Справа № 813/4598/16
Суддя: Клименко Оксана Миколаївна
Дата ухвалення: 2017-03-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 березня 2017 року м. Львів № 813/4598/16

11 год. 49 хв.

Львівський окружний адміністративний суд у складі судді Клименко О.М. за участю секретаря судового засідання Єрмакової Х.Р. та сторін і інших осіб, які беруть участь у справі:

позивача: представники Балашин Б.Б., Біляк Н.М.;

відповідача: ОСОБА_3, представник ОСОБА_4;

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом Галицької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Львівській області до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 про підтвердження обґрунтованості адміністративного арешту майна, -

ВСТАНОВИВ:

Галицька об'єднана державна податкова інспекція Головного управління ДФС у Львівській області (далі - Галицька ОДПІ) звернулась до суду з позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 про підтвердження обґрунтованості адміністративного арешту майна, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, накладеного відповідно до рішення про застосування адміністративного арешту майна платника податків від 08.12.2016 року.

Позовні вимоги мотивовані тим, що рішення про застосування адміністративного арешту майна платника податків від 08.12.2016 року прийнято у відповідності до вимог ст. 94 Податкового кодексу України.

Представники позивача в судовому засіданні адміністративний позов підтримали, просили задовольнити.

Відповідач подав письмове заперечення на адміністративний позов, у якому зазначив, що посадовими особами позивача під час спроби проведення податкової перевірки 30.11.2016 року не було пред'явлено службових посвідчень, копії наказу на проведення перевірки та направлення на проведення перевірки. Такі обставини слугували підставою для недопуску посадових осіб позивача до проведення податкової перевірки. Також зазначив, що станом на 30.11.2016 року не здійснював господарської діяльності, оскільки проводив ремонт магазину, який планував відкрити лише 01.01.2017 року.

Позивач та представник відповідача в судовому засіданні проти адміністративного позову заперечили з підстав, зазначених у запереченні, просили у задоволенні позовних вимог відмовити.

Суд заслухав пояснення представників позивача, відповідача та його представника, дослідив долучені до матеріалів справи письмові докази, оцінив їх в сукупності і встановив наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини.

ОСОБА_3 зареєстрований як фізична особа-підприємець 17.11.2000 року. Відповідача взято на облік в органах ДПС 17.11.2000 року за № 4937.

30.11.2016 року Галицькою ОДПІ видано наказ № 701 про проведення фактичної перевірки Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3.

Підставою для видачі вказаного наказу та проведення податкової перевірки слугувало отримання позивачем інформації про можливе порушення відповідачем вимог законодавства в частині виробництва, обліку, зберігання та транспортування спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів та цільового використання спирту у зв'язку з поданням останнім податкових декларацій з нульовими показниками за наявності ліцензії на торгівлю алкогольними напоями. Вказану інформацію отримано від ГУ ДФС у Львівській області та контрагента відповідача ТОВ «Львівський лікеро-горілчаний торговий дім».

Згідно з направленнями на перевірку № 756 від 30.11.2016 року та № 757 від 30.11.2016 року посадові особи Галицької ОДПІ направлені на фактичну перевірку з 30.11.2016 року тривалістю 5 робочих днів.

30.11.2016 року посадовими особами Галицької ОДПІ складено акт № 176/13-04-40-00/НОМЕР_1 відмови від підпису у направленні на перевірку, відповідно до якого Фізична особа-підприємець ОСОБА_3 30.11.2016 року, ознайомившись з направленнями № 756 та № 757 від 30.11.2016 року та наказом № 701 від 30.11.2016 року відмовився від підпису у направленні на перевірку, чим порушено вимоги ст. 81 Податкового кодексу України. Крім того, 30.11.2016 року посадовими особами Галицької ОДПІ складено акт № 177/13-04-40-00/НОМЕР_1 не допуску до проведення фактичної перевірки, відповідно до якого Фізична особа-підприємець ОСОБА_3 30.11.2016 року, ознайомившись з направленнями № 756 та № 757 від 30.11.2016 року та наказом № 701 від 30.11.2016 року не допустив до проведення фактичної перевірки, чим порушено вимоги ст. 20 та ст. 81 Податкового кодексу України.

06.12.2016 року посадовими особами Галицької ОДПІ складено акт № 180/13-04-40-00/НОМЕР_1 відмови від підпису у направленні на перевірку, відповідно до якого Фізична особа-підприємець ОСОБА_3 06.12.2016 року, ознайомившись з направленнями № 756 та № 757 від 30.11.2016 року та наказом № 701 від 30.11.2016 року відмовився від підпису у направленні на перевірку, чим порушено вимоги ст. 81 Податкового кодексу України. Крім того, 06.12.2016 року посадовими особами Галицької ОДПІ складено акт № 181/13-04-40-00/НОМЕР_1 не допуску до проведення фактичної перевірки, відповідно до якого Фізична особа-підприємець ОСОБА_3 06.12.2016 року, ознайомившись з направленнями № 756 та № 757 від 30.11.2016 року та наказом № 701 від 30.11.2016 року не допустив до проведення фактичної перевірки, чим порушено вимоги ст. 20 та ст. 81 Податкового кодексу України.

08.12.2016 року о 10 год. 00 хв. начальником Галицької ОДПІ на підставі звернення про застосування адміністративного арешту майна платника податків № 35/40-00 від 07.12.2016 року прийнято рішення про застосування адміністративного арешту майна платника податків № 15716, яким застосовано адміністративний арешт майна платника податків Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Надаючи правову оцінку правовідносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до п. 20.1.4 ст. 20 Податкового кодексу України (далі - ПК України) органи державної податкової служби мають право проводити перевірки платників податків (крім Національного банку України) в порядку, встановленому цим Кодексом.

Статтею 80 ПК України врегульовано порядок проведення фактичних перевірок.

Зокрема, фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, копія якого вручається платнику податків або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції, під розписку до початку проведення такої перевірки, у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації про порушення вимог законодавства в частині виробництва, обліку, зберігання та транспортування спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів та цільового використання спирту платниками податків, а також здійснення функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, пального.

Допуск посадових осіб контролюючих органі до проведення фактичної перевірки здійснюється згідно із статтею 81 цього Кодексу.

Фактична перевірка проводиться двома і більше посадовими особами контролюючого органу у присутності посадових осіб суб'єкта господарювання або його представника та/або особи, що фактично здійснює розрахункові операції.

Відповідно до ст. 81 ПК України посадові особи контролюючого органу мають право приступити до проведення документальної виїзної перевірки, фактичної перевірки за наявності підстав для їх проведення, визначених цим Кодексом, та за умови пред'явлення або надіслання у випадках, визначених цим Кодексом, таких документів:

направлення на проведення такої перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, реквізити наказу про проведення відповідної перевірки, найменування та реквізити суб'єкта (прізвище, ім'я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) або об'єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична), підстави, дата початку та тривалість перевірки, посада та прізвище посадової (службової) особи, яка проводитиме перевірку. Направлення на перевірку у такому випадку є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, що скріплений печаткою контролюючого органу;

копії наказу про проведення перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, найменування та реквізити суб'єкта (прізвище, ім'я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) та у разі проведення перевірки в іншому місці - адреса об'єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична перевірка), підстави для проведення перевірки, визначені цим Кодексом, дата початку і тривалість перевірки, період діяльності, який буде перевірятися. Наказ про проведення перевірки є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу та скріплення печаткою контролюючого органу;

службового посвідчення осіб, які зазначені в направленні на проведення перевірки.

Непред'явлення або ненадіслання у випадках, визначених цим Кодексом, платнику податків (його посадовим (службовим) особам або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції) цих документів або пред'явлення зазначених документів, що оформлені з порушенням вимог, встановлених цим пунктом, є підставою для недопущення посадових (службових) осіб контролюючого органу до проведення документальної виїзної або фактичної перевірки.

Відмова платника податків та/або посадових (службових) осіб платника податків (його представників або осіб, які фактично проводять розрахункові операції) від допуску до перевірки на інших підставах, ніж визначені в абзаці п'ятому цього пункту, не дозволяється.

При пред'явленні направлення платнику податків та/або посадовим (службовим) особам платника податків (його представникам або особам, які фактично проводять розрахункові операції) такі особи розписуються у направленні із зазначенням свого прізвища, імені, по батькові, посади, дати і часу ознайомлення.

У разі відмови платника податків та/або посадових (службових) осіб платника податків (його представників або осіб, які фактично проводять розрахункові операції) розписатися у направленні на перевірку посадовими (службовими) особами контролюючого органу складається акт, який засвідчує факт відмови. У такому випадку акт про відмову від підпису у направленні на перевірку є підставою для початку проведення такої перевірки.

У разі відмови платника податків та/або посадових (службових) осіб платника податків (його представників або осіб, які фактично проводять розрахункові операції) у допуску посадових (службових) осіб контролюючого органу до проведення перевірки посадовими (службовими) особами контролюючого органу за місцем проведення перевірки, невідкладно складається у двох примірниках акт, що засвідчує факт відмови, із зазначенням заявлених причин відмови, один примірник якого вручається під підпис, відразу після його складання, платнику податків та/або уповноваженій особі платника податків.

У разі відмови платника податків та/або його посадових (службових) осіб (представників або осіб, які фактично проводять розрахункові операції) підписати акт, що засвідчує факт відмови у допуску до проведення перевірки, посадовими (службовими) особами контролюючого органу складається акт, що засвідчує факт відмови в отриманні акта та/або наданні письмових пояснень до нього.

Відповідно до ст. 94 ПК України адміністративний арешт майна платника податків (далі - арешт майна) є винятковим способом забезпечення виконання платником податків його обов'язків, визначених законом.

Арешт майна може бути застосовано, якщо платник податків відмовляється від проведення документальної або фактичної перевірки за наявності законних підстав для її проведення або від допуску посадових осіб контролюючого органу;

Арешт майна полягає у забороні платнику податків вчиняти щодо свого майна, яке підлягає арешту, дії, зазначені у пункті 94.5 цієї статті.

Арешт може бути накладено контролюючим органом на будь-яке майно платника податків, крім майна, на яке не може бути звернено стягнення відповідно до закону, та коштів на рахунку платника податків.

Керівник (його заступник або уповноважена особа) контролюючого органу за наявності однієї з обставин, визначених у пункті 94.2 цієї статті, приймає рішення про застосування арешту майна платника податків, яке надсилається платнику податків з вимогою тимчасово зупинити відчуження його майна; іншим особам, у володінні, розпорядженні або користуванні яких перебуває майно такого платника податків, з вимогою тимчасово зупинити його відчуження.

Пунктом 94.10. статті 94 ПК України передбачено, що арешт на майно може бути накладено рішенням керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, обґрунтованість якого протягом 96 годин має бути перевірена судом.

Зазначений строк не може бути продовжений в адміністративному порядку, у тому числі за рішенням інших державних органів, крім випадків, коли власника майна, на яке накладено арешт, не встановлено (не виявлено). У цих випадках таке майно перебуває під режимом адміністративного арешту протягом строку, визначеного законом для визнання його безхазяйним, або у разі якщо майно є таким, що швидко псується, - протягом граничного строку, визначеного законодавством. Порядок операцій з майном, власника якого не встановлено, визначається законодавством з питань поводження з безхазяйним майном.

Строк, визначений цим пунктом, не включає добові години, що припадають на вихідні та святкові дні.

Судом встановлено, що рішення про застосування адміністративного арешту майна платника податків № 15716, яким застосовано адміністративний арешт майна платника податків Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, прийнято начальником Галицької ОДПІ 08.12.2016 року о 10 год. 00 хв.

В той же час, позивач звернувся до суду з адміністративним позовом про підтвердження обґрунтованості адміністративного арешту майна 27.12.2016 року, тобто зі спливом строку, встановленого п. 94.10. ст. 94 КАС України.

Суд зазначає, що стаття 94 ПК України регламентує строк підтвердження обґрунтованості адміністративного арешту майна в межах 96 годин з моменту прийняття такого рішення та встановлює заборону на його продовження в адміністративному порядку, у тому числі за рішенням інших державних органів.

Крім того, зазначена норма Податкового кодексу України кореспондує з п. 2 ч. 1 ст. 1833 КАС України, відповідно до якого провадження у справах за зверненням органів державної податкової служби при здійсненні ними передбачених законом повноважень здійснюється на підставі подання таких органів щодо підтвердження обґрунтованості адміністративного арешту майна платника податків.

Судом встановлено, що 08.12.2016 року о 14 год. 05 хв. до Львівського окружного адміністративного суду надійшло подання Галицької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Львівській області про підтвердження обґрунтованості адміністративного арешту майна фізичної особи-підприємця ОСОБА_3, в порядку статті 183-3 Кодексу адміністративного судочинства України. Ухвалою суду від 09.12.2016 року вказане подання повернуто заявнику, оскільки останнім не усунуто недоліків подання у строк, встановлений судом.

Суд констатує, що позивач не позбавлений права на звернення до суду з позовом про підтвердження обґрунтованості адміністративного арешту майна, однак таке звернення та прийняття судом рішення за його наслідками можливе виключно в межах строку, встановленого п. 94.10. ст. 94 КАС України.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 5 КАС України, провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Суд враховує також і те, що відповідно до ч. 4 ст. 70 КАС України обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

За таких обставин, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для підтвердження обґрунтованості адміністративного арешту майна у зв'язку зі спливом строку, встановленого п. 94.10. ст. 94 КАС України, а тому у задоволенні адміністративного позову слід відмовити повністю.

Відповідно до положень ст. 94 КАС України судові витрати зі сторін не стягуються.

Керуючись статтями 17-19, 94, 160-163, 167 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до Львівського апеляційного адміністративного суду через Львівський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Львівського апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 КАС України, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Повний текст постанови складено та підписано 24.03.2017 року.

Суддя Клименко О.М.