Справа № 819/264/17
Суддя: Білоус І.О.
Дата ухвалення: 2017-03-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 819/264/17

20 березня 2017 р.м.Тернопіль

Тернопільський окружний адміністративний суд, в складі:

головуючого судді Білоус І.О.

при секретарі судового засідання Риндюк В.Т.

за участю представників сторін: позивача - ОСОБА_1, відповідача - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Тернополі адміністративну справу за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 до Чортківської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Тернопільській області про визнання протиправною та скасування вимоги, -

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_3 (далі ФОП ОСОБА_3, позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до Чортківської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Тернопільській області (далі Чортківська ОДПІ, відповідач), в якому просить визнати протиправною та скасувати вимогу від 08.02.2017 р. № Ф-30-17 про сплату єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування в сумі 11204,77 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідачем всупереч вимогам чинного законодавства нараховано ФОП ОСОБА_3 борг (недоїмку) зі сплати єдиного внеску, оскільки позивач здійснює підприємницьку діяльність на спрощеній системі оподаткування та є пенсіонером за вислугу років і звільнений від сплати єдиного внеску в силу положень статті 4 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування". А відтак, дії Чортківської ОДПІ щодо зобов'язання позивача сплатити єдиний соціальний внесок є протиправними, а вимога щодо сплати заборгованості незаконною та такою, що підлягає скасуванню.

У судовому засіданні представник позивача адміністративний позов підтримала з підстав, викладених у позовній заяві, та наголосила, що ФОП ОСОБА_3, перебуваючи пенсіонером за вислугу років, може бути платником єдиного внеску виключно за умови його добровільної участі у системі загальнообовязкового державного соціального страхування. Вважає, що Чортківська ОДПІ неправомірно та безпідставно звужує коло осіб, які звільняються від сплати єдиного внеску, чим порушує приписи Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування".

Представник відповідача в судовому засіданні адміністративний позов не визнала та просила відмовити в задоволенні адміністративного позову в повному обсязі з огляду на те, що станом на день формування вимоги згідно даних особового рахунку ФОП ОСОБА_3 по єдиному внеску платнику нараховано 11204,77 грн. Дана сума у добровільному порядку не сплачена у звязку з чим контролюючим органом правомірно сформовано та направлено платнику оскаржену вимогу. ФОП ОСОБА_3, якому призначено пенсію за вислугу років і який обрав спрощену систему оподаткування, не звільняється від сплати єдиного внеску на підставі частини четвертої статті 4 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування". За таких підстав, зазначає про безпідставність та необґрунтованість позовних вимог.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується адміністративний позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду і вирішення справи по суті, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування норм матеріального та процесуального права, суд при постановленні рішення виходить з наступних підстав і мотивів.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_3 зареєстрований як субєкт підприємницької діяльності фізична особа-підприємець, перебуває на обліку в Чортківській ОДПІ як платників податків із застосуванням спрощеної системи оподаткування платника податку 3 групи, про що свідчить копія витягу з реєстру платників єдиного податку від 08.09.2015 р. № 438 (а. с. 6).

Водночас, ОСОБА_3 являється пенсіонером, пенсія призначена за вислугу строків служби (за вислугою років), що підтверджується пенсійним посвідченням серії П № 139619 від 25.10.2002 р. (а. с. 9).

Станом на 31.01.2017 р. за даними картки особового рахунку ОСОБА_3 по єдиному внеску платнику нараховано 11204,77 грн., в тому числі: за 4 квартал 2014 р. 845,30 грн. (термін сплати 20.10.2014 р.), за 1 квартал 2015 р. 1267,95 грн. (термін сплати 20.01.2015 р.), за 2 квартал 2015 р. 1267,95 грн. (термін сплати 20.04.2015 р.), за 3 квартал 2015 р. 1267,95 грн. (термін сплати 20.07.2015 р.), за 4 квартал 2015 р. 1323,47 грн. (термін сплати 19.10.2015 р.), за 1 квартал 2016 р. 1434,51 грн. (термін сплати 19.01.2016 р.), за 2 квартал 2016 р. 909,48грн. (термін сплати 19.04.2016 р.), за 3 квартал 2016 р. 941,16 грн. (термін сплати 19.0.2016 р.), за 4 квартал 2016 р. 957,00 грн. (термін сплати 19.10.2016 р.), за 1 квартал 2017 р. 990,00 грн. (термін сплати 19.01.2017 р.), (а. с. 19).

Чортківською ОДПІ, на підставі даних картки особового рахунку платника, сформовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 08.02.2017 р. № Ф-30-17 в сумі 11204,77 грн. (а. с. 5)

Не погоджуючись із вказано вимогою, позивач звернувся з даним позовом до суду.

До спірних правовідносин суд застосовує наступні правові норми.

Спеціальним законом, який визначає правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку, є Закон України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" № 2464-VI від 08.07.2010 (далі Закон № 2464-VI, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 1 Закону № 2464-VI єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов'язкового державного соціального страхування в обов'язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Згідно пункту 4 частини першої статті 4 Закону № 2464-VI платниками єдиного внеску є фізичні особи-підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування, та члени сімей цих осіб, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності.

Відповідно до пункту 1 частини 2 статті 6 Закону № 2464-VI платник єдиного внеску зобов'язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

Згідно з частиною восьмою статті 9 Закону №2 464-VI платники єдиного внеску, зазначені у пункті 4 частини першої статті 4 цього Закону, зобов'язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний рік, до 10 лютого наступного року, крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування, які сплачують єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок.

Частиною четвертою статті 25 Закону № 2464-VI визначено, що орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату.

Вимога про сплату недоїмки є виконавчим документом.

Платник єдиного внеску зобов'язаний протягом десяти календарних днів з дня надходження вимоги про сплату недоїмки сплатити суми недоїмки та штрафів разом з нарахованою пенею.

Аналіз наведених вище положень Закону № 2464-VI зумовлює висновок, що за загальним правилом платники єдиного внеску зобов'язані своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

Як встановлено судом, позивач ОСОБА_3 має статус фізичної особи-підприємця та знаходиться на спрощеній системі оподаткування, сплачує єдиний податок по групі 3.

Так, на підставі даних картки особового рахунку платника, відповідачем ОСОБА_4 ОДПІ сформовано та направлено вимогу від 08.02.2017 р. № Ф-30-17 щодо оплати заборгованості зі сплати єдиного внеску в сумі 11204,77 грн., що виникла станом на 31.01.2017 р.

З приводу твердження позивача, що фізичні особи-підприємці, яким призначено пенсію за вислугу років і які обрали спрощену систему оподаткування, звільняються від сплати за себе єдиного внеску на підставі частини четвертої статті 4 Закону № 2464-VI суд вважає за необхідне зазначити наступне.

З матеріалів справи слідує, і це не оспорюється сторонами, позивач являється пенсіонером та отримує пенсію за вислугою років, що підтверджується пенсійним посвідченням серії П № 139619 від 25.10.2002 р.

За приписами частини четвертої статті 4 Закону 2464-VI особи, зазначені у пункті 4 частини першої цієї статті, звільняються від сплати за себе єдиного внеску, якщо вони є пенсіонерами за віком або інвалідами та отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу. Такі особи можуть бути платниками єдиного внеску виключно за умови їх добровільної участі у системі загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Аналізуючи цю норму права, суд виходить з її буквального змісту, оскільки наведене регулювання не має очевидної алогічності, суперечності, двозначності.

Отже, право не сплачувати єдиний внесок поширюється лише на осіб, прямо перерахованих в аналізованій нормі пенсіонерів за віком або інвалідів, які отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу. Це право не поширюється на пенсіонерів за вислугою років, у тому числі на тих, які досягли пенсійного віку для пенсії за віком.

Пенсія за віком є одним із видів пенсійного страхування, яке здійснюється за рахунок коштів, що надходять від сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування до відповідних страхових фондів і не зараховуються до Державного бюджету України. Саме з цих фондів покриваються витрати на медичні профілактично-реабілітаційні заходи, допомогу на поховання пенсіонерів за віком тощо.

На відміну від пенсій за віком, правила призначення пенсій за вислугу років регламентуються Законом України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" № 2262-XII від 09.04.1992 р. (далі Закон № 2262-XII).

Статтею 8 Закону № 2262-XII передбачено, що виплата пенсій, у тому числі додаткових пенсій, доплат, надбавок та підвищень до них, компенсаційних виплат, встановлених законодавством, звільненим із служби військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, та членам їх сімей забезпечується за рахунок коштів Державного бюджету України.

За змістом статті 7 Закону № 2262-XII військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, які одночасно мають право на різні державні пенсії, призначається одна пенсія за їх вибором.

Таким чином, зазначеним Законом фактично визнається той факт, що пенсії, передбачені Законом України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" № 1058-IV від 09.07.2003 р. та Законом № 2262-XII, є різними державними пенсіями. Відмінність зумовлена юридичними та фактичними підставами призначення цих видів пенсій та джерелами фінансування.

Отже, на підставі аналізу зазначених норм права суд приходить до висновку, що положення частини четвертої статті 4 Закону № 2464-VI не поширюються на осіб, які отримують пенсію за вислугу років, призначену відповідно до Закону № 2262-XII, незважаючи на можливе досягнення ними загального пенсійного віку, необхідного для призначення пенсії за віком.

Аналогічна правова позиція неодноразово висловлювалась Верховним Судом України, зокрема, у постановах від 15.04.2014 р., 22.04.2014 р., 10.03.2015 р., 17.03.2015 р., (справи № 21-59а14, № 21-75а14, № 21-56а15, № 21-95а15 відповідно), яка в силу статті 244-2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) має враховуватись судом при застосуванні таких норм права.

В звязку з цим, оскільки ФОП ОСОБА_3 отримує пенсію за вислугу років, то він не звільнений від сплати за себе єдиного внеску на підставі частини четвертої статті 4 Закону № 2464-VI, а відтак, доводи позивача на правомірність оскарженої вимоги не впливають та висновків суду не спростовують.

Частиною третьою статті 2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до частин першої, другої статті 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

З урахуванням наведеного, враховуючи встановлені судом обставини справи, досліджені в судовому засіданні докази, норми законодавства України, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача є необґрунтованими, доказів, які б спростовували правомірність дій відповідача позивачем не представлено, а відтак суд приходить до переконання, що в задоволенні позову слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 94, 158-167 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. У задоволенні адміністративного позову відмовити.

Постанова суду може бути оскаржена до Львівського апеляційного адміністративного суду через Тернопільський окружний адміністративний суд в порядку і строки, передбачені ст. 186 Кодексу адміністративного судочинства України та набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст постанови виготовлено 22.03.2017 р.

Головуючий суддя Білоус І.О.

копія вірна

Суддя Білоус І.О.