Справа № 478/2373/16-а
Суддя: Турецька І.О.
Дата ухвалення: 2017-03-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
----------------------
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 березня 2017 р.м.ОдесаСправа № 478/2373/16-а

Категорія: 10.2.4 Головуючий в 1 інстанції: Сябренко І.П.

Одеський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

доповідача - судді Турецької І.О.

суддів - Градовського Ю.М., Косцової І.П.

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Казанківського районного суду Миколаївської області від 02 грудня 2016 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в Казанківському районі Миколаївської області про визнання дій щодо відмови в проведенні перерахунку пенсії неправомірними та зобов'язання провести перерахунок пенсії, -

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду першої інстанції з позовом до управління Пенсійного фонду України в Казанківському районі Миколаївської області (далі - УПФУ в Казанківському районі Миколаївської області), в якому просила:

- визнати неправомірною відмову у проведенні перерахунку призначеної пенсії, відповідно до ст. 37-1 Закону України «Про державну службу» від 16 грудня 1993 року № 3723-ХІІ, що була чиною на час призначення пенсії;

- зобов'язати здійснити перерахунок та виплату пенсії починаючи з 01 грудня 2015 року в розмірі 80 % від підвищеної заробітної плати державних службовців, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 09 грудня 2015 року №1013 «Про упорядкування структури заробітної плати, особливості проведення індексації та внесення змін до деяких нормативно-правових актів», на підставі ст. 37-1 Закону України «Про державну службу» від 16 грудня 1993 року № 3723-ХІІ, що була чиною на час призначення пенсії.

В обґрунтування позову зазначено про обов'язок пенсійного органу здійснити перерахунок пенсії відповідно до статті 37-1 Закону України «Про державну службу» від 16 грудня 1993 року № 3723-ХІІ в редакції, яка діяла на час призначення пенсії (2006 рік).

На думку позивача, застосування нового Закону України «Про державну службу» від 10 грудня 2015 року №889-VІІІ та тих обмежень, які були введені п.5 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів щодо пенсійного забезпечення» №213 від 02 березня 2015 року, не буде відповідати принципам верховенства права.

Постановою Казанківського районного суду Миколаївської області від 02 грудня 2016 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, посилаючись на порушення норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову - про задоволення позову.

Суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження, у відповідності до положень п.3 ч.1 ст.197 КАС України, у зв'язку з поданням апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, яке прийняте в порядку скороченого провадження.

З'ясувавши обставини справи, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню на наступних підставах.

Так, судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що з лютого 2006 року позивач перебуває на обліку в УПФУ в Казанківському районі Миколаївської області та отримує пенсію за віком в порядку та на умовах, передбачених статтею 37 Закону України «Про державну службу» від 16 грудня 1993 року № 3723-ХІІ, який діяв на момент призначення пенсії.

Пенсія була призначена в розмірі 80 відсотків від суми її заробітної плати, з якої були сплачені страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування.

17 жовтня 2016 року ОСОБА_1, відповідно до ст.37-1 Закону України «Про державну службу» від 16 грудня 1993 року № 3723-ХІІ, звернулася до відповідача із заявою про перерахунок пенсії з підстав зростання заробітної плати працюючих державних службовців, згідно з постановою Кабінету Міністрів України «Про упорядкування структури заробітної плати, особливості проведення індексації та внесення змін до деяких нормативно-правових актів» від 09 грудня 2015 року № 1013.

Листом УПФУ в Казанківському районі Миколаївської області від 26 жовтня 2016 року № 8-П-10 позивачу відмовлено у перерахунку пенсії. Мотиви даної відмови полягали в тому, що відповідно до п.5 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів щодо пенсійного забезпечення» №213 від 02 березня 2015 року, норми щодо пенсійного забезпечення осіб яким призначено пенсію відповідно до Закону України «Про державну службу» від 16 грудня 1993 року № 3723-ХІІ втратили чинність.

Тому, як зазначило УПФУ в Казанківському районі Миколаївської області, з 01 червня 2015 року в порядку та на умовах, визначених вказаним Законом України «Про державну службу» від 16 грудня 1993 року № 3723-ХІІ пенсії не перераховуються.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції погодився з доводами відповідача та зазначив, що ст. 37-1 Закону України «Про державну службу» від 16 грудня 1993 року № 3723-ХІІ, згідно якої позивач просить перерахувати пенсію, з 01 червня 2015 року втратила чинність, а новим Законом України «Про державну службу» не передбачено проведення перерахунку пенсії.

Згідно з вимогами ст. 159 КАС України, судове рішення повинно бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що правова позиція суду першої інстанції, яка викладена у судовому рішенні, відповідає вимогам ст.159 КАС України, виходячи з наступного.

Згідно з ч. 1 ст. 37-1 Закону України «Про державну службу» від 16 грудня 1993 року № 3723-ХІІ, у редакції, чинній на час призначення пенсії позивачу, у разі підвищення розміру заробітної плати працюючим державним службовцям, а також у зв'язку із набуттям особою права на пенсійне забезпечення державного службовця за цим Законом відповідно здійснюється перерахунок раніше призначених пенсій.

Законом України «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» від 28 грудня 2014 року №76-VIIІ, який набрав чинності з 01 січня 2015 року, внесено зміни до вказаної статті 37-1 Закону України «Про державну службу» від 16 грудня 1993 року № 3723-ХІІ і її викладено у такій редакції:

«Умови та порядок перерахунку призначених пенсій державним службовцям визначаються Кабінетом Міністрів України».

Однак, пунктом 5 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів щодо пенсійного забезпечення» №213 від 02 березня 2015 року, який набрав чинності 01 квітня 2015 року, було передбачено, що у разі неприйняття до 01 червня 2015 року Закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 01 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються, зокрема, відповідно до Закону України «Про державну службу» від 16 грудня 1993 року № 3723-ХІІ.

З 01 травня 2016 року набув чинності новий Закон України «Про державну службу» № 889-VIII, згідно ст. 90 якого пенсійне забезпечення державних службовців здійснюється відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Закон України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» не містить такої підстави для перерахунку пенсії, як підвищення розміру заробітної плати працюючим державним службовцям.

За таких обставин справи, аналіз викладених правових норм дає підстави суду апеляційної інстанції зробити висновок, що оскільки ОСОБА_1 звернулася у жовтні 2016 року до УПФУ в Казанківському районі Миколаївської області із заявою про перерахунок пенсії з 01 грудня 2015 року (тобто, спірні правовідносини виникли після набуття чинності новим Законом України «Про державну службу» № 889-VIII та під час дії Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів щодо пенсійного забезпечення» №213 від 02 березня 2015 року) підстави для задоволення даного адміністративного позову - відсутні.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 вказує на те, що п.5 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів щодо пенсійного забезпечення» №213 від 02 березня 2015 року стосується призначення, а не перерахунку вже призначених пенсій, а тому вона має право на перерахунок пенсії з 01 грудня 2015 року.

Окрім того, на думку апелянта, у зв'язку з прийняттям Кабінетом Міністрів України постанови від 09 грудня 2015 року № 1013 «Про упорядкування структури заробітної плати, особливості проведення індексації та внесення змін до деяких нормативно-правових актів» вона має право на перерахунок пенсії у зв'язку зі збільшенням заробітної плати працюючого державного службовця.

Проте, колегія суддів акцентує увагу, що даною постановою Кабінету Міністрів України №1013 норми і положення, які встановлювали порядок і умови перерахунку пенсії були виключені.

Право на пенсію позивач реалізувала в 2006 році та нарахування її пенсії здійснювалося у розмірах, встановлених статтею 37 Закону України «Про державну службу» від 16 грудня 1993 року № 3723-ХІІ, в редакції чинній на час її призначення.

Діючий Закон №889 взагалі не містить окремого порядку перерахунку пенсій державним службовцям. Стаття 90 цього Закону передбачає, що пенсійне забезпечення державних службовців здійснюється відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року №1058-ІV (далі - Закон №1058).

Таким чином, пенсії, призначені згідно із Законом України «Про державну службу» від 16 грудня 1993 року № 3723-ХІІ, перераховуються у відповідності до вимог Закону №1058, а саме, тільки у випадку, якщо складові пенсійної виплати (надбавки, підвищення, доплати тощо) визначаються залежно від розміру прожиткового мінімуму.

Враховуючи викладені норми законодавства, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вирішуючи справу по суті дійшов законного та обґрунтованого висновку щодо правомірності дій відповідача, оскільки останній діяв у відповідності до ст.19 Конституції України та на законних підставах відмовив у перерахунку пенсії, так як на час звернення за таким перерахунком положення статті 37-1 Закону України «Про державну службу» від 16 грудня 1993 року № 3723-ХІІ втратили чинність, тому у суб'єкта владних повноважень відсутні підстави для їх застосування.

Під час вирішення даного спору судом апеляційної інстанції також була врахована й правова позиція Європейського суду з прав людини, яка викладена в ухвалі «Великода проти України» від 03 червня 2014 року, в якій Суд зазначив, що законодавчі норми можуть змінюватися, передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Зміна механізму нарахування певних видів соціальних виплат та допомоги є конституційно допустимою до тих меж, за якими ставиться під сумнів сама сутність змісту права на соціальний захист.

Крім того, у зазначеному рішенні Європейський суд став на бік держави України та, між іншим, наголосив на складній економічній ситуації в країні, а також на необхідності пошуку саме державою Україна додаткових інструментів її подолання шляхом раціонального використання бюджетних коштів та необхідності збереження «справедливого балансу» між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами щодо захисту прав і свобод окремої особи.

Також, суд апеляційної інстанції зауважує, що посилання апелянта на звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод є безпідставним, оскільки відмова відповідача у такому перерахунку пенсії не призвела до зменшення розміру пенсії державного службовця, яку позивач отримувала до цього, і не є звуженням обсягу вже набутих нею прав та/або позбавленням її права на соціальний захист.

Оскільки усі обставини, що входять до предмета доказування у справі, встановлені судом першої інстанції на підставі повного та всебічного дослідження наявних у справі доказів, які відповідають ознакам належності та допустимості, цим обставинам надана правильна юридична оцінка, то підстав для скасування оскаржуваного судового рішення не вбачається.

Відповідно до вимог ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ч.10 ст.183-2 КАС України, у разі оскарження в апеляційному порядку постанови, прийнятої у скороченому провадженні, судове рішення апеляційної інстанції по такій справі є остаточним і оскарженню не підлягає.

Отже, у зв'язку з оскарженням рішення суду першої інстанції, яке прийняте у скороченому провадженні, дана ухвала апеляційного суду є остаточною та оскарженню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 183-2, 195, 197, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Постанову Казанківського районного суду Миколаївської області від 02 грудня 2016 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в Казанківському районі Миколаївської області про визнання дій щодо відмови в проведенні перерахунку пенсії неправомірними та зобов'язання провести перерахунок пенсії - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду є остаточною та оскарженню не підлягає.

Доповідач - суддя І.О.Турецька

суддя Ю.М. Градовський

суддя І.П. Косцова