Справа № 810141/13-а
Суддя: Єрьомін А.В.
Дата ухвалення: 2017-03-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 березня 2017 року м. Київ К/800/36984/14

Вищий адміністративний суд України в складі колегії суддів:

Єрьоміна А.В.(головуючий);
Калашнікової О.В., Кравцова О.В.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні адміністративну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Інтер Пласт» до Київської обласної митниці Державної митної служби України, Головного управління Державної казначейської служби України в Київській області про визнання протиправним та скасування рішення, стягнення коштів, за касаційною скаргою Київської обласної митниці Державної митної служби України на постанову Київського окружного адміністративного суду від 4 лютого 2013 року і постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 26 червня 2014 року, -

ВСТАНОВИВ:

У січні 2013 року товариство з обмеженою відповідальністю «Компанія «Інтер Пласт» (далі - ТОВ «Компанія «Інтер Пласт») звернулося до суду з позовом, в якому просило:

- визнати протиправним та скасувати рішення Київської обласної митниці Державної митної служби України № 125000048/2012/1107671/1 від 26.04.2012 про визначення митної вартості товарів;

- визнати протиправною та скасувати картку відмови в прийнятті митної декларації № 125130000/2/00822 від 26.04.2012;

- стягнути з Державного бюджету України через Головне управління Державної казначейської служби України у Київській області на його користь надмірно сплачених до Державного бюджету сум ввізного мита у розмірі - 9137,93 грн. та податку на додану вартість у сумі - 38379,30 грн.

Позовні вимоги мотивовано тим, що Київською обласною митницею Державної митної служби України протиправно, на підставі хибного висновку щодо заниження позивачем митної вартості товарів, що ввозилися на територію України, прийнято рішення про визначення іншої, відмінної від заявленої декларантом, митної вартості товарів, що призвело до надмірної сплати митних платежів.

Постановою Київського окружного адміністративного суду від 4 лютого 2013 року позов задоволено. Визнано протиправним та скасовано рішення Київської обласної митниці про визначення митної вартості товарів № 125000048/2012/110767/1 від 26.04.2012. Визнано протиправним та скасовано картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні чи пропуску товарів і транспортних засобів через митний кордон України № 125130000/2/00822 від 26.04.2012, видану Київською обласною митницею. Стягнуто з Державного бюджету України через Головне управління Державної казначейської служби України у Київській області на користь ТОВ «Компанія «Інтер Пласт» надмірно сплачені до бюджету суми ввізного мита у розмірі - 9137,93 грн. та податку на додану вартість у розмірі - 38379,30 грн.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 26 червня 2014 року рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог ТОВ «Компанія «Інтер Пласт» про стягнення з Державного бюджету України через Головне управління Державної казначейської служби України у Київській області на його користь надмірно сплачені до бюджету суми ввізного мита у розмірі - 9137 ,93 грн. та податку на додану вартість у розмірі - 38379,30 грн. скасовано. В цій частині прийнято нову постанову про відмову у задоволенні позову. В іншій частині постанову суду першої інстанції залишено без змін.

У касаційній скарзі Київська обласна митниця Державної митної служби України, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просить Вищий адміністративний суд України скасувати рішення судів попередніх інстанцій та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову у повному обсязі.

Перевіривши за наявними у справі матеріалами доводи, викладені у касаційній скарзі, правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права і правової оцінки обставин у справі у межах, визначених статтею 220 Кодексу адміністративного судочинства України (КАС України), колегія суддів прийшла до висновку про відмову у задоволенні касаційної скарги з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 22.10.2007 між ТОВ «Компанія «Інтер-Пласт» (покупець) та компанією ONCFOARMCONCRETELIMITED (Китай) (продавець) було укладено контракт № 22/10/2007, умовами якого передбачено, що продавець продає, а покупець купує товар в асортименті та кількості вказаному в Додатках.

24.02.2012 було підписано Доповнення № 24/02-1 до вказаного контракту, відповідно до умов якого покупець купував поліациталь POM М90NATURAL (далі - товар) у кількості 22000 кг за ціною 2.10 доларів США, загальною вартістю 46 200,00 доларів США.

Поставка даної партії товару оформлена комерційним інвойсом компанії ONCFOARMCONCRETELIMITED № 201202XD060 від 02.03.2012 на загальну вартість 46 200,00 дол. США.

23.04.2012 з метою митного оформлення товару позивач подав до Київської обласної митниці вантажну митну декларацію (ВМД) № 125130000/2012/210762, із заявленою у ній митною вартістю товару за основним (першим) методом. Для підтвердження заявлених відомостей про митну вартість товару позивачем надані відповідачу наступні документи: вантажна митна декларація № 125130000/2012/210762 від 23.04.2012, облікова картка суб'єкта зовнішньоекономічної діяльності № 12500755/11/04723 від 22.02.2012, повідомлення про намір увезення № 125130000/2012/410960 від 10.04.2012, накладна СМR №520 від 21.04.2012, коносамент ZIMUSNH4987298 від 08.03.2012, контракт № 22/10/2007 від 22.10.2007 з додатками, додаткова угода № 30/12/10 від 30.12.2010 до договору № 22/10/2007 від 22.10.2007, додаткова угода № 9/03/11 від 09.03.2011 до договору № 22/10/2007 від 22.10.2007, додаткова угода № 24/02-1 від 24.02.2012 до договору № 22/10/2007 від 22.10.2007, рахунок-фактура (Інвойс) 201202XD060 від 02.03.2012, брокерський договір № 16/12 від 16.12.2010, довідка про проведення декларування валютних цінностей, доходів та майна, що належать резиденту України і знаходяться за її межами № 22201041 від 10.04.2012, екологічна декларація № 23703 від 19.04.2012, перелік зазначених документів наведений у графі 44 ВМД № 125130000/2012/210762 від 23.04.2012.

У зв'язку з виникненням у митного органу сумніву стосовно достовірності наданих декларантом до митного оформлення відомостей позивачу запропоновано надати додаткові документи: договір з третіми особами, що пов'язані з договором про поставку товарів, митна вартість яких визначається; рахунки про здійснення платежів третіми особами на користь продавця; висновок експертної організації щодо ціни товару; бухгалтерська документація (видаткові накладні); експортну ВМД країни відправника.

23.04.2012 на виконання вказаної вимоги, позивачем додатково додані Київській обласній митниці Державної митної служби України вказані документи, крім договору та рахунків з третіми особами, що пов'язані з договором про поставку товарів, митна вартість яких визначається та висновку експертної організації щодо ціни товару.

26.04.2012, посилаючись на те, що позивачем не додано усіх додаткових документів, Київською обласною митницею Державної митної служби України прийнято рішення № 125000048/2012/110767/1 про визначення митної вартості товару за 6 (резервним) методом на рівні 3,14 доларів США за кілограм та загальною вартістю 69080,00 доларів США.

Цього ж дня відповідачем прийнято картку відмови в прийнятті митних декларацій, митному оформленні чи пропуску товарів і транспортних засобів через митний кордон України № 125130000/2/00822.

Задовольняючи позов в частині позовних вимог про визнання протиправними та скасування рішення Київської обласної митниці Державної митної служби України № 125000048/2012/1107671/1 від 26.04.2012 та картки відмови в прийнятті митної декларації № 125130000/2/00822 від 26.04.2012 суди попередніх інстанцій виходили з того, що позивачем до митного органу надані усі необхідні документи на підтвердження заявленої митної вартості товару.

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України, погоджується з вказаним висновком, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 265 Митного кодексу України від 11.07.2002, чинного на момент виникнення спірних правовідносин, митний орган здійснює контроль правильності визначення митної вартості товарів згідно з положеннями цього Кодексу. Митний орган має право упевнитися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи декларації, поданої для цілей визначення митної вартості.

Згідно із пунктом 2 Порядку здійснення контролю за правильністю визначення митної вартості товарів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 09.04.2008 № 339, контроль за правильністю визначення митної вартості товарів під час проведення операцій їх митного контролю і митного оформлення здійснюється митним органом відповідно до статті 41 Митного кодексу України, у тому числі шляхом проведення перевірки документів, поданих для підтвердження заявленої митної вартості товарів, і відомостей, що необхідні для здійснення митного контролю, а також порівняння рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, митне оформлення яких вже здійснено.

Аналіз наведених норм дає підстави вважати, що митний орган має виключну компетенцію в питаннях перевірки та контролю правильності обчислення декларантом митної вартості. При цьому, такий контроль в силу положень пункту 2 Порядку № 339, може здійснюватися, у тому числі, шляхом порівняння рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, митне оформлення яких вже здійснено, тобто, з використанням бази даних Єдиної автоматизованої системи Державної митної служби України, яка містить відповідну інформацію.

У той же час, розбіжність між рівнем заявленої декларантом митної вартості товару та рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких вже здійснено, не є достатньою для висновку про недостовірність даних щодо митної вартості товарів, заявленої декларантом.

За змістом статті 266 МК визначення митної вартості товарів, які імпортуються в Україну, здійснюється за такими методами:

1) за ціною договору щодо товарів, які імпортуються (вартість операції);

2) за ціною договору щодо ідентичних товарів;

3) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів;

4) на основі віднімання вартості;

5) на основі додавання вартості (обчислена вартість);

6) резервного.

Основним є метод визначення митної вартості товарів за ціною договору щодо товарів, які імпортуються (вартість операції).

Якщо митна вартість не може бути визначена за методом 1 згідно з положеннями статті 267 цього Кодексу, проводиться процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою обґрунтованого вибору підстав для визначення митної вартості відповідно до вимог статей 268 і 269 цього Кодексу. У ході таких консультацій митний орган та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.

У разі неможливості визначення митної вартості товарів, які імпортуються в Україну, відповідно до вимог статей 268 і 269 цього Кодексу за основу може братися або ціна, за якою оцінювані ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов'язаному з продавцем покупцю відповідно до вимог статті 271, або обчислена відповідно до вимог статті 272 цього Кодексу вартість товарів.

При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу.

Умови та механізм декларування митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України, подання декларантом відомостей для її підтвердження визначає Порядок декларування митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України, та подання відомостей для її підтвердження, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 20 грудня 2006 р. № 1766 (далі - Порядок).

Разом з тим дискреційні функції митних органів мають законодавчі обмеження у випадках незгоди із задекларованою митною вартістю. До них, зокрема, належить процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою обґрунтованого вибору підстав для визначення митної вартості та обов'язок послідовного вибору методів (від першого до шостого) визначення митної вартості.

Відповідно до пункту 10 Порядку, декларант має право на доведення у передбачений законодавством строк митному органові правильності визначення ним митної вартості товарів.

Згідно з пунктом 11 для підтвердження митної вартості товарів на вимогу митного органу декларант зобов'язаний подати додаткові документи.

Зі змісту пункту 14 Порядку та частини 4 статті 266 МК України вбачається, що позивач не зобов'язаний надавати повний перелік документів, визначених пунктом 11 зазначеного Порядку. При цьому витребування таких документів може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей.

Аналіз наведених норм, а також положень Порядку дає підстави вважати, що митні органи мають виключну компетенцію в питаннях перевірки та контролю правильності обчислення декларантом митної вартості.

Однак, витребувавши перелік документів, передбачених пунктом 11 Порядку, митний орган не зазначив, які саме обставини ці документи повинні підтвердити.

Також, відповідач не надав докази на підтвердження того, що документи, подані позивачем для митного оформлення товару, є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності викликають сумнів у достовірності наданої інформації.

У разі незгоди митного органу із митною вартістю імпортованого товару, він відповідно до вимог статті 266 МК зобов'язаний провести процедуру консультацій, у ході яких мав дійти висновку щодо застосування того чи іншого методу визначення митної вартості товарів, при цьому кожний наступний метод застосовується у разі неможливості застосування попереднього із наведенням відповідних аргументів.

У випадку, якщо митна вартість не може бути визначена за першим методом, кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу.

Враховуючи викладене, зважаючи на недоведеність з боку митного органу виникнення у нього обґрунтованого сумніву щодо достовірності наданих декларантом відомостей щодо митної вартості товару, колегія суддів погоджується із висновками судів попередніх інстанцій щодо протиправності картки відмови в прийнятті митної декларації № 125130000/2/00822 від 26.04.2012 та рішення Київської обласної митниці Державної митної служби України № 125000048/2012/1107671/1 від 26.04.2012 про визначення митної вартості товарів як таких, що прийняті без обґрунтування причини неможливості застосування першого методу визначення митної вартості, у зв'язку з чим вказує на обґрунтованість позиції судів попередніх інстанцій щодо наявності підстав для задоволення позову у вказаній частині.

Що стосується решти позовних вимог, слід зазначити наступне.

У частині 6 статті 264 МК зазначено, що у разі якщо після сплати декларантом податків і зборів (обов'язкових платежів) згідно з митною вартістю товарів, визначеною митним органом, буде прийнято рішення про застосування митної вартості, заявленої декларантом, сума надміру сплачених податків і зборів (обов'язкових платежів) повертається декларанту у місячний термін з дня прийняття рішення, у порядку, передбаченому законодавством.

Порядком повернення платникам податків коштів, що обліковуються на відповідних рахунках митного органу як передоплата, і митних та інших платежів, помилково та/або надмірно сплачених до бюджету, контроль за справлянням яких здійснюється митними органами, затвердженому Наказом Державної митної служби України № 618 від 20.07.2007 (далі - Порядок) визначено процедуру повернення платникам податків коштів, що обліковуються на відповідних рахунках митного органу як передоплата, і митних та інших платежів, помилково та/або надмірно сплачених до бюджету, контроль за справлянням яких здійснюється митними органами, у тому числі у випадках, зазначених у статті 264, частині четвертій статті 284 Митного кодексу України та в міжнародних договорах України.

Згідно з положеннями розділу ІІІ цього Порядку для повернення з Державного бюджету України надмірно сплачених митних платежів, платником податку до загального відділу митного органу, яким здійснювалося оформлення митної декларації, подається заява довільної форми, яка підписується керівником і головним бухгалтером суб'єкта господарської діяльності або фізичною особою. Заява може бути подана не пізніше 1095-го дня, наступного за днем зарахування коштів до Державного бюджету України. У заяві зазначаються причини повернення коштів, реквізити банку, найменування та код за ЄДРПОУ платника податків - юридичної особи, або прізвище, ім'я та по батькові, реєстраційний номер облікової картки платника податків, або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний орган державної податкової служби і мають відмітку у паспорті) та напрям перерахування коштів.

Заява, зареєстрована в загальному відділі, після розгляду керівником (заступником керівника) митного органу разом з пакетом документів передається до Відділу для перевірки обґрунтованості повернення заявлених сум. Відділ перевіряє факт перерахування митних та інших платежів з відповідного рахунку до Державного бюджету України та наявність переплати.

Для підготовки висновку про повернення з Державного бюджету України помилково та/або надмірно зарахованих до бюджету митних та інших платежів, контроль за справлянням яких покладається на митні органи, форма якого наведена в додатку 1 до Порядку взаємодії митних органів з органами Державного казначейства України в процесі повернення з Державного бюджету України помилково та/або надмірно зарахованих до бюджету митних та інших платежів, контроль за справлянням яких покладається на митні органи, затвердженого наказом Державної митної служби України та Державного казначейства України від 20.07.2007 № 611/147, керівництвом Відділу за потреби ініціюється проведення перевірки в митному органі щодо правильності митного оформлення із залученням відповідних підрозділів митного органу. Порядок і форма складання документа, у якому відображатимуться результати перевірки, визначаються наказом Державної митної служби України.

Супровідний лист, адресований органу Державного казначейства України, Реєстр висновків про повернення з Державного бюджету України помилково та/або надмірно зарахованих до бюджету митних та інших платежів, контроль за справлянням яких покладається на митні органи, підготовлений відповідно до пункту 5 Порядку взаємодії митних органів з органами Державного казначейства України в процесі повернення з Державного бюджету України помилково та/або надмірно зарахованих до бюджету митних та інших платежів, контроль за справлянням яких покладається на митні органи, затвердженого наказом Державної митної служби України та Державного казначейства України від 20.07.2007 № 611/147, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 25.09.2007 за № 095/14362, Висновок про повернення з оригіналом заяви платника податків про повернення коштів з Державного бюджету України, підписаний начальником (заступником начальника) Відділу та зареєстрований у журналі реєстрації висновків про повернення з Державного бюджету України помилково та/або надмірно зарахованих до бюджету митних та інших платежів, контроль за справлянням яких покладається на митні органи, форма якого наведена в додатку 3 до цього Порядку, разом з документом, у якому відображаються результати перевірки, подаються керівнику (заступнику керівника) митного органу для прийняття остаточного рішення про повернення коштів.

Керівник (заступник керівника) митного органу на підставі результатів перевірки (у разі її проведення) підписує Висновок про повернення, Реєстр висновків про повернення та супровідний лист, адресований органу Державного казначейства України.

Пакет документів на повернення коштів передається до Загального відділу для реєстрації та відправки до органу Державного казначейства України.

Тобто, основною умовою повернення коштів, є ухвалення митним органом висновку про повернення надмірно сплачених митних платежів.

Проте, з метою повернення надмірно зарахованих до бюджету платежів, сплачених відповідно до рішення митниці про визначення митної вартої товару, у зазначеному порядку ТОВ «Інтер-Пласт» про митного органу не зверталось.

За таких обставин необґрунтованими є позовні вимоги в частині стягнення Державного бюджету України в особі Головного управління Державного казначейства у місті Києві на користь позивача надмірно сплачених платежів.

За результатами аналізу наведених положень, у разі якщо після сплати декларантом податків і зборів (обов'язкових платежів) згідно з митною вартістю товарів, визначеною митним органом, буде прийнято рішення про застосування митної вартості, заявленої декларантом, сума надміру сплачених податків і зборів (обов'язкових платежів) повертається декларанту у порядку, передбаченому Порядком повернення та Порядком взаємодії, на підставі його заяви та у місячний термін з дня прийняття висновку митного органу, що здійснював оформлення митної декларації, про повернення з Державного бюджету України помилково та/або надмірно зарахованих до бюджету митних та інших платежів, контроль за справлянням яких покладається на митні органи.

Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом України у постановах від 15 квітня 2014 року (справи №№ 21-21а14, 21-29а14).

Таким чином, суд апеляційної інстанції прийшов до вірного висновку про скасування постанови суду першої інстанції в часині задоволення позову про стягнення з Державного бюджету України через Головне управління Державної казначейської служби України у Київській області надмірно сплачених коштів, та відмови у задоволенні позову в цій частині.

Відповідно до частини 3 статті 220-1 Кодексу адміністративного суду України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ст. ст. 220, 220-1, 223, 224, 230, 231 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Київської обласної митниці Державної митної служби України - відхилити, а постанову Київського окружного адміністративного суду від 4 лютого 2013 року і постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 26 червня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі і може бути переглянута з підстав, у строк та у порядку, визначених ст.ст. 235-244-2 КАС України.

Судді