Справа № 233/5809/16-а
Суддя: Малінов О. С.
Дата ухвалення: 2017-03-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

233 № 233/5809/16-а
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 березня 2017 року Костянтинівський міськрайонний суд Донецької області у складі:

головуючого судді Малінова О.С.,

за участю секретаря Поварніциної А.С.,

представників відповідачів ОСОБА_1, ОСОБА_2,

розглянувши відкритому судовому засіданні в залі суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_3 до Головного Управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, Костянтинівського обєднаного Управління Пенсійного фонду України Донецької області про визнання дій неправомірними та зобовязання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В :

21 листопада 2016 року позивачка звернулась до суду з позовом до Головного Управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (далі за текстом ГУ ПФУ) про визнання дій неправомірними та зобовязання вчинити певні дії. Позов ОСОБА_3 обґрунтовувала тим, що у звязку із похилим віком 87,5 років та рівнем освіти вона не може самостійно захищати свої права. Тому, 29 лютого 2016 року нею була підписана довіреність № 664 на імя ОСОБА_4, яка була посвідчена комунальним підприємством «Служба єдиного замовника» за місцем її проживання. Із зазначеною довіреністю її представник брав участь у судових засіданнях під час розгляду цивільної справи про захист прав споживачів. 01 березня 2016 року ОСОБА_5 обєднаним Управлінням Пенсійного фонду України Донецької області (далі за текстом УПФУ) була видана довідка про структуру розміру її пенсії, на підставі якої вона прийшла до висновку про несплату індексації пенсії. З цього приводу вона неодноразово зверталась до УПФУ, ГУ ПФУ та Пенсійного фонду України, звідки отримала різні дані щодо структури загального розміру своєї пенсії. З метою перевірки правильності обрахування пенсії позивачка неодноразово письмово зверталась до зазначених організацій щодо проведення такої перевірки за участі її представника у відповідності до вимог ст. 18 Закону України «Про звернення громадян», але отримала відмови із посиланням на те, що довіреність її представника повинна бути нотаріально посвідчена. Тому просила: скасувати рішення відповідача, яке міститься у листі № 925-П-01 від 06.09.2016 р. щодо обовязкового нотаріального посвідчення довіреності представника; визнати письмову довіреність № 664 від 29.02.2016 року, завірену за місцем проживання позивачки Комунальним підприємством «Служба єдиного замовника» такою, що відповідає вимогам закону; зобовязати відповідача на підставі зазначеної довіреності допустити представника позивачки до сумісної перевірки законності та обґрунтованості нарахування та виплати пенсії позивачки за весь час знаходження на пенсії; розглянути справу за відсутності позивачки, але за обовязкової участи її представника ОСОБА_4; судові витрати віднести на відповідача. У якості обґрунтування позовних вимог до позову були надані витяги із Цивільного кодексу України (ст.ст. 4, 245), та Кодексу адміністративного судочинства (ст. 58) щодо форми довіреності та підтвердження повноважень представників у адміністративному процесі.

За результатами попереднього судового засідання ухвалою суду до участі у справі було залучено у якості другого відповідача ОСОБА_5 обєднане Управління Пенсійного фонду України Донецької області, оскільки позовні вимоги стосуються нарахування пенсії по пенсійній справі ОСОБА_3, яка ведеться саме цим відповідачем.

До початку розгляду справи по суті представником позивачки ОСОБА_4 були подані доповнення до позову від імені ОСОБА_3 Позивачка додатково просила зобовязати ГУ ПФУ перевірити протягом місяця її скаргу на імя Президента України від 20.04.2016 року у відповідності до вимог Закону України «Про звернення громадян» за участі її представника за місцем скоєння протиправних дій; зобовязати відповідача надати суду оригінал її скарги Президенту України від 20.04.2016 року для дослідження у якості письмового доказу у судовому засіданні. Крім того, представником позивачки ОСОБА_4 подана окрема заява про винесення приватної ухвали на адресу ГУ ПФУ за результатами розгляду адміністративного позову (а.с. 44,39).

Але, у судове засідання 02 лютого 2017 року представник позивачки подав заяву про припинення представництва у адміністративній справі та покинув залу судового засідання. З метою зясування позиції безпосередньо позивачки ОСОБА_3 з приводу заявлених позовних вимог, останній було направлено лист про припинення повноважень її представника ОСОБА_4 на підставі його власної заяви. Згідно отриманої у відповідь письмової заяви позивачки ОСОБА_3, позовні вимоги вона підтримує у повному обсязі (а.с. 77).

Представники відповідачів у судовому засіданні проти задоволення позовних вимог ОСОБА_3 заперечували у повному обсязі, надали письмові заперечення в яких посилались на норми діючого законодавства з приводу належного порядку оформлення довіреності для отримання персональної та конфіденційної інформації (а.с. 28-31, 60).

Зясувавши вищенаведену позицію сторін, дослідивши письмові докази у справі, судом встановлені наступні факти та відповідні ним правовідносини.

Позивачка ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, є пенсіонером за віком та перебуває на обліку у Костянтинівському обєднаному управлінні Пенсійного фонду України Донецької області з 14.05.1984 року (а.с. 6).

29 лютого 2016 року позиваці було видано довідку УПФУ № 4069/02 щодо структури її пенсії. Не погодившись із зазначеними у довідці даними, позивачка протягом квітня-вересня 2016 року неодноразово зверталась до Президента України, ГУ ПФУ щодо допуску її представника ОСОБА_4 до перевірки її пенсійної справи на підставі довіреності № 664 від 29.02.2016 року, завіреної за місцем проживання позивачки житлово-експлуатаційною організацією Комунальним підприємством «Служба єдиного замовника» (а.с. 4,7,9,12,49-54). Адміністрацією Президента України скарги ОСОБА_3 були переадресовані Пенсійному фонду України, яким, у свою чергу перша скарга позивачки була переадресована до ГУ ПФУ, а на другу скаргу дана безпосередньо відповідь (а.с. 52-54). Згідно відповідей на звернення ОСОБА_3, наданих ГУ ПФУ від 24.06.2016 р. № 655-П-01, від 04.08.2016 року № 760-Ф-01, від 06.09.2016 р. № 925-П-01, та Пенсійним фондом України від 25.10.2016 року № 1/343/П-2, довіреність її представника ОСОБА_4 від 29.02.2016 року, посвідчена житлово-експлуатаційною організацією «Служба єдиного замовника» не відповідає вимогам Закону України «Про інформацію» та Цивільному кодексу України, тому підстав для допуску ОСОБА_4 у якості представника під час перевірки заяви ОСОБА_3 немає. ГУ ПФУ у відмові щодо допуску представника позивачки ОСОБА_4 з підстав неналежного оформлення його повноважень, розяснено право оскарження цієї відмови у адміністративному або судовому порядку (а.с. 8,11,13,14-15).

Таким чином судом встановлено, що позивачка ОСОБА_3 з приводу перерахунку своєї пенсії до УПФУ не зверталась, та відповідачами рішення з цього приводу не приймалось. Вищенаведені скарги позивачки, як і позовні вимоги стосуються виключно відмови у допуску її представника ОСОБА_4 до участі у перевірці пенсійної справи та під час розгляду поданих нею скарг, тобто предметом позову є саме відповідність наявної у представника позивачки ОСОБА_4 довіреності № 664 від 29.02.2016 року, посвідченої комунальним підприємством «Служба єдиного замовника», вимогам законодавства щодо представництва у державній установі.

Відповідно до статті 1 Цивільного кодексу України «Цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників. До майнових відносин, заснованих на адміністративному або іншому владному підпорядкуванні однієї сторони другій стороні, а також до податкових, бюджетних відносин цивільне законодавство не застосовується, якщо інше не встановлено законом.

Згідно статті 177. ЦК України «Види обєктів цивільних прав»: Обєктами цивільних прав є речі, у тому числі гроші та цінні папери, інше майно, майнові права, результати робіт, послуги, результати інтелектуальної, творчої діяльності, інформація, а також інші матеріальні і нематеріальні блага. Частиною 3 ст. 200 ЦК України визначено, що порядок використання інформації та захисту права на неї встановлюється законом.

Взаємовідносини громадян фізичних осіб із субєктом владних повноважень з приводу отримання інформації регулюються Законом України «Про інформацію» від 02.10.1992 року № 2657-12 (із змінами та доповненнями). Так, відповідно до ст. 21 зазначеного Закону до інформації з обмеженим доступом конфіденційної інформації відноситься інформація про фізичну особу, а також інформація, доступ до якої обмежено фізичною або юридичною особою, крім субєктів владних повноважень. Конфіденційна інформація може поширюватися за бажанням (згодою) відповідної особи у визначеному нею порядку відповідно до передбачених нею умов, а також в інших випадках, визначених законом. Законом України «Про доступ до публічної інформації» від 13.01.2011 року №2939-VI (із змінами та доповненнями) частиною 2 ст.7 визначено, що розпорядники інформації, які володіють конфіденційною інформацією, можуть поширювати її лише за згодою осіб, які обмежили доступ до інформації, а за відсутності такої згоди - лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України у справі за конституційним поданням Жашківської районної ради Черкаської області щодо офіційного тлумачення положень частин першої, другої статті 32, частин другої, третьої статті 34 Конституції України від 20.01.2012 року № 2-рп/2012 зазначив, що інформація про особисте та сімейне життя особи (персональні дані про неї) - це будь-які відомості чи сукупність відомостей про фізичну особу, яка ідентифікована або може бути конкретно ідентифікована, а саме: національність, освіта, сімейний стан, релігійні переконання, стан здоровя, матеріальний стан, адреса, дата і місце народження, місце проживання та перебування тощо, дані про особисті майнові та немайнові відносини цієї особи з іншими особами, зокрема членами сімї, а також відомості про події та явища, що відбувалися або відбуваються у побутовому, інтимному, товариському, професійному, діловому та інших сферах життя особи, за винятком даних стосовно виконання повноважень особою, яка займає посаду, повязану зі здійсненням функцій держави або органів місцевого самоврядування. Така інформація про фізичну особу та членів її сімї є конфіденційною і може бути поширена тільки за їх згодою, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини.

Тобто судом встановлено, що інформація щодо пенсійної справи позивачки ОСОБА_3 віднесена законодавством до конфіденційної та може бути надана іншим особам лише за згоди цієї особи в порядку, визначеному законом. Правовідносини між позивачкою, її представником ОСОБА_4 та розпорядниками конфіденційної інформації відповідачами у справі регулюються нормами цивільного законодавства. До цих правовідносин не можуть бути застосовані положення Кодексу адміністративного судочинства України, оскільки відповідно до ст. 1 Кодексу: Кодекс адміністративного судочинства України визначає юрисдикцію, повноваження адміністративних судів щодо розгляду адміністративних справ, порядок звернення до адміністративних судів та порядок здійснення адміністративного судочинства.

Главою 17 Цивільного кодексу України «Представництво», визначено порядок та умови представництва фізичних та юридичних осіб. Так, відповідно до ч. 1 ст. 237 ЦК України представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобовязана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє.

Відповідно до ст.244 ЦК Довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Питання щодо форми довіреності та перелік органів, яким надано право посвідчувати окремі види довіреностей, наведені у статті 245 ЦК України. При цьому за місцем проживання довірителя - житлово-експлуатаційною організацією можуть бути посвідчені лише довіреності на одержання заробітної плати, стипендії, пенсії, аліментів, інших платежів та поштової кореспонденції (поштових переказів, посилок тощо) (частина 4 ст. 245 ЦК).

Таким чином, довіреність № 664 від 29.02.2016 року на імя ОСОБА_4, посвідчена за місцем проживання позивачки ОСОБА_3 комунальним підприємством «Служба єдиного замовника» не може бути розцінена судом як належний документ для підтвердження повноважень представника під час отримання конфіденційної інформації. Тому позовні вимоги ОСОБА_3 в цій частині задоволенню не підлягають, підстав для скасування рішення ГУ ПФУ, яке міститься у листі № 925-П-01 від 06.09.2016 р. щодо обовязкового нотаріального посвідчення довіреності представника ОСОБА_3 для допуску до сумісної перевірки законності та обґрунтованості нарахування та виплати пенсії позивачки за весь час знаходження на пенсії, немає.

Щодо посилань позивачки на користування цією довіреністю її представником ОСОБА_4 під час розгляду у суді цивільних та адміністративних справ, то суд не бере їх до уваги, оскільки така форма довіреності для підтвердження повноважень представника сторони у справі передбачена як статтею 42 Цивільного процесуального кодексу України, так і не суперечить вимогам ст.ст. 56, 58 Кодексу адміністративного судочинства. Але повноваження таких представників на представництво інтересів довірителів фізичних осіб, обмежуються виключно межами конкретних цивільних та адміністративних справ, які розглядаються судом, та не можуть бути використані в інших цивільних або адміністративних правовідносинах.

Щодо позовних вимог ОСОБА_3 в частині зобовязання ГУ ПФУ перевірити протягом місяця її скаргу на імя Президента України від 20.04.2016 року у відповідності до вимог Закону України «Про звернення громадян» за участі її представника, суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 18 Закону України «Про звернення громадян» від 02.10.1996 року № 393/96-ВР (із змінами та доповненнями), громадянин, який звернувся із заявою чи скаргою до органів державної влади, місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, обєднань громадян, засобів масової інформації, посадових осіб, має право:

особисто викласти аргументи особі, що перевіряла заяву чи скаргу, та брати участь у перевірці поданої скарги чи заяви;

знайомитися з матеріалами перевірки;

подавати додаткові матеріали або наполягати на їх запиті органом, який розглядає заяву чи скаргу;

бути присутнім при розгляді заяви чи скарги;

користуватися послугами адвоката або представника трудового колективу, організації, яка здійснює правозахисну функцію, оформивши це уповноваження у встановленому законом порядку;

одержати письмову відповідь про результати розгляду заяви чи скарги;

висловлювати усно або письмово вимогу щодо дотримання таємниці розгляду заяви чи скарги;

вимагати відшкодування збитків, якщо вони стали результатом порушень встановленого порядку розгляду звернень.

Тобто вказаною статтею визначено особисте право громадянина брати участь у перевірці та бути присутнім при розгляді заяви чи скарги. Також визначено коло осіб, яких заявник може залучити до перевірки - адвоката або представника трудового колективу, організації, яка здійснює правозахисну функцію, оформивши це уповноваження у встановленому законом порядку.

З урахуванням наведеного позовні вимоги ОСОБА_6 в цій частині також не підлягають задоволенню, оскільки не ґрунтуються на законі.

Щодо заяви представника позивачки ОСОБА_4 про винесення приватної ухвали за результатами розгляду позову ОСОБА_7, то у її задоволенні слід також відмовити, оскільки порушень закону з боку відповідачів у судовому засіданні не встановлено.

Судові витрати слід віднести за рахунок держави.

Керуючись ст. 6, 86, 88, 94, 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України, -

П О С Т А Н О В И В :

У позові ОСОБА_3 до Головного Управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, Костянтинівського обєднаного Управління Пенсійного фонду України Донецької області про визнання дій неправомірними та зобовязання вчинити певні дії відмовити.

Судові витрати віднести за рахунок держави.

Вступна та резолютивна частина постанови проголошені 10 березня 2017 року, в повному обсязі постанова буде виготовлена до 15 березня 2015 року.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Донецького апеляційного адміністративного суду через Костянтинівський міськрайонний суд. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя