Справа № 810/1616/16
Суддя: Федорчук А.Б.
Дата ухвалення: 2017-03-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

810/1616/16

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

21 березня 2017 року № 810/1616/16

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Федорчука А.Б., розглянувши в письмовому провадженні адміністративну справу

за позовом Державного підприємства «Макарівське лісове господарство»

до Київської обласної ради

треті особи Київське обласне та по м. Києву управління лісового та мисливського

господарства,

Державна екологічна інспекція у Київській області,

Департамент екології та природних ресурсів Київської обласної державної

адміністрації

про визнання протиправним та скасування рішення

На підставі ч. 6 ст. 128 КАС України, Суд розглядає справу у письмовому провадженні.

ВСТАНОВИВ:

Позивач, в особі Державного підприємства «Макарівське лісове господарство» (надалі - Позивач), звернувся до Окружного адміністративного суду м. Києва з адміністративним позовом до Київської обласної ради (надалі – Відповідач), треті особи Київське обласне та по м. Києву управління лісового та мисливського господарства (надалі – третя особа 1), Державна екологічна інспекція у Київській області (надалі – третя особа 2), Департамент екології та природних ресурсів Київської обласної державної адміністрації (надалі – третя особа 3), в якому просить визнати протиправним та скасувати п.6 рішення Київської обласної ради №093-03-VII від 28.04.2016 року «Про заслуховування інформації Київського обласного та по місту Києву управління лісового та мисливського господарства щодо незаконної вирубки лісів у Київській області».

В обґрунтування позовних вимог Позивач зазначив, що 28 квітня 2016 року Київська обласна рада прийняла рішення №093-03-VII, яким, серед іншого, заборонила проведення на території Київської області будь-яких вирубок лісів, у тому числі санітарних, вибіркових, поступових, комбінованих, суцільних та інших вирубок на строк до 15 червня 2016 року, що, в свою чергу, порушує права ДП «Макарівське лісове господарство».

Представник Відповідача в судове засідання не з’явився, хоча був належним чином повідомлений про розгляд справи.

В матеріалах справи містяться письмові заперечення на позовну заяву, в яких Відповідач заперечує проти позовних вимог в повному обсязі та зазначає, що на сьогоднішній день змінилися обставини на які посилається Позивач в обґрунтування позовних вимог.

Представники третіх осіб в судове засідання не з’явилися, хоча були належним чином повідомлені про розгляд справи.

В матеріалах справи містяться письмові пояснення надані третьою особою 1, в яких Київське обласне та по м. Києву управління лісового та мисливського господарства підтримав позовні вимоги Позивача в повному обсязі.

У відповідності до частини шостої статті 128 КАС України, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд м. Києва зазначає наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 28 квітня 2016 року Київською обласною радою заслухавши інформацію начальника Київського обласного та по м. Києву управління лісового та мисливського господарства щодо незаконної вирубки лісів у Київській області, та з урахуванням висновків і рекомендацій постійної комісії Київської обласної ради з питань регламенту, депутатської діяльності, законності, правопорядку, взаємодії з правоохоронними органами та запобіганню корупції, з питань екології, природокористування, водних ресурсів, ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС та інших надзвичайних ситуацій, прийнято Рішення №93-03- VII (надалі – Рішення №93-03- VII).

Відповідно до п. 1 п. 2, 4. Рішенні №93-03- VII інформацію начальника Київського обласного та по м. Києву Управлінню лісового та мисливського господарства щодо незаконної вирубки лісів у Київській області взяти до відома. Створити Тимчасову контрольну комісію Київської обласної ради щодо незаконної вирубки лісів у Київській області та перевірки діяльності ДП «СЛП «Київоблагроліс» Затвердити її персональний склад.

В пункті 6 Рішення №93-03-VII, зазначено, що з моменту прийняття даного рішення до 15 червня 2016 року заборонено на території Київської області проведення будь-яких вирубок лісів, у тому числі санітарних, вибіркових, поступових, комбінованих, суцільних та інших вирубок.

Позивач вважає, що рішення Відповідача по забороні вирубці лісів прийнято з перевищенням повноважень, а тому звернувся до Суду з відповідним позовом.

Повно та всебічно дослідивши наявні матеріали справи, а також норми чинного законодавства, Суд прийшов до висновку про необґрунтування позовних вимог, виходячи з наступного.

Правовий статус, систему, засади організації та діяльності місцевого самоврядування в Україні визначено у Законі України «Про місцеве самоврядування в Україні» від 21.05.1997 № 280/97-ВР (надалі – Закон №280/97-ВР).

За визначенням, наведеним у частині 1 статті 2 Закону №280/97-ВР, місцеве самоврядування в Україні - це гарантоване державою право та реальна здатність територіальної громади - жителів села чи добровільного об'єднання у сільську громаду жителів кількох сіл, селища, міста - самостійно або під відповідальність органів та посадових осіб місцевого самоврядування вирішувати питання місцевого значення в межах Конституції і законів України.

Відповідно до 2 статті 10 Закону №280/97-ВР органами місцевого самоврядування, що представляють спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ, міст, у межах повноважень, визначених Конституцією України, цим та іншими законами, а також повноважень, переданих їм сільськими, селищними, міськими радами є обласні та районні ради.

Перелік питань, вирішення яких належить до компетенції районних і обласних рад визначено у частині 1 статті 43 Закону №280/97-ВР, у якій не передбачено повноважень обласної ради щодо встановлення заборони на проведення вирубок лісів на території відповідної громади.

Разом з цим, частиною 2 статті 43 Закону №280/97-ВР передбачено, що наведений у частині першій статті 43 Закону №280/97-ВР перелік питань не є вичерпним, і що районні й обласні ради можуть розглядати і вирішувати на пленарних засіданнях інші питання, віднесені до їх відання іншими законами.

Так, нормативно правовим актом, який регулює суспільні відносини, які стосуються володіння, користування та розпоряджання лісами, у тому числі визначає повноваження, обласних та районних рад у сфері лісових відносин є Лісовий кодекс України від 21.01.1994 № 3852-XII.

Відповідно до статті 2 Лісового кодексу України об'єктом лісових відносин є лісовий фонд України та окремі лісові ділянки. Суб'єктами лісових відносин є органи державної влади, органи місцевого самоврядування, юридичні особи та громадяни, які діють відповідно до Конституції та законів України.

За змістом статті 25 Лісового кодексу України державне регулювання та управління у сфері лісових відносин покликане забезпечити ефективну охорону, належний захист, раціональне використання та відтворення лісів. Державне регулювання та управління у сфері лісових відносин здійснюється шляхом, зокрема, визначення законом повноважень органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування.

Статтею 30 Лісового кодексу України передбачено, що Верховна Рада Автономної Республіки Крим, обласні, Київська та Севастопольська міські, районні ради у сфері лісових відносин у межах своїх повноважень на відповідній території: 1) забезпечують реалізацію державної політики у сфері лісових відносин; 2) забезпечують виконання загальнодержавних і державних програм з охорони, захисту, використання та відтворення лісів і затверджують регіональні (місцеві) програми з цих питань; 3) передають у власність, надають у постійне користування земельні лісові ділянки на землях спільної власності відповідних територіальних громад, власності територіальних громад міст Києва і Севастополя та припиняють права користування ними; 4) приймають рішення про виділення в установленому порядку для довгострокового тимчасового користування лісами лісових ділянок на землях спільної власності відповідних територіальних громад, власності територіальних громад міст Києва і Севастополя та припиняють права користування ними; 5) погоджують ліміт використання лісових ресурсів при заготівлі другорядних лісових матеріалів та здійсненні побічних лісових користувань; 6) погоджують максимальні норми безоплатного збору дикорослих трав'яних рослин, квітів, ягід, горіхів, грибів тощо; 7) встановлюють порядок використання коштів, що виділяються з відповідного місцевого бюджету на ведення лісового господарства; 8) вирішують інші питання у сфері лісових відносин відповідно до закону.

У відповідності до статті 86 Лісового кодексу України, організація охорони і захисту лісів передбачає здійснення комплексу заходів, спрямованих на збереження лісів від пожеж, незаконних рубок, пошкодження, ослаблення та іншого шкідливого впливу, захист від шкідників і хвороб. Власники лісів і постійні лісокористувачі зобов'язані розробляти та проводити в установлений строк комплекс протипожежних та інших заходів, спрямованих на збереження, охорону та захист лісів. Перелік протипожежних та інших заходів, вимоги щодо складання планів цих заходів визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері лісового господарства, органами місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень. Захист лісів від шкідників і хвороб забезпечується шляхом систематичного спостереження за станом лісів, своєчасного виявлення осередків шкідників і хвороб лісу, здійснення профілактики виникнення таких осередків, їх локалізації і ліквідації. Охорона і захист лісів може здійснюватись із застосуванням авіації. Зона авіаційної охорони і захисту лісів визначається центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері лісового господарства, з урахуванням замовлень власників лісів і постійних лісокористувачів. Забезпечення охорони і захисту лісів покладається на центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері лісового господарства, та органи місцевого самоврядування, власників лісів і постійних лісокористувачів відповідно до цього Кодексу.

З викладеного слідує, що Лісовий кодекс України не відносить до повноважень обласних та районних рад питання щодо надання дозволів на користування лісами або анулювання таких дозволів, як і не передбачає права обласних та районних рад забороняти невизначеному колу осіб здійснювати вирубку лісу на підпорядкованій їм території.

Як вбачається з Рішення №093-03-VII, що спірний пункт Рішення №093-03-VII, яким встановлено заборону на проведення будь-яких вирубок лісу, був прийнятий Відповідачем за результатами заслуховування інформації начальника Київського обласного та по м. Києву управління лісового та мисливського господарства щодо незаконної вирубки лісів у Київській області.

З аналізу вищезазначених норм вбачається, що захист лісів від незаконних вирубок здійснюється у складі комплексу заходів по організації охорони і захисту лісів.

Статтею 94 Лісового кодексу України передбачено, що державний контроль за охороною, захистом, використанням та відтворенням лісів здійснюється Кабінетом Міністрів України, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику із здійснення державного нагляду (контролю) у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері лісового господарства, органами виконавчої влади Автономної Республіки Крим з питань лісового господарства та з питань охорони навколишнього природного середовища, іншими органами виконавчої влади у межах повноважень, визначених законом.

Центральним органом виконавчої влади, який забезпечує реалізацію державної політики із здійснення державного нагляду (контролю) у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів є Державна екологічна інспекція України, правовий статус якої визначено у Положенні, затвердженому Указом Президента України «Про Положення про Державну екологічну інспекцію України» від 13 квітня 2011 року № 454/2011.

Відповідно до вказаного положення Держекоінспекція України відповідно до покладених завдань здійснює державний нагляд (контроль) за додержанням законодавства про охорону, захист, використання та відтворення лісів щодо, зокрема, виконання комплексу необхідних заходів захисту для забезпечення охорони лісів від пожеж, незаконних рубок, шкідників і хвороб, пошкодження внаслідок антропогенного та іншого шкідливого впливу, застосування пестицидів і агрохімікатів у лісовому господарстві й лісах.

Згідно з статтею 29-2 Лісового кодексу України центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику із здійснення державного нагляду (контролю) у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів, у сфері лісових відносин обмежує чи зупиняє (тимчасово) в установленому порядку діяльність підприємств, установ та організацій незалежно від їх підпорядкування та форми власності, якщо вона здійснюється з порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища, вимог дозволів на використання природних ресурсів.

Отже, до компетенції Державної екологічної інспекції України та її територіальних органів віднесено питання щодо захисту лісів від незаконних рубок. При цьому, у разі встановлення таких фактів Держекоінспекція України має право обмежити чи повністю зупинити діяльність відповідних підприємств, установ та організацій, які здійснюють заготівлю лісових ресурсів (вирубку лісу) з порушенням вимог чинного законодавства.

Суд звертає увагу, що саме до компетенції Державної екологічної інспекції України та її територіальних органів віднесено питання щодо захисту лісів від незаконних вирубок.

Відповідача в письмових запереченнях на позовну заяву зазначав, що заборона на проведення вирубки лісів на території Київської області була пов’язана із необхідністю встановлення так званого «сезону тиші» відповідно до Закону України «Про тваринний світ».

Так, у статті 39 Закону України «Про тваринний світ» передбачено, що підприємства, установи, організації і громадяни при здійсненні будь-якої діяльності, що впливає або може вплинути на стан тваринного світу, зобов'язані забезпечувати охорону середовища існування, умов розмноження і шляхів міграції тварин. При цьому зазначені суб’єкти спільно з центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони навколишнього природного середовища, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері лісового та мисливського господарства, органом місцевого самоврядування вживають заходів щодо визначення місць розмноження диких тварин та своєчасно інформують населення про правила поведінки, яких необхідно дотримуватися в таких місцях.

Частиною 5 статті 39 Закону України «Про тваринний світ» встановлено, що у період масового розмноження диких тварин, з 1 квітня до 15 червня, забороняється проведення робіт та заходів, які є джерелом підвищеного шуму та неспокою (пальба, проведення вибухових робіт, феєрверків, санітарних рубок лісу, використання моторних маломірних суден, проведення ралі та інших змагань на транспортних засобах).

З метою практичної реалізації положень частини 5 статті 39 Закону України «Про тваринний світ», Законом України від 9 квітня 2015 року № 322-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо охорони тваринного світу» пункт 24 частини 1 статті 43 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» доповнено, внаслідок чого обласні та районні ради отримали повноваження приймати рішення про оголошення в місцях масового розмноження та вирощування потомства дикими тваринами "сезону тиші" з обмеженням господарської діяльності та добуванням об’єктів тваринного світу.

З змісту Рішення №93-03-VII вбачається, що пунктом 6 спірного Рішення встановлено заборону на проведення вирубки лісів прийнятий за наслідками заслуховування інформації начальника Київського обласного та по м. Києву управління лісового та мисливського господарства щодо незаконної вирубки лісів у Київській області та не була пов’язана із необхідністю встановлення на території Київської області сезону тиші у зв’язку з масовим розмноженням диких тварин.

На користь такого висновку свідчить і те, що поряд з оскаржуваною забороною Київська обласна рада вирішила створити Тимчасову комісію щодо незаконної вирубки лісів у Київській області та перевірки діяльності ДП «СЛП «Київоблагроліс». Крім того, рішення Київської обласної ради від 28 квітня 2016 року №93-03-VII, як і висновки та рекомендації постійної комісії з питань регламенту, депутатської діяльності, законності, правопорядку, взаємодії з правоохоронними органами та запобіганню корупції, не містять посилань на положення статті 39 Закону України «Про тваринний світ» та пункт 24 частини 1 статті 43 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні».

Так званий "сезон тиші" покликаний зменшити або нівелювати вплив людини на нормальну життєдіяльність тварин у період їх розмноження шляхом встановлення заборони на проведення робіт та заходів, які є джерелом підвищеного шуму чи неспокою.

До таких джерел законодавець у згаданій статті 39 Закону України «Про тваринний світ» відносить проведення вибухових робіт, феєрверки, санітарні рубки лісу, використання моторних маломірних суден, проведення ралі та інших змагань на транспортних засобах.

При цьому, наведений перелік є орієнтовним, визначальним при визначені робіт та заходів, проведення яких забороняється у період масового розмноження тварин, є те, що такі роботи (заходи) під час їх виконання (проведення) створюють надмірний шум, або іншим чином впливають або можуть вплинути на спокій тварин. Тобто оголошення сезону тиші має бути спрямованим на заборону проведення будь-яких робіт, які є джерелом підвищеного шуму чи неспокою, а не виключно робіт з вирубки лісу.

Як вбачається зі змісту Рішення №93-03-VII, сезон тиші, як це передбачено у пункті 24 частини 1 статті 43 Закону України «Про місцеве самоврядування в України», Київською обласною радою не оголошувався, проте Відповідачем було лише заборонено проведення вирубки лісу.

Інший аспект реалізації обласною радою повноважень щодо оголошення сезону тиші полягає у тому, що відповідний орган місцевого самоврядування разом з Міністерством охорони навколишнього природного середовища України, Державним агентством лісових ресурсів України зобов’язані вжити заходів щодо визначення місць розмноження диких тварин.

Проте, матеріали справи не містять доказів того, що Відповідачем вживались такі заходи, і що за їх наслідками всю територію Київської області було визнано такою, що є місцем розмноження диких тварин у розумінні положень статті 39 Закону України «Про тваринний світ».

З аналізу матеріалів справи та норм права, Суд приходить до висновку, що запровадження пунктом 6 рішення Київської обласної ради від 28 квітня 2016 року №93-03-VII заборона була покликана зупинити саме незаконну вирубку лісу ДП «СЛП «Київоблагроліс» та іншими суб’єктами господарювання на території Київської області та не була пов’язана із оголошенням сезону тиші у зв’язку з настанням періоду масовим розмноженням диких тварин.

Суд зазначає, що питання безпосереднього контролю за незаконною вирубкою лісу не відноситься до компетенції Київської обласної ради, а заходи реагування, що застосовуються відповідними органами у випадку виявлення фактів незаконної рубки певним суб’єктом господарювання, не передбачають можливості встановлення повної заборони на вирубку лісу невизначеному колу осіб.

З урахуванням викладеного у сукупності, суд погоджується з доводами Позивача, що пункт 6 рішення Київської обласної ради від 28 квітня 2016 року №093-03-VII не відповідає вимогам Закону України «Про місцеве самоврядування в України», Лісовому кодексу України, Закону України «Про тваринний світ» та був прийнятий Відповідачем з перевищенням наданих йому повноважень.

Проте, Суд звертає увагу, що в провадженні Київського окружного адміністративного суду перебувала справа №810/1636/16 за позовом Державного підприємства «Димерське лісове господарство» до Київської обласної ради, в якому, з урахуванням уточнень, просить визнати протиправним та скасувати пункт 6 рішення Київської обласної ради від 28 квітня 2016 року №093-03-VII «Про заслуховування інформації Київського обласного та по місту Києву управління лісового та мисливського господарства щодо незаконної вирубки лісів у Київській області».

Постановою Київського окружного адміністративного суду від 17.06.2016 року у справі №810/1636/16 було задоволено частково позов Державного підприємства «Димерське лісове господарство» та визнано незаконним п.6 рішення Київської обласної ради від 28.04.2016 року №093-03-VII «Про заслуховування інформації Київського обласного та по місту Києву управління лісового та мисливського господарства щодо незаконної вирубки лісів у Київській області».

Крім того, Суд звертає увагу, що згідно з частиною 10 статті 59 Закону №280/97-ВР акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку.

Постановою Київського окружного адміністративного суду від 17.06.2016 року у справі №810/1636/16 встановлено, що Позивачем на розгляд суду заявлені вимоги про визнання протиправним та скасування пункту 6 рішення Київської обласної ради від 28 квітня 2016 року №093-03-VII «Про заслуховування інформації Київського обласного та по місту Києву управління лісового та мисливського господарства щодо незаконної вирубки лісів у Київській області», а тому в даному випадку задоволено позовні вимоги шляхом: визнання незаконним п.6 рішення Київської обласної ради від 28.04.2016 року №093-03-VII «Про заслуховування інформації Київського обласного та по місту Києву управління лісового та мисливського господарства щодо незаконної вирубки лісів у Київській області».

У відповідності до ч. 1 ст. 72 КАС України, обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Таким чином, судовими рішеннями по справі №810/1636/16, яке у відповідності до положень статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України, набрало законної сили, вже визнано незаконним пункт 6 рішення Київської обласної ради від 28 квітня 2016 року №093-03-VII «Про заслуховування інформації Київського обласного та по місту Києву управління лісового та мисливського господарства щодо незаконної вирубки лісів у Київській області», яке є предметом розгляду в адміністративній справі №810/1616/16.

Відтак, фактично заявлений предмет позову станом на момент судового розгляду припинив своє існування (втратив чинність).

Аналогічна правова позиція викладена в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 04.10.2015 у справі №875/36/15 (А/800/34/15).

Враховуючи вищезазначене у сукупності, зокрема, звертаючи увагу на те, що порушення прав та інтересів Позивача оскаржуваним пунктом рішенням усунені шляхом визнання його протиправним судовим рішенням, яке набрало законної сили, Суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог Позивача.

Частиною 1 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

З урахуванням викладеного, Суд приходить до висновків про відмову у задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 69-71, 94, 128, 160-165, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні адміністративного позову відмовити.

Відповідно до статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України постанова набирає законної сили після закінчення строку для її апеляційного оскарження. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України. Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя А.Б. Федорчук