Справа № 825/276/17
Суддя: Соломко І.І.
Дата ухвалення: 2017-03-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 березня 2017 року м. Чернігів Справа № 825/276/17

Чернігівський окружний адміністративний суд

під головуванням судді Соломко І.І.,

за участю секретаря Пархомчука Д.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду справу за адміністративним позовом заступника прокурора Чернігівської області Юшина Ігоря Володимировича, третя особа на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Головне управління Держгеокадастру у Чернігівській області до Чернігівської районної державної адміністрації Чернігівської області, третя особа на строні відповідача - ОСОБА_2 про скасування розпорядження, -

В С Т А Н О В И В:

В провадженні Чернігівського окружного адміністративного суду знаходиться справа за позовом заступника прокурора Чернігівської області Юшина І.В., третя особа на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Головне управління Держгеокадастру у Чернігівській області до Чернігівської районної державної адміністрації Чернігівської області, третя особа на стороні відповідача - ОСОБА_2 про скасування розпорядження Чернігівської районної державної адміністрації від 17.08.2011 № 479.

Свої вимоги прокурор мотивує тим, що розпорядження підлягає скасуванню, оскільки відповідачем не дотримано положення Земельного кодексу України та Закону України «Про фермерське господарство». На сьогоднішній день оскаржуване розпорядження є чинним і не створило для сторін жодних прав та обов'язків, оскільки до цього часу накази про передачу в оренду ОСОБА_2 земельної ділянки не приймались, відповідний договір оренди землі з ним не укладався. Разом з тим, орендна плата за використання вказаної земельної ділянки ОСОБА_2 не сплачується, що свідчить про її нераціональне використання. Наявність нескасованого розпорядження Чернігівської РДА від 17.08.2011 № 479 унеможливлює вирішення питання про надання її у користування іншим особам з метою ефективного та оплатного використання. Порушення інтересів держави полягає у видачі відповідачем розпорядження, яке згідно Закону України «Про місцеві державні адміністрації» на сьогодні є недоцільним, неекономними, неефективними за очікуванням та фактичним результатом. З огляду на те, що Головне управління Держгеокадастру у Чернігівській області, як спеціально уповноважений орган виконавчої влади з питань надання в оренду земельних ділянок, не наділено повноваженнями на звернення з позовами до суду з цих питань, прокурор в інтересах держави звернувся до суду з даним позовом відповідно до вимог ч. 2 ст. 60 Кодексу адміністративного судочинства України, в статусі позивача.

Сторони на судове засідання не з'явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, що підтверджується доказами наявними в матеріалах справи.

Представник позивача надіслав заяву про розгляд справи без його участі, адміністративний позов підтримує повністю.

Представник третьої особи - Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області в судове засідання не з'явився, надіслав клопотання про розгляд справи за його відсутності та зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити (а.с.83).

Представник відповідача надіслав заяву про розгляд справи без його участі. В заяві зазначив про неможливість надати правову оцінку оскаржуваному рішенню, оскільки працівники, які працюють на даний час в Чернігівській райдержадміністрації, не приймали участі у видачі вказаного розпорядження. За таких обставин просить прийняти рішення відповідно до вимог чинного законодавства України (а.с.76).

ОСОБА_2 в судове засідання не з'явився, надіслав заяву про розгляд справи за його відсутності (а.с. 58).

Відповідно до ч. 1 ст. 41 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Розглянувши подані документи і матеріали, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке.

13.07.2011 ОСОБА_2 звернувся до Чернігівської районної державної адміністрації із заявою про надання дозволу на розробку технічної документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду для ведення фермерського господарства на території Жеведської сільської ради Чернігівського району Чернігівської області, орієнтовної площі 100,0 га сіножаті (а.с.16).

За результатами розгляду заяви ОСОБА_2 розпорядженням від 17.08.2011 № 479 «Про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення в оренду земельної ділянки для ведення фермерського господарства» Чернігівською районною державною адміністрацією надано дозвіл ОСОБА_2 на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки сільськогосподарського призначення в оренду строком на 5 років, орієнтовною площею 100,0 га сіножаті за рахунок земель запасу для ведення фермерського господарства на території Жеведської сільської ради Чернігівського району Чернігівської області(а.с.18).

Враховуючи те, що з 2011 року вказана земельна ділянка не була передана в оренду ОСОБА_2, позивач вважає, що оскаржуване розпорядження залишається нереалізованим, порушує інтереси держави та є таким, що підлягає скасуванню.

Перевіряючи обґрунтованість позовних вимог та їх відповідність чинному законодавству, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із ст. 1 Земельного кодексу України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави.

Земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом та прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами (ст. 3 ЗК України).

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про охорону земель» від 19.06.2003 № 962-IV основними принципами державної політики у сфері охорони земель є: забезпечення охорони земель як основного національного багатства Українського народу, пріоритет вимог екологічної безпеки у використанні землі як просторового базису, природного ресурсу і основного засобу виробництва.

Частиною 1 ст. 36 Закону України «Про охорону земель» передбачено, що охорона земель сільськогосподарського призначення забезпечується на основі реалізації комплексу заходів щодо збереження продуктивності сільськогосподарських угідь, підвищення їх екологічної стійкості та родючості ґрунтів, а також обмеження їх вилучення (викупу) для несільськогосподарських потреб.

Відповідно до п. «а» та «ж» ст. 17 Земельного кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) до повноважень місцевих державних адміністрацій у галузі земельних відносин належить розпорядження землями державної власності в межах, визначених цим Кодексом та вирішення інших питань у галузі земельних відносин відповідно до закону.

Відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 13 Закону України «Про місцеві державні адміністрації» від 09.04.1999 № 586-XІV, до відання місцевих державних адміністрацій у межах і формах, визначених Конституцією і законами України, належить вирішення питань: використання землі, природних ресурсів, охорони довкілля.

Положеннями ч. 2 та 3 ст. 123 Земельного кодексу України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) встановлено, що особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності за проектом землеустрою щодо її відведення, звертається з клопотанням про надання дозволу на його розробку до відповідної сільської, селищної, міської, районної, обласної ради, Кабінету Міністрів України, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, місцевої державної адміністрації.

У клопотанні зазначаються орієнтовний розмір земельної ділянки та її цільове призначення. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування та розмір земельної ділянки, письмова згода землекористувача, засвідчена нотаріально (у разі вилучення земельної ділянки).

Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України «Про фермерське господарство» від 19.06.2003 № 973-IV (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), для отримання (придбання) у власність або в оренду земельної ділянки державної власності з метою ведення фермерського господарства громадяни звертаються до відповідної районної державної адміністрації. Для отримання у власність або в оренду земельної ділянки із земель комунальної власності з метою ведення фермерського господарства громадяни звертаються до місцевої ради.

У заяві зазначаються: бажаний розмір і місце розташування ділянки, кількість членів фермерського господарства та наявність у них права на безоплатне одержання земельних ділянок у власність, обґрунтування розмірів земельної ділянки з урахуванням перспектив діяльності фермерського господарства. До заяви додається рішення професійної комісії з питань створення фермерських господарств щодо наявності у громадянина достатнього досвіду роботи у сільському господарстві або необхідної сільськогосподарської кваліфікації.

Таким чином, за змістом наведеного нормативно-правового акта заява громадянина про надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства повинна містити сукупність, передбачених ч.1 ст.7 цього Закону відомостей і обставин. У свою чергу, розглядаючи заяву громадянина по суті, орган виконавчої влади чи місцевого самоврядування, а в разі переданого на судовий розгляд спору - суд, повинен дати оцінку обставинам і відомостям, зазначеним у заяві, перевірити доводи заявника, наведені на обґрунтування розміру земельної ділянки, з урахуванням перспектив діяльності фермерського господарства, в тому числі щодо наявності трудових і матеріальних ресурсів.

За наслідками зазначеної перевірки орган державної виконавчої влади чи орган місцевого самоврядування повинен пересвідчитися в дійсності волевиявлення заявника, наявності в нього бажання створити фермерське господарство та спроможності вести господарство такого типу - виробляти товарну сільськогосподарську продукцію, займатися її переробкою та реалізацією з метою отримання прибутку на земельних ділянках, наданих для ведення фермерського господарства. Натомість відсутність належної перевірки, формальний підхід до вирішення заяви громадянина створює передумови для невиправданого, штучного використання процедури створення фермерського господарства як спрощеного, пільгового порядку одержання іншими приватними суб'єктами в користування земель державної чи комунальної власності поза передбаченою законом обов'язковою процедурою - без проведення земельних торгів.

З огляду на викладене, суд зазначає, що положення ч. 2 та 3 ст. 123 Земельного кодексу України у взаємозв'язку із положеннями ч. 1 ст. 7 Закону України «Про фермерське господарство» в даному випадку необхідно розуміти таким чином, що при наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки відповідний орган виконавчої влади має перевірити відомості та обставини, викладені у заяві зацікавленої особи та подані документи.

Проте докази, що Чернігівська районна державна адміністрація при прийнятті розпорядження від 17.08.2011 № 479 про надання ОСОБА_2 дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення в оренду земельної ділянки сільськогосподарського призначення для ведення фермерського господарства орієнтовною площею 100,0 га сіножаті на території Жеведської сільської ради Чернігівського району Чернігівської області перевірила відомості та обставини, викладені у заяві ОСОБА_2 від 13.07.2011 та документи, додані до вказаної заяви на відповідність вимогам ч. 2 та 3 ст. 123 Земельного кодексу України та ч. 1 ст. 7 Закону України «Про фермерське господарство» відсутні.

Частиною 3 ст. 2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Суд наголошує на тому, що відповідачу як суб'єкту владних повноважень повинні бути відомі вимоги ч. 3 ст. 2 КАС України, на відповідність яким суд оцінює його рішення. Ці вимоги є однаково важливими, ієрархічно не підпорядкованими й відповідають міжнародним, передовсім європейським стандартам щодо діяльності публічної адміністрації. Вони можуть і повинні бути застосовані всіма суб'єктами владних повноважень безпосередньо для попереднього аналізу своїх рішень.

Натомість оскаржуване розпорядження не відповідає критеріям ч. 3 ст. 2 КАС України, оскільки ОСОБА_2 надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки за відсутності необхідних у заяві відомостей та документів, визначених ч. 2 та 3 ст. 123 Земельного кодексу України та ч. 1 ст. 7 Закону України «Про фермерське господарство».

Як зазначає позивач у позовній заяві, розпорядження Чернігівської РДА від 17.08.2011 № 479 суперечить вимогам ч. 3 ст. 43 Закону України «Про місцеві державні адміністрації».

Частиною ч. 3 ст. 43 Закону України «Про місцеві державні адміністрації» передбачено, що розпорядження голови державної адміністрації, що суперечать Конституції України, законам України, рішенням Конституційного Суду України, іншим актам законодавства або є недоцільними, неекономними, неефективними за очікуваними чи фактичними результатами, скасовуються Президентом України, головою місцевої державної адміністрації вищого рівня або в судовому порядку.

Таким чином, скасуванню підлягає розпорядження голови державної адміністрації, що суперечать Конституції України, законам України, рішенням Конституційного Суду України, іншим актам законодавства або є недоцільними, неекономними, неефективними за очікуваними чи фактичними результатами.

Пунктом 11 наказу Генерального прокурора України від 19.01.2017 № 15 «Про основні засади організації роботи в органах прокуратури України» зазначено, що важливі процедурні питання організації та порядку роботи Генеральної прокуратури України і регіональних прокуратур, визначаються регламентами. Керівники структурних підрозділів Генеральної прокуратури України та регіональних прокуратур організовують свою роботу з урахуванням планів роботи, рішень нарад, інших організаційно-розпорядчих документів та управлінських актів (п. 12.4).

Регламентом прокуратури Чернігівської області встановлено, що для визначення невідкладних заходів, спрямованих на підвищення ефективності прокурорсько-слідчої діяльності, за рішенням керівника регіональної прокуратури проводяться апаратні наради.

На апаратній нараді у прокурора Чернігівської області від 14.11.2016 № 94 вирішено вжити заходи щодо вивчення рішень органів державної виконавчої влади про виділення земельних ділянок фермерським господарствам поза конкурсною процедурою.

З цих підстав прокуратурою Чернігівської області зроблено відповідні запити до органів виконавчої влади та отримано відповіді.

Так, в листі Чернігівської районної державної адміністрації від 28.11.2016 № 02-13/2547 зазначено, що розпорядження Чернігівської районної державної адміністрації від 17.08.2011 № 479 є чинним, зміни до нього не вносилися, документація із землеустрою на зазначену земельну ділянку не затверджувалась і договір оренди землі не укладався (а.с. 14).

Згідно інформації Управління Держгеокадастру у Чернігівському районі Чернігівської області (лист від 30.11.2016 № 10-28-99.3-6564/2-16 (а.с.19) за даними Національної кадастрової системи, інформація про присвоєння кадастрового номеру земельній ділянці орієнтовною площею 100,0 га на території Жеведської сільської ради Чернігівського району для передачі ОСОБА_2 відсутня. Проект відведення на вищевказану земельну ділянку в період з жовтня 2013 року по 30.09.2016 в Управлінні не погоджувались, інформація про розроблення відповідних проектів в Управлінні відсутня.

Листом Чернігівської ОДПІ Головного управління ДФС у Чернігівській області від 25.01.2017 № 347/9/25-22-07-23 повідомлено, що сплата орендної плати за землю по Жеведській сільській раді Чернігівського району ОСОБА_2 протягом 2012-2016 років та на час надання відповіді відсутня. Відповідно до облікових даних Чернігівської ОДПІ ОСОБА_2 є засновником чи співзасновником Приватно-орендного підприємства ім. Войкова (а.с. 20).

За інформацією, наданою Головним управлінням Держгеокадастру в Чернігівській області (лист від 30.11.2016 № 10-25-0.3-32067/2-16 (а.с. 21) накази про затвердження технічних документацій, розроблених на підставі розпоряджень Чернігівської районної державної адміністрації та передачу в оренду земельних ділянок для ведення фермерського господарства ОСОБА_2 не приймались.

Жеведська сільська рада листом від 07.12.2016 № 291 повідомила, що орендна плата за землю громадянином ОСОБА_2 до бюджету сільської ради не сплачується (а.с. 24).

З наведених доказів вбачається, що земельна ділянка сільськогосподарського призначення (сіножаті) орієнтовною площею 100,0 га, що розташована на території Жеведської сільської ради на яку розпорядженням Чернігівської районної державної адміністрації від 17.08.2011 № 479 ОСОБА_2 надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення, не використовується за цільовим призначенням упродовж понад 5 років.

Таким чином, суд встановив, що оскаржуване рішення відповідача не відповідає критеріям рішення суб'єкта владних повноважень, в контексті ч.3 ст. 2 КАС України, з боку відповідача не надано докази, які б свідчили, що оскаржуване розпорядження прийнято у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України. В той же час наведені позивачем аргументи та надані докази свідчать, що земельна ділянка, дозвіл на розробку проекту землеустрою якої надано ОСОБА_2, використовується нераціонально, що призводить до погіршення її якості та властивостей в цілому, ставить під загрозу її подальше ефективне використання, забезпечення збереження та відтворення природної цінності.

За таких обставин, суд дійшов висновку про наявність підстав для скасування розпорядження Чернігівської районної державної адміністрації від 17.08.2011 № 479 та задоволення позову.

Судові витрати по справі згідно ч.4 ст.94 КАС України з відповідача не стягуються.

Керуючись статтями 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов задовольнити.

Скасувати розпорядження Чернігівської районної державної адміністрації від 17.08.2011 № 479.

Постанова суду набирає законної сили в порядку статей 167,186 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня отримання її копії.

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення.

Суддя І.І. Соломко