Справа № 825/2090/16
Суддя: Межевич М.В.
Дата ухвалення: 2017-03-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 825/2090/16 Головуючий у 1-й інстанції: Скалозуб Ю.О.
Суддя-доповідач: Межевич М.В.
У Х В А Л А

Іменем України

22 березня 2017 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого Межевича М.В., суддів Земляної Г.В. та Сорочка Є.О., за участю секретаря судового засідання Лисенко І.Д., представника позивача ОСОБА_2, представника відповідача Ананко Ю.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 та Прилуцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Чернігівській області на постанову Чернігівського окружного адміністративного суду від 25 січня 2017 року у справі за адміністративним позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 до Прилуцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Чернігівській області про визнання протиправним та скасування рішень,

ВСТАНОВИВ:

Постановою Чернігівського окружного адміністративного суду від 25 січня 2017 року позов задоволено частково.

Позивач в апеляційній скарзі просить суд скасувати постанову та прийняти нову, якою позов задовольнити повністю, оскільки вважає, що висновки суду першої інстанції в частині, якою у задоволенні позову відмовлено, не відповідають обставинам справи, судом порушено норми матеріального та процесуального права.

Відповідач в апеляційній скарзі просить суд скасувати постанову та прийняти нову, якою у задоволенні позову відмовити, оскільки вважає, що судом першої істанції порушено норми матеріального права.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, що з'явилися в судове засідання, розглянувши матеріали справи, апеляційні скарги та заперечення на апеляційну скаргу відповідача, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, працівниками Прилуцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Чернігівській області була проведена документальна планова виїзна перевірка ФОП ОСОБА_4 щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів за період з 01.01.2013 по 31.12.2014, дотримання законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, виконання вимог валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2013 по 31.12.2014.

За результатами перевірки складено акт від 18.11.2015 №495/17- НОМЕР_1, відповідно до висновків якого за позивачем встановлено порушення:

- пункту 177.1, пункт 177.2, пункт 177.4, пункту 177.10 статті 177 Податкового кодексу України від 02.12.2010 №2755-VI (далі - ПК). Донараховано податок на доходи фізичних осiб, що сплачується фiзичними особами за результатами рiчного декларування в сумі 26 074,05 грн за 2013 рік;

- пункту 2 частини першої статті 7 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» №2464-VI від 08.07.2010 (далі - Закон № 2464-VI). Донараховано єдиного внеску з сум доходу, на який нараховується єдиний внесок у розмірі 34,7% 58 699,38 грн за 2013 рік;

- пункту 1 частини першої статті 7, пункту 7 статті 8 Закону №2464-VI. Донараховано 23 985,19 грн. єдиного внеску;

- підпункту «б» пункту 176.2 статті 176, підпункт 168.1.2 пункту 168.1 статті 168, ПК. Донараховано податок з доходів фізичних осіб в сумі 8 405,86 грн;

- підпункту «б» пункту 176.2 статті 176 ПК, Порядку заповнення та подання податковими агентами податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого з них податку за ф. № 1ДФ , затвердженого Наказом Державної податкової адміністрації України від 24.12.2010 № 1020;

- підпункту 16.1.12 пункту 16.1 статті 16 та пункту 44.3 статті 44 ПК.

На підставі висновків зазначеного акту перевірки відповідачем 02.12.2015 прийнято:

- податкове повідомлення-рішення № про збільшення суми грошового зобов'язання за платежем податок на доходи фізичних осiб, що сплачується податковими агентами iз доходiв платника податку у виглядi з/п, на суму 12 608,79 грн, в т.ч. основного платежу 8 405,86 грн, штрафних (фінансових) санкцій 4 202,93 грн;

- податкове повідомлення-рішення № про збільшення суми грошового зобов'язання за платежем податок на доходи фiзичних осiб, що сплачується фiзичними особами за результатами рiчного декларування на суму 39 111,07 грн., в т.ч. основного платежу 26074,05 грн, штрафних (фінансових) санкцій 13 037,02 грн;

- рішення № про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним фіскальним органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску на суму 11 992,59 грн;

- рішення № про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним фіскальним органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску на суму 11 739,88 грн;

- вимога про сплату боргу (недоїмки) з єдиного внеску №Ф-002738170 на суму 58 699,38 грн, в т.ч. основного платежу 58 699,38 грн;

- вимога про сплату боргу (недоїмки) з єдиного внеску №Ф- на суму 23985,19 грн, в т.ч. основного платежу 23 985,19 грн.

За результатами адміністративного оскарження, рішенням Головного управління ДФС у Чернігівській області від 30.12.2015 № 1104/к/25-01-10-04-15:

- залишено без змін податкові повідомлення-рішення відповідача, прийняті від 02.12.2015 № про збільшення суми грошового зобов'язання за платежем податок на доходи фізичних осiб, що сплачується податковими агентами iз доходiв платника податку у виглядi з/п, на суму 12 608,79 грн та від 02.12.2015 № про збільшення суми грошового зобов'язання за платежем податок на доходи фiзичних осiб, що сплачується фiзичними особами за результатами рiчного декларування в частині 9 302,4 грн, в т.ч. основного платежу 6 201,6 грн, штрафних (фінансових) санкцій 3 100,8 грн;

- частково скасовано податкове повідомлення-рішення відповідача, прийняте 02.12.2015 про збільшення суми грошового зобов'язання за платежем податок на доходи фiзичних осiб, що сплачується фiзичними особами за результатами рiчного декларування в сумі 29 808,67 грн., в т.ч. основного платежу 19 872,45 грн., штрафних (фінансових) санкцій 9 936,22 грн;

- залишено без змін вимогу про сплату боргу (недоїмки) з єдиного внеску від 02.12.2015 №Ф- на суму 23 985,19 грн; рішення від 02.12.2015 № про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним фіскальним органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску на суму 11 992,59 грн; вимогу про сплату боргу (недоїмки) з єдиного внеску від 02.12.2015 №Ф-002738170 в частині 14 315,8 грн.; рішення від 02.12.2015 № про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним фіскальним органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску в частині 1 431,6 грн;

- частково скасовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) з єдиного внеску від 02.12.2015 №Ф-002738170 в сумі 44383,58 грн, рішення від 02.12.2015 № про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним фіскальним органом або платником своєчасно ненарахованого єдиного внеску на суму 10 308,28 грн.

У зв'язку з викладеним, 25.01.2016 відповідачем було прийнято:

- податкове повідомлення рішення № в розмірі 9 302,40 грн;

- рішення про застосування штрафних санкцій № в розмірі 1 431,60 грн;

- вимогу про сплату боргу № в розмірі 14 315,80 грн.

Не погоджуючись із такими рішеннями, позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив:

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № (форма Р) від 02.12.2015 Прилуцької ОДПІ ГУ ДФС у Чернігівській області повністю на суму 12 608 (дванадцять тисяч шістсот вісім) гривень 97 копійок;

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № (форма Р) від 02.12.2015 Прилуцької ОДПІ ГУ ДФС у Чернігівській області в залишеній без змін частині на суму 9 302 (дев'ять тисяч триста дві) гривні 40 копійок;

- визнати протиправними та скасувати рішення № про застосування штрафних санкцій за донарахуванням відповідним фіскальним органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 02.12.2015 Прилуцької ОДПІ ГУ ДФС у Чернігівській області в залишеній без змін частині на суму 1431 (одна тисяча чотириста тридцять одна) гривня 60 копійок і вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф- від 02.12.2015 Прилуцької ОДПІ ГУ ДФС у Чернігівській області в залишеній без змін частині на суму 14315 (чотирнадцять тисяч триста п'ятнадцять) гривень 80 копійок, а також та прийняті на їх основі рішення № від 25.01.2016 Прилуцької ОДПІ ГУ ДФС у Чернігівській області на суму 1431 (одна тисяча чотириста тридцять одна) гривня 60 копійок та вимогу №Ф- від 25.01.2016 Прилуцької ОДПІ ГУ ДФС у Чернігівській області на суму 14 315 (чотирнадцять тисяч триста п'ятнадцять) гривень 80 копійок;

- визнати протиправними та скасувати рішення № про застосування штрафних санкцій за донарахуванням відповідним фіскальним органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 02.12.2015 Прилуцької ОДПІ ГУ ДФС у Чернігівській області повністю та вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф - від 02.12.2015 Прилуцької ОДПІ ГУ ДФС у Чернігівській області;

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № від 25.01.2016 Прилуцької ОДПІ ГУ ДФС у Чернігівській області повністю на суму 9 302 (дев'ять тисяч триста дві) гривні 40 копійок.

Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що позивач віднісши в 2013 році витрати на придбання пального для заправки власних вантажних автомобілів та легкового автомобіля, діяла цілком правомірно та у відповідності до чинного законодавства, адже ці витрати документально підтверджені і стосуються господарської діяльності позивача. Про те суд вказав, що ані для проведення перевірки, ані до суду не надано договори про співпрацю, накази (розпорядження) про проведення інструктажу з техніки безпеки, акти про результати стажування; позивачем не надано суду жодного доказу, що особи, які проходили стажування у ФОП ОСОБА_4 за приєднаними до матеріалів справи договорами були студентами вищих та учнями професійно-технічних навчальних закладів, які продовжували у спірний період навчатися.

Вирішуючи спір, колегія суддів виходить з такого.

Щодо податкового повідомлення-рішення від 25.01.2016 № , рішення № від 25.01.2016, вимоги № Ф- від 25.01.2016.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 1 Закону № 2464-VI єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов'язкового державного соціального страхування в обов'язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб та членів їхніх сімей на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Згідно з п. 5 ч. 1 ст. 4 Закону № 2464-VI платниками єдиного внеску є фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування, та члени сімей цих осіб, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності.

Пунктом 2 ч. 1 ст. 7 Закону № 2464-VI передбачено, що єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пункті 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування) та 5 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб <…>. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску за кожну особу за місяць, у якому отримано дохід (прибуток).

Відповідно до із п. 44.1 ст. 44 ПК для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

За змістом пп. 14.1.27 п. 14.1 ст. 14 ПК витрати - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов'язань, внаслідок чого відбувається зменшення власного капіталу (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілу власником).

Згідно з п. 177.2 ст. 177 ПК об'єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов'язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.

Відповідно до п. 177.4 ст. 177 ПК до переліку витрат, безпосередньо пов'язаних з отриманням доходів, належать документально підтверджені витрати, що включаються до витрат операційної діяльності згідно з розділом III цього Кодексу.

Згідно пп. 138.10.2 п. 138.10. ст. 138 ПК, до складу інших витрат включаються адміністративні витрати, спрямовані на обслуговування та управління підприємством: в) витрати на утримання основних засобів, інших необоротних матеріальних активів загальногосподарського використання (оперативна оренда (у тому числі оренда легкових автомобілів), придбання пально-мастильних матеріалів, стоянка, паркування легкових автомобілів, страхування майна, амортизація, ремонт, опалення, освітлення, водопостачання, водовідведення, охорона.

Таким чином, до витрат фізичної особи - підприємця можуть включатися виключно витрати, пов'язані із веденням підприємницької діяльності, що підтверджені належними первинними документами, тобто у випадку понесення такою особою витрат в інших, особистих цілях, такі витрати не враховуються при визначенні чистого оподатковуваного доходу фізичної особи - підприємця.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем під час перевірки було встановлено, що до складу витрат в 2013 році ФОП ОСОБА_4 включила витрати на придбання бензину А-92 на загальну суму 40 852,86 грн (в т.ч. в травні 2013 року - 2400 л. на суму 24 960,00 грн. та в червні 2013 року - 1 528,49 л. на суму 15 892,86 грн), а також включено витрати на придбання газу скрапленого в червні 2013 року - 92,87 л. на суму 490,89 грн.

Вважаючи, що вказані витрати було необґрунтовано враховано позивачем при визначенні чистого оподатковуваного доходу, відповідач виходив з того, що у ФОП ОСОБА_4 перебувають у власності виключно вантажні автомобілі, які мають дизельний тип двигуна, розрахований на дизпаливо (згідно інформаційної довідки Центру 7402 з надання послуг, пов'язаних з використанням автотранспортних засобів, з обслуговування м. Прилуки від 28.10.2015 № 2247). Тобто відповідач дійшов висновку, що позивач у своїй господарській діяльності не міг використосувати бензин та скраплений газ з огляду на відсутність у нього транспортного засобу за типом палива - бензин та/або газ.

Проте, згідно з довідкою територіального сервісного центру №7442 МВС в Чернігівській області від 15.06.2016 №451, відповідно до якої позивачу у період з 27.01.2011 до 05.11.2014 належав легковий автомобіль HONDA ACCORD з типом палива - бензин або газ.

Як вбачається з матеріалів справи, у період травень-червень 2013 року позивачем, відповідно до ч. 1 ст. 181 Господарського кодексу України (у спрощений спосіб укладання господарських договорів), придбано у ТОВ «Каір-Сервіс» через автозаправну станцію паливо: бензин марки - А92 у кількості 4 100 літрів на суму 42 640 грн та скрапленого газу об'ємом 103,63 л. на суму 549,87 грн, що підтверджується відповідними фіскальними чеками та податковими накладними.

Використання зазначеного палива позивачем саме у господарській діяльності підтверджується наказом (розпорядженням) позивача №1 від 15 січня 2013 року про використання в межах господарської діяльності легкового автомобіля HONDA ACCORD; наказом (розпорядженням) №2 від 15 січня 2013 року про впорядкування деяких питань щодо відряджень; наказами (розпорядженнями) про відрядження.

За таких обставин, колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позивачем правомірно враховано витрати на придбання газу та бензину при визначенні чистого оподатковуваного доходу, а відтак, податкові повідомлення-рішення від 25.01.2016 № , рішення № від 25.01.2016, вимоги № Ф- від 25.01.2016 є необґрунтованими та підлягають скасуванню.

Щодо податкового повідомлення-рішення від 02.12.2015 № , рішення № від 02.12.2015, вимоги № Ф- 02.12.2015.

Відповідно до абз. 3 п. 1 ч. 1 ст. 4 Закону № 2464-VI, платниками єдиного внеску є роботодавці фізичні особи - підприємці, зокрема ті, які використовують працю інших осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством про працю, чи за цивільно-правовим договором (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності, відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців).

Відповідно до пп.пп. 164.2.1, 164.2.2 п. 164.2 ст. 164 ПК до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються: доходи у вигляді заробітної плати, нараховані (виплачені) платнику податку відповідно до умов трудового договору (контракту); суми винагород та інших виплат, нарахованих (виплачених) платнику податку відповідно до умов цивільно-правового договору.

Згідно п. 177.7 ст. 177 ПК фізична особа - підприємець вважається податковим агентом працівника - фізичної особи, яка перебуває з нею у трудових, цивільно-правових відносинах, або будь-якої іншої фізичної особи щодо будь-яких оподатковуваних доходів, нарахованих (виплачених, наданих) на користь такої особи.

Як вбачається з матеріалів справи, в ході документальної перевірки відповідачем було встановлено, що ФОП ОСОБА_4 при здійсненні підприємницької діяльності протягом перевіреного періоду в порушення вимог законодавства використовувала працю найманих працівників без оформлення з ними трудових відносин. Зокрема, відповідач стверджує, що згідно актів здачі-прийняття робіт (надання послуг) та рахунків-фактур, виставлених замовникам в період з 01.01.2013 по 31.12.2014, вантажні перевезення здійснювали водії, інформація про виплату доходів яким, не була відображена в податкових розрахунках сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, та сум утриманого з них податку за формою №1-ДФ та звітах по єдиному соціальному внеску.

Так, судом першої інстанції було встановлено, що згідно рахунків-фактур та актів здачі-прийняття робіт (надання послуг), виставлених замовникам в період з 01.01.2013 по 31.12.2014, вантажні перевезення здійснювали такі водії: протягом січня 2013 року - ОСОБА_5, ОСОБА_6; протягом лютого 2013 року - ОСОБА_6, ОСОБА_7; протягом березня 2013 року - ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_5; протягом квітня 2013 року - ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_10, ОСОБА_5; протягом травня 2013 року - ОСОБА_6, ОСОБА_7., ОСОБА_8, ОСОБА_10, ОСОБА_11; ОСОБА_12; протягом червня 2013 року - ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_13, ОСОБА_12; протягом липня-вересня 2013 року - ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16; протягом жовтня 2013 року - ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_19; протягом листопада 2013 року - ОСОБА_18; протягом грудня 2013 року - ОСОБА_18, ОСОБА_20, ОСОБА_21; протягом січня - лютого 2014 року - ОСОБА_18, ОСОБА_22; протягом березня 2014 року - ОСОБА_23; протягом квітня 2014 року - ОСОБА_22, ОСОБА_23; протягом червня 2014 року - ОСОБА_22

Обґрунтовуючи здійснення даними особами вантажних перевезень, позивачем було приєднано до матеріалів справи договори про співпрацю, що були укладені останньою з вищезазначеними особами за спірні періоди (далі - Договори про співпрацю), за якими ФОП ОСОБА_4 зобов'язалася забезпечити набуття стажерами практичних навичок виконання завдань щодо перевезення вантажів транспортом.

Відповідно до п. 5 Договорів про співпрацю, у рамках стажування за даними договорами про співпрацю після проходження відповідного інструктажу з техніки безпеки ці стажери повинні здійснювати виконання практичних завдань на підприємницькій базі позивача з використанням виробничих і підприємницьких потужностей та засобів позивача, і за бажанням із залученням транспортних засобів стажерів.

Згідно п. 6 Договорів про співпрацю сторони домовилися не нараховувати та не вплачувати будь-яких вигод одна одній та не здійснювати розрахунків за договором про співпрацю.

На підтвердження виконання п. 3 Договорів про співпрацю позивач надав суду накази (розпорядження) про проведення інструктажу з техніки безпеки. Також позивачем було долучено до матеріалів справи акти за результатами стажування.

Надаючи оцінку зазначеним обставинам, апеляційний суд виходить з такого.

Відповідно до пп. 16.1.5 п. 16.1 ст. 16 ПК платник податків зобов'язаний подавати на належним чином оформлену письмову вимогу контролюючих органів (у випадках, визначених законодавством) документи з обліку доходів, витрат та інших показників, пов'язаних із визначенням об'єктів оподаткування (податкових зобов'язань), первинні документи, регістри бухгалтерського обліку, фінансову звітність, інші документи, пов'язані з обчисленням та сплатою податків та зборів.

Відповідно до п. 85.2 ст. 85 ПК платник податків зобов'язаний надати посадовим (службовим) особам контролюючих органів у повному обсязі всі документи, що належать або пов'язані з предметом перевірки. Такий обов'язок виникає у платника податків після початку перевірки.

Таким чином, з моменту початку перевірки, у позивача виник обов'язок щодо подання відповідачу всіх наявних у нього документів, що пов'язані із предметом перевірки.

Відповідно до п. 85.8 ст. 85 ПК посадова (службова) особа контролюючого органу, яка проводить перевірку, у випадках, передбачених цим Кодексом, має право отримувати від платника податків або його законних представників копії документів, що належать до предмета перевірки. Такі копії повинні бути засвідчені підписом платника податків або його посадової особи та скріплені печаткою (за наявності).

Пунктом 20.1 ст. 20 ПК передбачено, що контролюючі органи мають право запитувати та вивчати під час проведення перевірок первинні документи, що використовуються в бухгалтерському обліку, регістри, фінансову, статистичну та іншу звітність, пов'язану з обчисленням і сплатою податків, зборів, платежів, виконанням вимог законодавства, контроль за додержанням якого покладено на контролюючі органи;

Згідно п. 85.4 ст. 85 ПК при проведенні перевірок посадові особи контролюючого органу мають право отримувати у платників податків належним чином завірені копії первинних фінансово-господарських, бухгалтерських та інших документів, що свідчать про приховування (заниження) об'єктів оподаткування, несплату податків, зборів, платежів, порушення вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи. Такі копії повинні бути засвідчені підписом платника податків або його посадової особи та скріплені печаткою (за наявності).

Таким чином, контролюючий орган вправі запитувати та досліджувати у ході перевірки документи, що стосуються предмету перевірки, у тому числі й ті, що свідчать про приховування (заниження) об'єктів оподаткування.

Так, 05.11.2015 відповідачем додатково було запитано у позивача, окрім іншого, документи щодо його відносин із водіями, відомості щодо яких не було відображено позивачем у податковій звітності. Проте, матеріали не містять доказів того, що позивач надав будь-які документи з цього приводу, зокрема спірні договори про співпрацю, відсутні докази й того, що позивач повідомив відповідача про те, що з цими водіями було укладено не трудові договори, а цивільно-правові угоди про співпрацю тощо.

Апеляційний суд не заперечує того, що у відповідності до вимог Цивільного кодексу України, сторони є вільними в укладенні договору та визначенні його умов, що не суперечать вимогам чинного законодавства. Проте, слід відмітити, що позивач не повідомив відповідача про наявність укладених договорів про співпрацю, а тому особи, які здійснювали перевірку з об'єктивно не знали та не могли знати про існування таких договорів, не могли надати їм оцінку та прийняти до уваги під час формування висновків перевірки.

З огляду на це, варто наголосити на тому, що адміністративний суд у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку (ч. 3 ст. 2 КАС).

Так, посадовими особами відповідача при проведенні перевірки вживалися активні дії щодо з'ясування підстав відносин позивача із згаданими водіями, повідомлялося про необхідність підтвердження цих даних, однак, як зазначалося позивачем таких обставин повідомлено не було.

Таким чином, апеляційний суд дійшов висновку, що бездіяльність позивача щодо ненадання до перевірки документів стосовно оформлення відносин зі згаданими водіями, перешкодила можливості їх врахування під час проведення такої перевірки. Тому підстав вважати, що відповідачем, при прийнятті оскаржуваних рішень, протиправно не було з'ясовано усіх обставин, що мають значення для прийняття таких рішень, або ж не було дотримано інших пунктів ч. 3 ст. 2 КАС, апеляційний суд не вбачає.

Крім того, як вірно зазначив суд першої інстанції, договори із водіями стосувалися їх стажування.

Пленум Верховного Суду України у п. 2 постанови від 06.11.2009 № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» зміст правочину не може суперечити Цивільного кодексу України, іншим законам України, які приймаються відповідно до Конституції України та Цивільного кодексу України, міжнародним договорам, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, актам Президента України, постановам Кабінету Міністрів України, актам інших органів державної влади України, органів влади Автономної Республіки Крим у випадках і в межах, встановлених Конституцією України та законом, а також моральним засадам суспільства.

Відповідно до Закону України «Про вищу освіту» № 2984-III від 17.01.2002 (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, стажування - набуття особою досвіду виконання завдань та обов'язків певної спеціальності.

Згідно п. 2 Порядку укладення договору про стажування студентів вищих та учнів професійно-технічних навчальних закладів на підприємствах, в установах та організаціях, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16 січня 2013 року № 20 (далі - Порядок) стажисти - студенти вищих та учні професійно-технічних навчальних закладів, що здобули спеціальність або професію за освітньо-кваліфікаційним рівнем «молодший спеціаліст», «бакалавр», «спеціаліст» або «кваліфікований робітник», продовжують навчатися на наступному освітньо-кваліфікаційному рівні та проходять стажування на підприємствах за спеціальністю (кваліфікацією) або професією (кваліфікаційним рівнем), за якою здобувається освіта, на визначених договором про стажування умовах у вільний від навчання час.

Перелік документів, які подаються стажистами наведений у п. 8 Порядку. Згідно п. 9 Порядку № 20 керівник підприємства визначає керівника стажування, який разом із стажистом розробляє індивідуальну програму стажування за здобутою спеціальністю (кваліфікацією) або професією (кваліфікаційним рівнем) та перелік робіт.

Пунктами 10, 11, 13, 15 Порядку № 20 передбачено, що одночасно з укладенням договору про стажування керівник підприємства затверджує індивідуальну програму стажування та видає наказ про проходження стажування, у якому зазначаються строки і місце його проходження (структурний підрозділ), спеціальність (кваліфікація) або професія (кваліфікаційний рівень) стажиста, режим стажування, а також його керівник.

Договір про стажування укладається у двох примірниках, один з яких зберігається на підприємстві, другий - у стажиста.

Запис про проходження стажування вноситься до трудової книжки стажиста, яка у разі потреби оформляється згідно із законодавством.

Після закінчення стажування стажистові видається висновок про його результати, в якому зазначаються виконані роботи, оцінка якості їх виконання, а також характеристика професійної компетентності, особистих та ділових якостей стажиста.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції доречно зазначив про те, що позивачем не було надано суду жодного доказу, що особи, які проходили стажування у ФОП ОСОБА_4 за приєднаними до матеріалів справи договорами були студентами вищих та учнями професійно-технічних навчальних закладів, які продовжували у спірний період навчатися. Окрім того, матеріали справи не містять доказів того, що спірним водіям було затверджено індивідуальну програму стажування, визначено керівника стажування.

З наведених вище підстав, апеляційний суд відхиляє посилання позивача про наявність укладених спірних договорів про співпрацю як підставу про скасування оскаржуваних рішень відповідача.

Відповідно до ст. 24 Кодексу законів про працю України (у редакції, чинній на час існування спірних правовідносин; далі - КЗпП) укладення трудового договору оформляється наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу про зарахування працівника на роботу. Трудовий договір вважається укладеним і тоді, коли наказу чи розпорядження не було видано, але працівника фактично було допущено до роботи.

Враховуючи викладені вище обставини, та, зокрема, те, що до перевірки позивачем не було надано спірних договорів про співпрацю, відповідач, на думку апеляційного суду, обґрунтовано застосував до спірних правовідносин наведені положення КЗпП, вказавши про допуск відповідних водіїв до роботи, що, як наслідок, вважається укладенням з ними трудового договору.

Підсумовуючи викладені обставини та враховуючи, що позивач в апеляційній скарзі не заперечив здійснений відповідачем та підтверджений судом першої інстанції розрахунок донарахування зобов'язань за цим епізодом, то колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав на задоволення позовних вимог в частині скасування податкового повідомлення-рішення від 02.12.2015 № , рішення № від 02.12.2015, вимоги № Ф- 02.12.2015.

Доводи апеляційних скарг висновків суду не спростовують, оскільки ґрунтуються на невірному трактуванні апелянтами фактичних обставин і норм матеріального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 200 КАС суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції відповідно до норм матеріального права, при дотриманні норм процесуального права, на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин у справі, підтвердженими доказами, а доводи апеляційних скарг висновків суду не спростовують, то суд апеляційної інстанції підстав для його скасування не вбачає.

Керуючись ст.ст. 160, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційні скарги Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 та Прилуцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Чернігівській області залишити без задоволення, а постанову Чернігівського окружного адміністративного суду від 25 січня 2017 року - без змін.

Рішення апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту постановлення та може бути оскаржене протягом двадцяти днів з дня складання в повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя М.В. Межевич

Суддя Г.В. Земляна

Суддя Є.О. Сорочко

Повний текст рішення виготовлений 23.03.2017.

Головуючий суддя Межевич М.В.

Судді: Сорочко Є.О.

Земляна Г.В.