Справа № 520/14823/16-а
Суддя: Осіпов Ю.В.
Дата ухвалення: 2017-03-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
----------------------
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 березня 2017 р.м.ОдесаСправа № 520/14823/16-а

Категорія: 10.3.4 Головуючий в 1 інстанції: Васильків О.В.

Одеський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді - Осіпова Ю.В.,

суддів - Золотнікова О.С., Скрипченка В.О.,

при секретарі Нєхожиній О.О.,

за участю представника відповідача Пужакової Є.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі апеляційну скаргу Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради на постанову Київського районного суду м. Одеси від 27 січня 2017 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

22.11.2016 року ОСОБА_2 звернувся до Київського районного суду м. Одеси із адміністративним позовом до Департаменту праці та соціальної політики ОМР в якому просив суд:

- визнати протиправними дії Департаменту праці та соціальної політики ОМР щодо відмови у виплаті йому недоплаченої разової щорічної грошової допомоги до 5 травня за 2014, 2015 і 2016 роки;

- стягнути з відповідача на його користь недосплачену йому щорічну до 5 травня разову грошову допомогу: за 2014 рік - 5342 грн.; за 2015 рік - 5177 грн.; за 2016 рік - 6440 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідачем протиправно та без законних підстав не було виплачено у повному розмірі грошові допомоги до 5 травня за останні 3 роки, оскільки, відповідно до чинного на момент виникнення правовідносин, він мав пільги у більшому розмірі.

Постановою Київського районного суду м.Одеси від 27 січня 2017 року адміністративний позов ОСОБА_2 задоволено повністю. Визнано неправомірними дії Департаменту праці та соціальної політики ОМР щодо відмови ОСОБА_2 у виплаті недоплаченої разової щорічної грошової допомоги до 5 травня за 2014 рік, 2015 рік і 2016 рік. Стягнуто з Департаменту праці та соціальної політики ОМР на користь ОСОБА_2 недоплачену щорічну до 05 травня грошову допомогу у розмірі за 2014 рік - 5342 грн., за 2015 рік - 5117 грн., за 2016 рік - 6440 грн.

Не погоджуючись з вищезазначеною постановою суду 1-ї інстанції, представник Департаменту праці та соціальної політики ОМР 02.02.2017 року подав апеляційну скаргу, в якій зазначив, що судом, при винесенні оскаржуваної постанови, не було звернуто уваги на факт пропуску позивачем встановленого ст.99 КАС України строку, а також порушено норми матеріального і процесуального права, просив скасувати постанову Київського районного суду м. Одеси від 27.01.2017 року та прийняти нову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні суду апеляційної інстанції апеляційну скаргу підтримала та наполягала на її задоволенні.

Позивач, в свою чергу, будучи своєчасно та належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання суду 2-ї інстанції з невідомих причин не прибув, надіславши при цьому по пошті свої письмові заперечення на апеляційну скаргу.

Заслухавши суддю - доповідача, виступ представника відповідача та перевіривши матеріали справи і доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про наявність усіх належних підстав для її часткового задоволення.

Судом першої інстанції встановлені наступні обставини справи.

Позивач - ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, є інвалідом 2 групи та має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни, інвалідів війни.

Відповідачем на рахунок позивача у якості разової щорічної грошової допомоги до 05 травня було перераховано кошти у розмірі: за 2014 році - 2250 грн., за 2015 році - 2475 грн., та за 2016 році - 2600 грн. Факт перерахування цих коштів на п/картку позивача в якості разової щорічної грошової допомоги до 05 травня саме у такому розмірі сторонами не оспорювався.

Отримавши на початку травня 2016 року разову щорічну грошову допомогу до 05 травня за 2016 рік в неповній сумі - 2600 грн., позивач 24.05.2016р., 17.07.2016р. і 05.10.2016р. звертався до Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради із заявами та скаргами, в яких просив виплатити йому кошти у якості разової щорічної грошової допомоги до 05 травня за 2014-2016 рр. у розмірі, передбаченому Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Однак, 10.06.2016р., 02.07.2016р. та 26.10.2016 року Департамент праці та соціальної політики ОМР своїми листами фактично відмовив позивачу у такому перерахунку розміру щорічної разової грошової допомоги до 5 травня за 2014-2016 рр. та виплаті недосплачених сум за ці роки.

Не погоджуюсь з такою відмовою відповідача та будучі незадоволеним розміром виплаченої грошової допомоги, позивач звернувся до суду із даним позовом.

Вирішуючи справу по суті та повністю задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з обґрунтованості та доведеності позовних вимог, а також відповідно, з неправомірності дій та рішень відповідача.

Однак, колегія суддів апеляційного суду, уважно дослідивши матеріали справи та наявні в них докази, не може погодитися з такими висновками суду 1-ї інстанції, з огляду на наступне.

Частиною 2 ст.19 Конституції України та ст.24 Закону України «Про місцеве самоврядування» встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Так, згідно з Законом України №3551-XII та Прикінцевими положеннями Закону №719-VII, Кабінет Міністрів України мав право регулювати порядок та розміри соціальних виплат та допомоги на час виникнення спірних правовідносин.

Тобто, відповідач виходив з того, що відповідно до статті 12 Закону №3551-XII, щорічно до 5 травня учасникам бойових дій виплачується разова грошова допомога у розмірі, який визначається Кабінетом Міністрів України в межах бюджетних призначень, встановлених законом про Державний бюджет України.

Проте, таку редакцію цієї норми, викладену в Законі України від 28.12.2007р. №107-VI «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України», Рішенням Конституційного Суду України від 22.05.2008р. №10-рп/2008 було визнано такою, що не відповідає Конституції України і вона втратила чинність з дня ухвалення цього Рішення.

Таким чином, на час виникнення спірних відносин діяла редакція ч.5 статті 12 Закону №3551-XII, згідно з якою, щорічно до 5 травня учасникам бойових дій виплачується разова грошова допомога у розмірі 5 (п'яти) мінімальних пенсій за віком.

Водночас, Кабінет Міністрів України в своїй Постанові №102 встановив, що у 2014 році виплата разової грошової допомоги до 5 травня, передбаченої Законом №3551-XII, учасникам бойових дій здійснюється у розмірі 795 грн. (пункт 1), тобто у розмірі меншому, ніж це передбачено частиною 5 статті 12 цього Закону.

Пунктом 67 Прикінцевих положень Закону №719-VII установлено, що норми і положення, зокрема, ст.ст.12-16 Закону №3551-XII застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів, бюджету Пенсійного фонду України та бюджетів інших фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування на 2014 рік.

В подальшому, Прикінцеві положення Закону України №719-VII було доповнено пунктом 67 згідно із Законом України від 31.07.2014р. №1622-VII «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2014 рік», який набрав чинності з 03 серпня 2014 року.

Отже, на час виплати позивачу у квітні-травні 2014 року щорічної разової грошової допомоги до 5 травня одночасно діяли і Закон №3551-XII, і Постанова КМУ №102.

За загальновизнаним принципом права, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у ч.1 ст.58 Конституції України.

Керуючись принципом законності та виходячи із визначених у ч.4 ст.9 КАС України загальних засад пріоритетності законів над підзаконними актами, для визначення розміру разової грошової допомоги учасникам бойових дій у 2014 році слід застосовувати не Постанову КМУ №102, а саме Закон №3551-XII, який має вищу юридичну силу.

Отже, за таких обставин, колегія суддів дійшла висновку, що правовідносини щодо виплати разової грошової допомоги учасникам бойових дій у 2014 році були врегульовані Законом №3551-XII, частина 5 статті 12 якого, в свою чергу, передбачає виплату цієї допомоги у розмірі 5 (п'яти) мінімальних пенсій за віком. Застосування ж відповідачем до зазначених правовідносин положень Закону №719-VII у редакції, яка на момент здійснення виплат прийнята не була, та Постанови КМУ №102 від 16.04.2014р., яка суперечить Закону №3551-XII, є помилковим.

При цьому, одночасно необхідно звернути увагу на те, що аналогічну правову позицію з цього спірного питання неодноразово висловлював Верховний суд України, зокрема, в своїй постанові від 10.02.2016р. у справі №21-6508а15.

Таким чином, висновок суду 1-ї інстанції про неправомірність дій відповідача щодо виплати позивачу грошової допомоги за 2014 рік в сумі 2250 грн. не ґрунтується на правильному застосуванні норм матеріального права.

Що ж стосується інших позовних вимог щодо визнання протиправними дій Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради та стягнення з відповідача недосплаченої разової щорічної грошової допомоги до 05 травня за 2015 рік в сумі 5177 грн. та за 2016 рік - 6440 грн., то з цього приводу судова колегія вважає за необхідне зазначити наступне.

Так, пунктом 63 Закону України «Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин» від 28.12.2014р. №79-VІІІ (який набрав чинності 01.01.2015 року), розділ VI «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного кодексу України доповнено п.26, згідно з яким, норми і положення ст.ст.12,13,14,15 і 16 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Постановою Кабінету Міністрів України від 02.03.2016 року №141 «Деякі питання виплати у 2016 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань» з метою забезпечення виплати разової грошової допомоги ветеранам війни, особам, на яких поширюється дія Законів України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань» встановлено, що у 2015 та 2016 роках виплату разової грошової допомоги до 5 травня, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань» здійснює Міністерство соціальної політики шляхом перерахування коштів на зазначені цілі структурним підрозділам з питань соціального захисту населення обласних, Київської міської державних адміністрацій, які через відділення зв'язку або через установи банків перераховують їх на особові рахунки громадян за місцем отримання пенсії (особам, які не є пенсіонерами, - за місцем їх проживання), у таких розмірах: інвалідам війни та колишнім малолітнім (яким на момент ув'язнення не виповнилося 14 років) в'язням концентраційних таборів, гетто та інших місць примусового тримання, визнаним інвалідами від загального захворювання, трудового каліцтва та з інших причин: ІІ групи - за 2015 році - 2475 грн., за 2016 році - 2600 грн. (пп.1 п.1 Постанови).

Судами встановлено, що управління соцзахисту в 2015-2016р.р. перерахувало та виплатило позивачу разову грошову допомогу до 5 травня, як інваліду війни ІІ групи у розмірах 2475 грн. і 2600 грн. відповідно, тобто у розмірі, встановленому підпунктом 1 п.1 Постанови КМУ від 02.03.2016р. №141 «Деякі питання виплати у 2016 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань», а тому, зважаючи на наведені вище обставини та вимоги закону, висновок суду 1-ї інстанції про наявність підстав для визнання неправомірними дій відповідача по невиплаті позивачу в період 2015-2016р.р. у повному обсязі щорічної грошової допомоги до 5 травня, є помилковим.

При цьому, також необхідно звернути увагу на те, що аналогічну правову позицію з цього спірного питання вже неодноразово висловлював як Вищій адміністративний суд України, зокрема в своїй ухвалі від 23.11.2016р. (по справі №К/800/31461/16), так і Верховний суд України, зокрема, в своїй ухвалі від 10.01.2017р.

Разом з тим, при ухваленні остаточного рішення по даній справі, слід звернути увагу ще й на той факт, що згідно ч.2 ст.99 КАС України, в редакції Закону від 07.07.2010 року №2453-УІ, для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Окрім того, статтею 17-1 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» визначено, що особи, які не отримали разової грошової допомоги до 5-го травня, мають право звернутися за нею та отримати її до 30 вересня відповідного року, в якому здійснюється виплата допомоги.

Отже, враховуючи те, що позивач в період 2014-2015р.р. щорічно отримував спірну разову грошову допомогу до 5 травня у меншому як він вважає розмірі, достовірно знаючи її дійсний розмір, але до суду із даними позовними вимогами звернувся лише тільки 22.11.2016 року і заяви про поновлення встановленого ст.99 КАС України 6-місячного строку звернення до суду із цим позовом не подавав, як і не надав належних доказів поважності причин пропуску цього строку, а тому, судова колегія, з урахуванням клопотання відповідача про застосування ст.ст.99,100 КАС України, яке міститься в письмових запереченнях на позов від 12.12.2016р. та апеляційній скарзі, вважає що позивач, в даному випадку, без поважних причин дійсно пропустив цей строк, що є підставою для залишення його позову в цій частині без розгляду, що, в свою чергу, було помилково вирішено судом 1-ї інстанції.

Факт того, що ОСОБА_2 достовірно знав про наявність положень ст.ст.99,100 КАС України та необхідність своєчасного оскарження таких дій та рішень відповідача, також підтверджується ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 12.09.2012р. (справа № 1512/2-а-356/11), якою було залишено без змін постанову Київського районного суду м.Одеси від 07.04.2011р., якою, в свою чергу, було задоволено аналогічний позов ОСОБА_2 та зобов'язано Департамент праці та соціальної політики Одеської міської перерахувати щорічну разову грошову допомогу за 2010 рік та виплатити йому не отриману частину щорічної разової грошової допомоги, передбаченої ст.13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту у розмірі 8 (восьми) мінімальних пенсій за віком, яка дорівнює прожитковому мінімуму визначеному законом, виходячи з розміру на момент виникнення права на виплату з урахуванням проведених виплат.

До того ж, ще слід зазначити й про те, що відповідно до приписів ст.ст.11,71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд, згідно ст.86 цього ж Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

А відповідно до ч.2 ст.71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Враховуючи, що судом першої інстанції при повному встановленню обставин справи було порушено норми матеріального та процесуального, що призвело до неправильного вирішення справи, суд апеляційної інстанції, відповідно до ст.ст.202,203 КАС України, вважає необхідним частково задовольнити апеляційну скаргу, скасувати постанову суду 1-ї інстанції, залишити позов в частині виплати позивачу спірної допомоги за період 2014-2015р.р. - без розгляду та прийняти нову постанову про відмову у задоволенні позовних вимог щодо виплати позивачу спірної допомоги за 2016р.

Керуючись ст.ст.195,196,198,202,203,205,207,254 КАС України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради - задовольнити частково.

Постанову Київського районного суду м. Одеси від 27 січня 2017 року - скасувати.

Позовні вимоги ОСОБА_2 щодо визнання протиправними дій Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради та стягнення з відповідача недосплаченої разової щорічної грошової допомоги до 05 травня за 2014 рік в сумі 5342 грн. і за 2015 рік - 5177 грн. - залишити без розгляду.

В іншій частині прийняти нову постанову, якою у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 - відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого Адміністративного Суду України протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили судовим рішенням апеляційного суду.

Головуючий: Ю.В. Осіпов

Судді: О.С. Золотніков

В.О. Скрипченко