Справа № 809/1489/16
Суддя: Коваль Роман Йосипович
Дата ухвалення: 2017-03-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
15 березня 2017 року Справа № 876/932/17
Львівський апеляційний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Коваля Р.Й.,
суддів Гуляка В.В.,
Довгополова О.М.,
з участю секретаря судового засідання Федак С.Р.,
позивача ОСОБА_1 ,
представника відповідача Солтиса Р.Р.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1 на постанову Івано-Франківського окружного адміністративний суду від 13 грудня 2016 року в адміністративній справі № 809/1489/16 за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та стягнення недоплаченої одноразової грошової допомоги при звільненні,
У листопаді 2016 року ОСОБА_1 звернувся до Івано-Франківського окружного адміністративного суду із вказаним позовом та, з урахуванням зави про зменшення позовних вимог, просив визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 (далі в/ч НОМЕР_1 ) щодо невиплати йому одноразової грошової допомоги при звільненні, передбаченої статтею 15 Закону України від 20 грудня 1991 року № 2011-ХІІ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі Закон № 2011-ХІІ), у повному обсязі і стягнути з в/ч НОМЕР_1 на свою користь 120 170,40 грн недоплаченої одноразової грошової допомоги при звільненні.
Позовні вимоги обгрунтовано тим, що така допомога була виплачена йому не в повному обсязі, оскільки при розрахунку цієї допомоги не були враховані 15 років вислуги та щомісячна додаткова грошова винагорода у розмірі 100 відсотків.
Постановою Івано-Франківського окружного адміністративний суду від 13 грудня 2016 року позов задоволено.
Визнано протиправною бездіяльність в/ч НОМЕР_1 щодо неналежного нарахування та виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги при звільненні.
Стягнуто з в/ч НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 недоплачену одноразову грошову допомогу при звільненні в розмірі 120 170,40 грн.
Не погодившись із прийнятою постановою, її оскаржила в/ч НОМЕР_1 , яка вважає, що рішення суду першої інстанції прийняте за неповного з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, та порушення норм матеріального і процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Тому, з підстав, викладених в апеляційній скарзі, просила скасувати постанову суду першої інстанції і прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.
Вимоги апеляційної скарги обгрунтовано тим, що щомісячна додаткова грошова винагорода не включається до складу грошового забезпечення, з якого здійснюється обчислення одноразових додаткових видів грошового забезпечення; одноразова грошова допомога при звільненні правомірно була виплачена позивачу з розрахунку 16 років відповідно до приписів частини другої статті 15 Закону № 2011-ХІІ, оскільки при попередньому звільненні у 2000 році позивач набув право на отримання такої грошової допомоги.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів приходить до переконання, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити.
Як встановлено судом, позивач ОСОБА_1 з серпня 1985 року перебував на військовій службі.
Наказом заступника Міністра оборони України командувача Військово-Повітря-них Сил України № 0320 від 09 серпня 2000 року (по особовому складу) капітана ОСОБА_1 , юрисконсульта військової частини НОМЕР_2 , було звільнено з військової служби у запас за пунктом 65 підпункт «В» (за станом здоров`я) Тимчасового положення про проходження військової служби особами офіцерського складу (а.с.52).
Не погоджуючись із вказаним наказом, ОСОБА_1 оскаржив його до суду.
Постановою Замостянського районного суду м. Вінниці від 21 квітня 2006 року, залишеною без змін ухвалою апеляційного суду Вінницької області від 27 червня 2006 року, позов ОСОБА_1 було задоволено.
Наказ Заступника Міністра оборони України командувача Військово-Повітряних Сил України № 0320 від 09 серпня 2000 року про звільнення ОСОБА_1 з військової служби за станом здоров`я визнано незаконним і поновлено позивача на військовій службі (а.с.53 56).
На виконання рішення суду та відповідно до ухвали Львівського апеляційного адміністративного суду від 26 січня 2015 року у справі № 876/2187/15 наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 06 липня 2015 року № 129 капітана ОСОБА_1 було поновлено на військовій службі, на посаді помічника командира з правової роботи начальника юридичної групи в/ч НОМЕР_1 з 09 серпня 2000 року (а.с.70).
Надалі, наказом командувача Повітряних Сил Збройних Сил України № 385 від 27 вересня 2016 року капітана юстиції ОСОБА_1 , помічника командира з правової роботи начальника юридичної групи в/ч НОМЕР_1 , було звільнено з військової служби у запас за пунктом «б» частини сьомої (за станом здоров`я) статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (а.с.6).
09 листопада 2016 року наказом командира в/ч НОМЕР_1 (по стройовій частині) № 235 позивача виключено зі списків особового складу в/ч НОМЕР_1 та всіх видів забезпечення, з виплатою одноразової грошової допомоги у зв`язку зі звільненням в запас у розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби з дня останнього зарахування на службу без урахування періоду попередньої служби, що складає 57 224 грн за 16 календарних років служби.
Вказана допомога була виплачена позивачу 09 листопада 2016 року.
Із довідки в/ч НОМЕР_1 за № 506 від 01 липня 2016 року про грошове забезпечення ОСОБА_2 видно, що станом на липень 2016 року він отримував такі види виплат: оклад за військовим званням 120 грн; посадовий оклад 1030 грн; надбавку за вислугу років 460 грн; надбавку за виконання особливо важливих завдань 805 грн; надбавку за таємність 103 грн; премію 4635 грн, а всього 7153 грн. Також йому виплачувалась щомісячна додаткова грошова винагорода в розмірі 4291,80 грн; разом 11 444,80 грн (а.с.7).
Вважаючи, що одноразову грошову допомогу при звільненні виплачено йому не в повному обсязі, оскільки при розрахунку цієї допомоги не були враховані 15 років вислуги (за період з 1985 року до попереднього звільнення у серпні 2000 році) та щомісячна додаткова грошова винагорода у розмірі 100 відсотків, позивач оскаржив вказану бездіяльність відповідача до суду.
Приймаючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції мотивував його тим, що додаткова грошова винагорода була встановлена рішенням Кабінету Міністрів України, є щомісячною та виплачувалася позивачу неодноразово, тому в силу положень статті 9 Закону № 2011-ХІІ вона повинна включатися до розрахунку грошової допомоги при звільненні.
Крім того, обмеження, встановлені абзацом шостим частини другої статті 15 Закону № 2011-ХІІ не можуть поширюватись на спірні правовідносини, оскільки позивач був незаконно звільнений з військової служби у серпні 2000 року і наказ про його звільнення від 09 серпня 2000 року судом визнаний незаконним, тому позивач не може вважатись таким, що повторно звільнений з військової служби.
Також, судом не встановлено, що позивач при його незаконному звільненні отримував одноразову грошову допомогу, право на отримання якої набув на момент такого звільнення у 2000 році, тому при проведенні розрахунку одноразової вихідної допомоги ОСОБА_1 відповідач повинен був виходити із вислуги років позивача 31 рік.
Проте, колегія суддів апеляційного суду вважає такі висновки суду першої інстанції помилковими, виходячи з наступного.
За приписами частин першої четвертої статті 9 Закону № 2011-ХІІ держава гарантує вiйськовослужбовцям достатнє матерiальне, грошове та iншi види забезпечення в обсязi, що вiдповiдає умовам вiйськової служби, стимулює закрiплення квалiфiкованих вiйськових кадрiв.
До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за вiйськовим званням; щомiсячнi додатковi види грошового забезпечення (пiдвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, якi мають постiйний характер, премiя); одноразовi додатковi види грошового забезпечення.
Грошове забезпечення визначається залежно вiд посади, вiйськового звання, тривалостi, iнтенсивностi та умов вiйськової служби, квалiфiкацiї, наукового ступеня i вченого звання вiйськовослужбовця.
Грошове забезпечення виплачується у розмiрах, що встановлюються Кабiнетом Мiнiстрiв України, та повинно забезпечувати достатнi матерiальнi умови для комплектування Збройних Сил України, iнших утворених вiдповiдно до законiв України вiйськових формувань та правоохоронних органiв квалiфiкованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатiв у службовiй дiяльностi.
Порядок виплати грошового забезпечення визначається Мiнiстром оборони України, керiвниками центральних органiв виконавчої влади, що мають у своєму пiдпорядкуваннi утворенi вiдповiдно до законiв України вiйськовi формування та правоохороннi органи, керiвниками розвiдувальних органiв України.
Вiйськовослужбовцям, крiм вiйськовослужбовцiв строкової вiйськової служби, якi звiльняються зi служби за станом здоров`я, виплачується одноразова грошова допомога в розмiрi 50 вiдсоткiв мiсячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рiк служби (абзац перший частини другої статті 15 Закону № 2011-ХІІ).
Відповідно до абзацу шостого частини другої статті 15 Закону № 2011-ХІІ у разі повторного звільнення військовослужбовця з військової служби така допомога виплачується за період їх служби з дня останнього зарахування на службу без урахування періоду попередньої служби, за винятком тих осіб, які при попередньому звільненні не набули права на отримання такої допомоги.
За приписами пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 7 листопада 2007 р. № 1294 «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» (далі Постанова КМУ № 1294) грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.
Щомісячна додаткова грошова винагорода була встановлена постановою Кабінету Міністрів України від 22 вересня 2010 року № 889 «Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних Сил, Державної прикордонної служби та внутрішніх військ Міністерства внутрішніх справ» (надалі назва постави змінювалася і в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин «Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних Сил, Державної прикордонної служби, Національної гвардії, Служби зовнішньої розвідки та осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Державної служби з надзвичайних ситуацій», далі Постанова КМУ № 889).
Відповідно до пункту 2 Постанови КМУ № 889 граничні розміри, порядок та умови виплати щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої пунктом 1 цієї постанови, визначаються Міністерством оборони, Міністерством внутрішніх справ, Адміністрацією Державної прикордонної служби, Службою зовнішньої розвідки за погодженням з Міністерством соціальної політики і Міністерством фінансів у межах затвердженого фонду грошового забезпечення.
Підпунктом 2.2 пункту 2 Інструкції № 595 встановлено, що виплата винагороди військовослужбовцям (крім зазначених у підпункті 2.1 цього пункту) здійснюється в таких розмірах на місяць: з 01 квітня 2013 року до 20 відсотків місячного грошового забезпечення; з 01 вересня 2013 року до 40 відсотків місячного грошового забезпечення; з 01 січня 2014 року до 60 відсотків місячного грошового забезпечення.
До місячного грошового забезпечення, з якого визначається винагорода, включаються посадовий оклад, оклад за військовим званням та щомісячні додаткові види грошового забезпечення (крім винагород та морського грошового забезпечення), на які військовослужбовець має право за займаною ним штатною посадою (посадою, до тимчасового виконання обов`язків за якою він допущений) (пункт 3 Інструкції № 595).
Згідно із пунктом 5 Інструкції № 595 винагорода виплачується військовослужбовцям за місцем штатної служби за минулий місяць одночасно з виплатою грошового забезпечення за поточний місяць на підставі наказу командира (начальника) військової частини.
Пунктом 8 Інструкції № 595 встановлено, що винагорода не включається до складу грошового забезпечення, з якого здійснюється обчислення одноразових додаткових видів грошового забезпечення.
За приписами пунктів 9, 10 Інструкції № 595 розміри винагороди встановлюються наказами Міністерства оборони України з урахуванням конкретної військової частини, займаної посади та особливостей умов проходження служби у межах видатків на грошове забезпечення, передбачених для Міністерства оборони України у державному бюджеті України на відповідний рік. Командир (начальник) військової частини має право зменшувати розміри винагороди.
Системний аналіз положень Постанови КМУ № 889, статей 9 і 15 Закону № 2011- ХІІ та Інструкції № 595 дають підстави стверджувати, що винагорода, встановлена Постановою КМУ № 889, не входить до структури і складу грошового забезпечення військовослужбовців, з якого нараховується й виплачується одноразова грошова допомога на підставі пункту 2 статті 15 Закону № 2011-ХІІ, яка така, що має окремий, особливий і разовий вираз виплати, позаяк виплачується тільки тим категоріям військовослужбовцям, перелік яких наведений у цій постанові, і тоді, коли у фонді грошового забезпечення наявні (передбачені) кошти для її виплати; така винагорода виплачується як доповнення до суми грошового забезпечення. Виплата цієї винагороди ставиться в залежність від порядку й умов, що нормативно встановлені розпорядником коштів, відповідно до яких, зокрема, щомісячна її виплата можлива, коли військовослужбовець перебуває на військовій службі, і водночас вона не включається до складу одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби.
Подібний підхід регулювання встановлений і щодо розміру винагороди, відповідно до якого до складу грошового забезпечення, з якого обраховується і виплачується винагорода, не введені всі його складові.
Вказаний правовий висновок викладений Верховним Судом України, зокрема, у постанові від 03 березня 2015 року в справі № 21-32а15.
За правилами частини першої статті 244-2 КАС України висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 237 цього Кодексу, є обов`язковим для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.
Відповідно до підпункту 38.1 Інструкції № 260 особам офіцерського складу, особам рядового, сержантського і старшинського складу, які проходять військову службу за контрактом, які звільняються зі служби за станом здоров`я, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.
За приписами підпункту 38.4 Інструкції № 260, який кореспондує з абзацом шостим частини другої статті 15 Закону № 2011-ХІІ, у разі повторного звільнення військовослужбовців з військової служби одноразова грошова допомога виплачується за період їх календарної служби з дня останнього зарахування на службу без урахування періоду попередньої служби, за винятком тих осіб, які при попередньому звільненні не набули права на отримання одноразової грошової допомоги, установленої Законом України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».
Аналізуючи вказані вище норми законодавства та встановлені у справі обставини, колегія суддів дійшла висновку, що позивач при попередньому звільненні у 2000 році набув право на отримання одноразової грошової допомоги.
Підпунктом 38.6 Інструкції № 260 встановлено, що військовослужбовцям, які звільняються з підстав, зазначених у пунктах 38.1 та 38.2 цієї Інструкції, до їх місячного грошового забезпечення, з якого нараховується одноразова грошова допомога, включаються: звільненим з посад, на які вони були призначені, оклад за штатною посадою, оклад за військовим званням і щомісячні додаткові види грошового забезпечення (крім винагород та морського грошового забезпечення).
З огляду на зазначене, колегія суддів вважає, що відповідач правомірно не врахував при обчисленні та виплаті одноразової грошової допомоги на підставі пункту 2 статті 15 Закону № 2011-ХІІ винагороди, встановленої Постановою КМУ № 889, оскільки, з урахуванням вищевказаного, така не входить до структури і складу грошового забезпечення військовослужбовців, з якого нараховується й виплачується одноразова грошова допомога.
Також колегія суддів вважає правомірним виплату позивачу одноразової грошової допомоги при звільненні з розрахунку 16 років, а не 31 року, оскільки при попередньому звільненні позивач набув права на отримання одноразової грошової допомоги, установленої Законом № 2011-ХІІ.
Відповідно до підпункту 1.10 Інструкції № 260 грошове забезпечення, що належить військовослужбовцю і своєчасно не виплачене йому або виплачене в меншому, ніж належало, розмірі, виплачується за весь період, протягом якого військовослужбовець мав право на нього, але не більше ніж за три роки, що передували зверненню за одержанням грошового забезпечення.
Виплата одноразових додаткових видів грошового забезпечення здійснюється, якщо звернення про їх отримання надійшли до закінчення трьох років із дня виникнення права на їх отримання.
З урахування вказаного, колегія суддів вважає безпідставним покликання суду першої на те, що судом не встановлено, що позивач при його незаконному звільненні отримував одноразову грошову допомогу, право на отримання якої набув на момент такого звільнення, через що при розрахунку при проведенні розрахунку одноразової вихідної допомоги ОСОБА_1 відповідач повинен був виходити із вислуги років позивача 31 рік.
Відповідно до статті 198 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати її та прийняти нову постанову суду.
Згідно зі статтею 202 КАС України підставами для скасування постанови суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання.
З огляду на вищевикладене, доводи апеляційної скарги є суттєвими і складають підстави для висновку про невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, через що постанова суду підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови про відмову в задоволенні заявленого позову.
Керуючись ст.ст.160 ч.3, 195, 196, 198 ч.1 п.3, 202, 205 ч.2, 207, 254 КАС України, суд
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1 задовольнити.
Постанову Івано-Франківського окружного адміністративний суду від 13 грудня 2016 року в адміністративній справі № 809/1489/16 скасувати.
У задоволенні позову ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та стягнення недоплаченої одноразової грошової допомоги при звільненні відмовити.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня складення постанови у повному обсязі.

Головуючий суддя Р.Й.Коваль

Судді В.В.Гуляк

О.М.Довгополов

Постанова складена у повному обсязі 20 березня 2017 року.