адресою: АДРЕСА_10, номер у реєстрі нотаріальних дій 273; договір купівлі-продажу квартири від 19.02.2009 року за адресою: вул. Тіниста, 6, кв. 3, с. Крюківщина, Києво-Святошинського району Київської області, номер у реєстрі нотаріальних дій 275; договір купівлі-продажу квартири від 19.02.2009 року за адресою: АДРЕСА_11, номер у реєстрі нотаріальних дій 277; договір купівлі-продажу квартири від 19.02.2009 року за адресою: АДРЕСА_12, номер у реєстрі нотаріальних дій 279; договір купівлі-продажу квартири від 19.02.2009 року за адресою: АДРЕСА_13, номер у реєстрі нотаріальних дій 281; договір купівлі-продажу квартири від 19.02.2009 року за адресою: АДРЕСА_14, номер у реєстрі нотаріальних дій 283; договір купівлі-продажу квартири від 19.02.2009 року за адресою: АДРЕСА_15, номер у реєстрі нотаріальних дій 285; договір купівлі-продажу квартири від 19.02.2009 року за адресою: АДРЕСА_16, Києво-Святошинського району Київської області, номер у реєстрі нотаріальних дій 287; договір купівлі-продажу квартири від 19.02.2009 року за адресою: АДРЕСА_17, номер у реєстрі нотаріальних дій 289; договір купівлі-продажу квартири від 19.02.2009 року за адресою: АДРЕСА_1, номер у реєстрі нотаріальних дій 255; договір купівлі-продажу квартири від 07.09.2011 року за адресою: АДРЕСА_18, номер у реєстрі нотаріальних дій 4979; договір купівлі-продажу земельної ділянки від 19.02.2009 року за адресою: с. Крюківщина, Києво-Святошинського району Київської області, номер у реєстрі нотаріальних дій 359; договір купівлі-продажу земельної ділянки від 19.02.2009 року за адресою: с. Крюківщина, Києво-Святошинського району Київської області, номер у реєстрі нотаріальних дій 363; договір купівлі-продажу земельної ділянки від 19.02.2009 року за адресою: с. Крюківщина, Києво-Святошинського району Київської області, номер у реєстрі нотаріальних дій 365; договір купівлі-продажу земельної ділянки від 19.02.2009 року за адресою: с. Крюківщина, Києво-Святошинського району Київської області, номер у реєстрі нотаріальних дій 335; договір купівлі-продажу земельної ділянки від 19.02.2009 року за адресою: с. Крюківщина, Києво-Святошинського району Київської області, номер у реєстрі нотаріальних дій 355; договір купівлі-продажу земельної ділянки від 19.02.2009 року за адресою: с. Крюківщина, Києво-Святошинського району Київської області, номер у реєстрі нотаріальних дій 353; договір купівлі-продажу земельної ділянки від 19.02.2009 року за адресою: с. Крюківщина, Києво-Святошинського району Київської області, номер у реєстрі нотаріальних дій 337; договір купівлі-продажу земельної ділянки від 19.02.2009 року за адресою: с. Крюківщина, Києво-Святошинського району Київської області, номер у реєстрі нотаріальних дій 339; договір купівлі-продажу земельної ділянки від 19.02.2009 року за адресою: с. Крюківщина, Києво-Святошинського району Київської області, номер у реєстрі нотаріальних дій 341; договір купівлі-продажу земельної ділянки від 19.02.2009 року за адресою: с. Крюківщина, Києво-Святошинського району Київської області, номер у реєстрі нотаріальних дій 343; договір купівлі-продажу земельної ділянки від 19.02.2009 року за адресою: с. Крюківщина, Києво-Святошинського району Київської області, номер у реєстрі нотаріальних дій 345; договір купівлі-продажу земельної ділянки від 19.02.2009 року за адресою: с. Крюківщина, Києво-Святошинського району Київської області, номер у реєстрі нотаріальних дій 347; договір купівлі-продажу земельної ділянки від 19.02.2009 року за адресою: с. Крюківщина, Києво-Святошинського району Київської області, номер у реєстрі нотаріальних дій 349; договір купівлі-продажу земельної ділянки від 19.02.2009 року за адресою: с. Крюківщина, Києво-Святошинського району Київської області, номер у реєстрі нотаріальних дій 351; договір купівлі-продажу земельної ділянки від 19.02.2009 року за адресою: с. Крюківщина, Києво-Святошинського району Київської області, номер у реєстрі нотаріальних дій 357; договір купівлі-продажу земельної ділянки від 07.06.2011 року за адресою: с. Крюківщина, Києво-Святошинського району Київської області.

Згідно п. 14.1.36 Податкового кодексу України господарська діяльність - діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема, за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Частиною 2 статті 3 Господарського кодексу України передбачено, що господарська діяльність, що здійснюється для досягнення економічних і соціальних результатів та з метою одержання прибутку є господарською діяльністю.

Так, частиною 1 статті 42 Господарського кодексу України передбачено, що підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб'єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Відповідно до частини 1 статті 55 Господарського кодексу України суб'єктами господарювання визнаються учасники господарських відносин, які здійснюють господарську діяльність, реалізуючи господарську компетенцію (сукупність господарських прав та обов'язків), мають відокремлене майна і несуть відповідальність за своїми зобов'язаннями в межах цього майна, крім випадків, передбачених законодавством.

Частиною другою, третьою статті 50 Цивільного кодексу України встановлено, що фізична особа здійснює своє право на підприємницьку діяльність за умови її державної реєстрації в порядку, встановленому законом. Якщо особа розпочала підприємницьку діяльність без реєстрації, уклавши відповідні договори, вона не має права оспорювати ці договори на тій підставі, що вона не є підприємцем.

Враховуючи положення статті 50 Цивільного кодексу України, в разі здійснення фізичною особою підприємницької діяльності без державної реєстрації, вказана фізична особа несе такі ж обов'язки, в тому числі щодо сплати податків, як і фізична особа-підприємець, зареєстрована у встановленому чинним законодавством України порядку.

З аналізу норм права вбачається, що систематичний продаж фізичними особами нерухомого майна, у тому числі власного, з метою одержання прибутку є підприємницькою діяльністю, тому Контролюючим органом правомірно застосовано до спірних правовідносин норми, що регулюють оподаткування суб'єктів підприємницької діяльності - фізичних осіб-підприємців.

Дана позиція викладена у Листі Державної фіскальної служби України № 8945/В/99-99-17-03-03-14 від 25.09.2015 року та підтверджується висновками, викладеними в постановах Вищого адміністративного суду України від 12.04.2016 року у справі № К/800/25099/15; К/800/24507/15, а також постанові Вищого адміністративного суду України від 16.11.2015 року у справі № К/800/67007/14.

Отримання платником податків Позивачем у 2009-2015 роках доходу у сумі 38130162,47 грн. від продажу нерухомості за вищезазначеними договорами підтверджується відомостями форми № 1 ДФ за період з 01.01.2009 року по 31.12.2015 року, декларацією про доходи, одержані з 01.01.2009 року по 31.12.2009 року, від 17.03.2010 року за № 767, поданою Позивачем як фізичною особою-платником податків, що не є суб'єктом підприємницької діяльності, а також податковою декларацією про майновий стан і доходи за 2011 рік від 03.05.2012 року № 591620, поданою Позивачем як фізичною особою-платником податків, що не є суб'єктом підприємницької діяльності.

Діяльність Позивача з систематичного продажу фізичним особам об'єктів нерухомого майна протягом 2009-2011 років є підприємницькою (господарською) діяльністю в розумінні норм податкового законодавства, що діяли: протягом періоду здійснення Позивачем операцій з продажу об'єктів нерухомості, що ним проводились у 2009-2010 роках, а саме - Закону України «Про податок на додану вартість», «Про податок з доходів фізичних осіб», Декрету Кабінету Міністрів України «Про прибутковий податок з громадян» № 13-92 від 26.12.1992 року; протягом періоду здійснення Позивачем операцій з продажу об'єктів нерухомості, що ним проводились у 2011 році, а саме - Податкового кодексу України, який набув законної сили з 01.01.2011 року.

Відповідно до пункту 9.4. статті 9 Закону України «Про податок на додану вартість» в редакції, що діяла на час здійснення Позивачем продажу об'єктів нерухомості, якщо особа укладає одну чи більше цивільно-правових угод (договорів), унаслідок виконання яких планується здійснення оподатковуваних операцій, обсяг яких перевищуватиме протягом звітного податкового періоду у два чи більше разів суму, визначену підпунктом 2.3.1 пункту 2.3 статті 2 цього Закону, то така особа зобов'язана зареєструватися як платник цього податку до кінця такого звітного податкового періоду.

Згідно пп. 2.3.1 п. 2.3. статті 2 Закону України «Про податок на додану вартість» особа підлягає обов'язковій реєстрації як платник податку у разі: коли загальна сума від здійснення операцій з поставки товарів (послуг), у тому числі з використанням локальної або глобальної комп'ютерної мережі, що підлягають оподаткуванню згідно з цим Законом, нарахована (сплачена, надана) такій особі або в рахунок зобов'язань третім особам, протягом останніх дванадцяти календарних місяців сукупно перевищує 300000 гривень (без урахування податку на додану вартість).

Відповідно до пп. 3.1.1 п. 3.1. статті 3 Закону України «Про податок на додану вартість» об'єктом оподаткування є операції платників податку з поставки товарів та послуг, місце надання яких знаходиться на митній території України.

У відповідності до пункту 6.1. статті 6 Закону України «Про податок на додану вартість» об'єкти оподаткування, визначені статтею 3 цього Закону, за винятком операцій, звільнених від оподаткування, та операцій, до яких застосовується нульова ставка згідно з цим Законом, оподатковуються за ставкою 20 відсотків.

Згідно з пунктом 10.2 статті 10 Закону України «Про податок на додану вартість» платники податку відповідають за дотримання достовірності та своєчасності визначення сум податку, а також за повноту та своєчасність його внесення до бюджету відповідно до закону. Особа, яка згідно з вимогами пункту 2.2 статті 2 цього Закону мала зареєструватися платником податку, але не здійснила таку реєстрацію, несе обов'язки з нарахування та сплати цього податку, а також відповідальність за його ненарахування або несплату на рівні особи, зареєстрованої як платник податку, без права виписки податкової накладної та нарахування податкового кредиту.

Отже, операції, що здійснювались Позивачем за договорами купівлі-продажу з реалізації об'єктів нерухомості у 2009 році, відповідно до п. 1.4. статті 1 Закону України «Про податок на додану вартість», є операціями з поставки товарів, що підлягали оподаткуванню ПДВ.

З аналізу матеріалів справи та норм права, Суд приходить до висновку, що Контролюючим органом, зважаючи на загальну суму від здійснення операцій з продажу об'єктів нерухомості, вірно визначено, що продаж Позивачем об'єктів нерухомості є операцією з поставки та оподатковується податком на додану вартість на загальних підставах за ставкою 20%.

Норми Закону України «Про податок на додану вартість», що втратив чинність із набуттям законної сили Податковим кодексом України, кореспондуються з нормами Кодексу щодо оподаткування ПДВ в редакції, що діяла на час здійснення Позивачем продажу об'єктів нерухомості.

Згідно з п. 181.1. статті 181 Податкового кодексу України у разі якщо загальна сума від здійснення операцій з постачання товарів/послуг, що підлягають оподаткуванню згідно з цим розділом, у тому числі з використанням локальної або глобальної комп'ютерної мережі, нарахована (сплачена) такій особі протягом останніх 12 календарних місяців, сукупно перевищує 300000 гривень (без урахування податку на додану вартість), така особа зобов'язана зареєструватися як платник податку в органі державної податкової служби за своїм місцезнаходженням (місцем проживання) з дотриманням вимог, передбачених статтею 183 цього Кодексу, крім особи, яка є платником єдиного податку.

Відповідно до п. 193.1. статті 193 Податкового кодексу України ставки податку встановлюються від бази оподаткування в таких розмірах: а) 17 відсотків.

У відповідності до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України.

Суд приходить до висновку, що Контролюючим органом вірно визначено систематичний характер продажу Позивачем об'єктів нерухомості, що є підприємницькою діяльністю, а тому вірно застосовано норми податкового законодавства, що регулюють оподаткування фізичних осіб-підприємців.

З огляду на це, Контролюючим органом за результатами перевірки обґрунтовано та вірно визначено податкові зобов'язання Позивача, що виникли внаслідок продажу ним об'єктів нерухомого майна у 2009-2011 роках.

Враховуючи вищевикладене, Суд приходить до висновку, що позовні вимоги Позивача є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Частиною 1 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

З урахуванням викладеного, Суд приходить до висновків про відмову в задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 69-71, 94, 122, 160-165, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Відповідно до статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України постанова набирає законної сили після закінчення строку для її апеляційного оскарження. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України. Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя А.Б. Федорчук