Справа № 288/1557/16-а
Суддя: Зайченко Є. О.
Дата ухвалення: 2017-03-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 288/1557/16-а
Провадження № 2-а/288/5/17
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 березня 2017 року смт. Попільня

Попільнянський районний суд Житомирської області в складі :

головуючого судді - Зайченко Є. О. ,

секретаря судового засідання Мітніцької О.В.,

за участю позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Попільня справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до завідувача Попільнянського районного відділення Державної установи «Житомирський обласний лабораторний центр Міністерства охорони здоровя» ОСОБА_2 про визнання незаконною реєстрацію припинення юридичної особи без узаконених процедур, без ліквідаційного балансу або без передавального акта, відшкодування моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - Позивач) звернувся до суду з позовною заявою до завідувача Попільнянського районного відділення Державної установи «Житомирський обласний лабораторний центр Міністерства охорони здоровя» ОСОБА_2 (далі Відповідач) про визнання незаконною реєстрацію припинення юридичної особи без узаконених процедур, без ліквідаційного балансу або без передавального акта, відшкодування моральної шкоди.

На обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що у судовому засіданні під час розгляду справи про поновлення його на роботі, зі змісту листа відділу Попільнянської райдержадміністрації від 06 липня 2016 року № 304/01-11, він дізнався, що 27 березня 2014 року було проведено державну реєстрацію припинення Державного закладу «Попільнянська районна санітарно-епідеміологічна станція» без ліквідаційного балансу, а також без передавального акта. Позивач зазначає, що суб'єкти владних повноважень порушили порядок ліквідації юридичної особи. При цьому не було враховано, що наразі слід вести мову не про повну ліквідацію, а про реорганізацію з правонаступництвом та, що в такому випадку йдеться про перетворення особи з оформленням передавального акта щодо державного майна. Незаконність діянь призвела до порушення його прав на пенсійне забезпечення. На розмір його пенсії негативно вплинула несплата пенсійних внесків у держбюджет. Позивач вказує, що факти порушення закону та вимог моралі викликали у нього стрес. Життєва психотравмуюча ситуація викликала душевні переживання, моральні страждання, відчуття пригнічення, приниження честі та гідності, негативно вплинула на його самопочуття. Розлад сну також пов'язаний з реакцією на цю життєву психотравмуючу ситуацію. Він полягає у пробудженні з раптовим спалахом спогадів про цю витворену негативну ситуацію. Позивач вказує, що урахувавши характер та обсяг моральних і душевних страждань, яких він зазнав через неправомірні дії Відповідача, виходячи із засад розумності, виваженості, справедливості, розмір відшкодування моральної шкоди оцінює розміром дві мінімальні зарплати.

Виходячи з вищевикладеного Позивач просить визнати незаконною реєстрацію припинення юридичної особи без узаконених процедур, без ліквідаційного балансу або без передавального акта; відшкодувати моральну шкоду у розмірі дві мінімальні заробітні плати.

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив задовольнити їх в повному обсязі.

Відповідач в судове засідання не зявився надав до суду заперечення в якому просить розгляд справи проводити без його участи та в якому зазначає, що обставини викладені в позові не відповідають дійсним обставинам справи а заявлені вимоги є безпідставними та суперечать нормам чинного законодавства.

Суд, вислухавши думку сторіни, дослідивши матеріали адміністративної справи, приходить до висновку, що адміністративний позов не підлягає задоволенню, з наступних підстав:

Згідно вимог частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини першої статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних

управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Статтею 6 КАС України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права,свободи або інтереси.

Згідно до Глави 6 КАС України, доказами можуть бути лише ті факти, які мають документальне та фактичне підтвердження та на підставі яких в подальшому суд може дослідити їх правдивість.

Частиною першою статті 69 КАС України визначено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Частиною першою статті 71 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до вимог статті 86 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Ні які докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Судом вставлено, що ОСОБА_1, який є Позивачем по справі оскаржено в судовому порядку бездіяльність щодо сплати Попільнянської райсанепіденстанцією грошових коштів по збору на загальнообовязкове державне пенсійне страхування стосовно середнього заробітку ( доходу) 6 446 гривень за період з 11 лютого 1999 року по 18 лютого 2005 року, про сплату Пенсійному фонду страхових пенсійних внесків стосовно доходу 6 446 гривень про відшкодування моральної шкоди.

22 вересня 2016 року рішенням Попільнянського районного суду Житомирської області Позивачу відмовлено в задоволенні вищевказаного позову.

Рішенням Апеляційного суду Житомирської області від 16 листопада 2016 року апеляційну скаргу Позивача задоволено частково. Рішення Попільнянського районного суду Житомирської області від 22 вересня 2016 року в частині вирішення вимог про відшкодування моральної шкоди скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення про відмову в задоволенні позову в цій частині з інших підстав. В решті рішення залишено без змін.

За приписами статті 255 КАС України, постанова або ухвала суду, яка набрала законної сили, є обов'язковою для осіб, які беруть участь у справі, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України. Обставини, які були встановлені постановою, що набрала законної сили, в одній адміністративній справі не можуть оспорюватися в іншій судовій справі за участю тих самих сторін.

Також суд звертає увагу, що доводи, наведені Позивачем у позові про те, що відбулась реорганізація установи, а не її ліквідація, не можуть бути враховані судом, оскільки не підтверджені жодними доказами та спростовуються матеріалами.

З аналізу вищевказаних норм чинного законодавства свідчить, що при вирішенні спору суд, зокрема повинен з'ясувати, чим підтверджується факт порушення прав Позивачеві або втрат майнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Позивачем не доведено яким чином реєстрація припинення юридичної особи порушує його права.

Допитаний в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_1 підтвердив обставини які зазначені у позові та зазначив, що завдана йому моральна шкода полягає у приниженні його честі, його моральних переживань, душевних страждань повязаних з порушенням його прав.

Відмовляючи в задоволенні позовної вимоги про відшкодування моральної шкоди суд виходить з того, що ця вимога Позивача не доведена.

Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових чи службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до статті 23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, яка полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням

здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів.

За приписами частини першої статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Зокрема, суд при вирішенні зазначеного питання повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями(бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Це означає,що обов'язковою умовою відшкодування є реальна наявність моральної шкоди, вина відповідача у її завданні, а також належне обґрунтування розміру відшкодування природі тих немайнових втрат, яких зазнав позивач в результаті дій або бездіяльності відповідачів.

З урахуванням вказаних норм законодавства, та беручи до уваги, що позивачем не надано доказів на підтвердження характеру та розміру заподіяної моральної шкоди, у задоволені позовних вимог щодо відшкодування моральної шкоди необхідно відмовити.

В даному випадку, наведені вище обставини, наявні матеріали справи та норми зазначеного законодавства свідчать про безпідставність позовних вимог Позивача, зважаючи на що, у позові слід відмовити, оскільки в матеріалах справи наявні позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Керуючись статтею 19, 124 Конституції України; статтями 3, 6, 10, 11, 14, 69, 70- 72, 94, 122, 158-163, 167, 186, 254 Кодексу адміністративного судочинства України; Постановою Пленуму Верховного Суду України №4 від 31 березня 1995 р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», Законом України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб підприємців» від 15 травня 2003 року № 755-IV, суд

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до завідувача Попільнянського районного відділення Державної установи «Житомирський обласний лабораторний центр Міністерства охорони здоровя» ОСОБА_2 про визнання незаконною реєстрацію припинення юридичної особи без узаконених процедур, без ліквідаційного балансу або без передавального акта, відшкодування моральної шкоди відмовити.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом 10 днів з дня її проголошення, а особам без виклику яких було постановлено постанову, або застосовано частиною третьою статті 160 КАС України протягом 10 днів з дня отримання копії постанови до Житомирського апеляційного адміністративного суду через Попільнянський районний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Суддя Попільнянського

районного суду ОСОБА_3 Є. О.