Справа № 802/309/17-а
Суддя: Вільчинський Олександр Ванадійович
Дата ухвалення: 2017-03-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

16 березня 2017 р. Справа № 802/309/17-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Вільчинського О.В.,

за участю:

секретаря судового засідання: Бондаренка І.В.,

позивача: ОСОБА_1,

представника відповідача: ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом: ОСОБА_1

до: прокуратури Вінницької області

про: стягнення заробітної плати за час затримки виконання рішення суду,

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду звернулася позивач ОСОБА_1 із адміністративним позовом до відповідача прокуратури Вінницької області про стягнення заробітної плати за час затримки виконання рішення суду.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідно до положень ст. 236 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) на користь повивача підлягає стягненню середня заробітна за час затримки виконання постанови Вінницького окружного адміністративного суду від 02.12.2015 у справі № 802/3782/15-а, якою задоволено позов ОСОБА_1 до прокуратури Вінницької області про поновлення на роботі. Так, позивач зазначає, що по день фактичного виконання зазначеного рішення суду видання відповідного наказу, - тривав вимушений прогул, не оплачений відповідачем, кількість робочих днів якого склала 193. При цьому, враховуючи, що з 01.12.2015 відбулось підвищення посадових окладів прокурорсько-слідчих працівників, позивач вважає, що розмір середньої заробітної плати, яка застосовується для розрахунку за час вимушеного прогулу має бути відкоригований відповідно до вимог п. 10 розділу III зазначеної постанови з урахуванням коефіцієнту підвищення.

Позивач в судовому засіданні підтримала позовні вимоги в повному обсязі, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог, та просила суд їх задовольнити з підстав, викладених в адміністративному позові.

Представник відповідача у судовому засіданні щодо позову заперечував відповідно до поданих письмових заперечень, в яких, зокрема, зазначено, що затримка виконання рішення суду відбулась з обєктивних причин, які не залежали від волі відповідача, та просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази в їх сукупності, суд встановив, що на підставі наказу Генеральної прокуратури України № 38ш від 15.07.2015, у звязку із скороченням у структурі та штатному розписі прокуратури Вінницької області, наказом № 1310к від 16.09.2015 згідно з п. 1 ст. 40 КЗпП України, ОСОБА_1 звільнено з 16.09.2015 із посади заступника начальника управління представництва, захисту інтересів громадян та держави в суді.

Вважаючи такий наказ протиправним, позивач звернулась до суду із позовом про його скасування. Так, постановою Вінницького окружного адміністративного суду від 02.12.2015 у справі № 802/3782/15-а задоволено позов ОСОБА_1 до прокуратури Вінницької області про поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу: визнано протиправним та скасовано наказ прокурора Вінницької області № 1310 к від 16.09.2015 про звільнення ОСОБА_1 з посади заступника начальника управління представництва, захисту інтересів громадян та держави в суді прокуратури Вінницької області, поновлено мене на посаді заступника начальника управління представництва, захисту інтересів громадян і держави в суді прокуратури Вінницької області із 17.09.2015; стягнуто з прокуратури Вінницької області на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу за період із 17.09.2015 по 02.12.2015 в сумі 22614 грн. 66 коп.

Постанову в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді заступника начальника управління представництва, захисту інтересів громадян і держави в суді прокуратури Вінницької області та в частині стягнення із прокуратури Вінницької області () на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) заробітної плати за час вимушеного прогулу у межах суми стягнення за один місяць, а саме 9632 грн. 10 коп. допущено до негайного виконання.

Ухвалою Вінницького окружного адміністративного суду від 08.12.2015 виправлено описку, допущену у постанові Вінницького окружного адміністративного суду від 02.12.2015, у резолютивній частині вступної та резолютивної частини постанови та у резолютивній частині повного тексту постанови в абзацах 3, 5 замість "заступника начальника управління представництва, захисту інтересів громадян і держави в суді прокуратури Вінницької області" ухвалено правильним вважати "заступника начальника управління представництва інтересів громадян і держави в суді прокуратури Вінницької області".

Постанова суду від 02.12.2015 та ухвала суду від 08.12.2015 набрали законної сили відповідно до ухвал Вінницького апеляційного адміністративного суду від 28.01.2016, якими вони залишені без змін.

Постановою Вищого адміністративного суду України від 16.11.2016 касаційна скарга прокуратури області задоволена частково, постанова Вінницького окружного адміністративного суду від 02.12.2015 змінена, абзац 4 резолютивної частини викладено в наступній редакції: "Стягнути із прокуратури Вінницької області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 17.09.2015 по 02.12.2015 в сумі 22614 грн. 66 коп. без урахування податку на доходи фізичних осіб та інших обов'язкових платежів"

09.12.2015 ОСОБА_1 звернулась до прокуратури Вінницької області із заявою про виконання рішення суду у частині, допущеній до негайного виконання.

Рішення суду у частині стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу у сумі 22614 грн. 66 коп. за період, визначений судом, прокуратурою Вінницької області виконане, про що було зазначено відповідачем у листі від 28.10.2016.

У звязку із невиконанням рішення суду про поновлення на роботі відповідачем у добровільному порядку ОСОБА_1 звернулась із заявою про відкриття виконавчого провадження у органи ДВС. Відповідно до виконавчого листа, виданого Вінницьким окружним адміністративним судом 08.12.2015 у частині поновлення позивача на роботі, головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України 25.02.2016 винесено постанову про відкриття виконавчого провадження про поновлення мене на посаді заступника начальника управління представництва інтересів громадян і держави в суді прокуратури Вінницької області та направлено її відповідачу для виконання у добровільному порядку.

Відповідно до постанови головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС Міністерства юстиції України від 04.10.2016 виконавче провадження закінчене у зв'язку з виданням прокурором Вінницької області 12.09.2016 наказу № 1157к на виконання постанови Вінницького окружного адміністративного суду від 02.12.2015, згідно з яким ОСОБА_1 поновлено на посаді заступника начальника управління представництва інтересів громадян і держави в суді прокуратури Вінницької області з 17.09.2015.

Вважаючи, що по день видання зазначеного наказу тривав вимушений прогул, не оплачений відповідачем, кількість робочих днів якого склала 193 дні, позивач звернулася до суду з цим адміністративним позовом.

Визначаючись щодо позовних вимог, суд виходив з такого.

Згідно зі ст.236 КЗпП України у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.

Відповідно до ч.1 ст.255 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) постанова або ухвала суду, яка набрала законної сили, є обов'язковою для осіб, які беруть участь у справі, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України.

Згідно з приписами ч. 2 ст.257 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, є підставою для його виконання.

При цьому п. 3 ч.1 ст.256 КАС України передбачає, що постанови суду про поновлення на посаді у відносинах публічної служби виконуються негайно.

Частиною 4 статті 257 КАС України законодавець обумовив питання примусового виконання судових рішень у порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження". Цим підкреслюється винятковість саме примусового виконання рішення адміністративного суду.

Відповідно до ст.2 вказаного Закону (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) примусове виконання рішень покладається на Державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України.

Правова природа діяльності органів державної виконавчої служби та її основне призначення полягає саме в примусовому виконанні рішень суду, в тому числі постанов судів про поновлення на посадах у відносинах публічної служби, які набрали законної сили, що і є підставою для негайного їх виконання. Добровільне виконання рішення суду боржником - це його законодавчо встановлений обов'язок. Зокрема, зазначений обов'язок не є похідним від дій особи (подання заяви чи виконавчого листа для відкриття виконавчого провадження), яку поновлено на роботі. В таких випадках держава в особі органу державної виконавчої служби несе відповідальність за виконання остаточних судових рішень.

Крім того, Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці, зокрема, у пунктах 46, 48, 51, 53, 54 рішення від 15.10.2009 року у справі "ОСОБА_3 проти України" (заява № 40450/04) зазначив, що від особи, яка домоглася винесення остаточного судового рішення проти держави, не можна вимагати ініціювання окремого провадження з його примусового виконання. Відповідний державний орган, який було належним чином поінформовано про таке судове рішення, повинен вжити всіх необхідних заходів для його дотримання або передати його іншому компетентному органу для виконання. Заявникові не можна дорікати за неподання до державної виконавчої служби заяви чи виконавчого листа для відкриття виконавчого провадження. Право на суд, захищене статтею 6, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов'язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін. Ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок. Відповідно необґрунтовано тривала затримка у виконанні обов'язкового для виконання судового рішення може становити порушення Конвенції. Саме на державу покладено обов'язок дбати про те, щоб остаточні рішення, винесені проти її органів, установ чи підприємств, які перебувають у державній власності або контролюються державою, виконувалися відповідно до зазначених вище вимог Конвенції. Держава не може виправдовувати нестачею коштів невиконання судових рішень, винесених проти неї або проти установ чи підприємств, які перебувають в державній власності або контролюються державою. Держава несе відповідальність за виконання остаточних рішень, якщо чинники, які затримують чи перешкоджають їх повному й вчасному виконанню, перебувають у межах контролю органів влади.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що на відповідачеві лежав обов'язок негайно виконати постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 02.12.2015 у справі № 802/3782/15-а у частині поновлення позивача на посаді, незалежно від того, чи зверталася позивач за примусовим виконанням судового рішення до органів державної виконавчої служби.

При цьому, як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 34 постанови від 6 листопада 1992 року № 9 "Про практику розгляду судами трудових спорів", рішення про поновлення на роботі вважається виконаним з дня видання власником або уповноваженим ним органом про це наказу.

Суд враховує, що відповідно до правової позиції, висловленої Верховним Судом України у постанові від 01 липня 2015 року у справі № 6-435цс15, "…законодавець передбачає обов'язок роботодавця добровільно і негайно виконати рішення суду про поновлення працівника на роботі і цей обов'язок полягає у тому, що у роботодавця обов'язок видати наказ про поновлення працівника на роботі виникає відразу після оголошення рішення суду, незалежно від того, чи буде дане рішення суду оскаржуватися. Виходячи з лексичного значення (тлумачення) поняття "затримка", як "зволікання", "проволока", за змістом норм статті 236 КЗпП України затримкою виконання рішення суду про поновлення працівника на роботі слід вважати невидання власником (уповноваженим органом) наказу про поновлення працівника на роботі без поважних причин, негайно, після проголошення судового рішення".

Стосовно заперечень відповідача про відсутність його вини у затримці виконання рішення суду про поновлення позивача на посаді суд зазначає наступне.

Аналізуючи зазначені вище положення статті 236 КЗпП України, суд доходить висновку, що зазначена норма носить імперативний характер, вона безумовно забезпечує конституційну гарантію захисту від незаконного звільнення через забезпечення якомога скорішого поновлення трудових прав працівника при поновленні його на роботі та гарантії захисту права на своєчасну оплату праці у разі поновлення трудових відносин між працівником та роботодавцем. Визначена у статті 236 КЗпП України вимога виплатити середній заробіток за час вимушеного прогулу у разі затримки виконання рішення про поновлення на роботі не залежить від вини у затримці того органу, який зобов'язаний безпосередньо нараховувати та виплачувати заробітну плату працівникові.

Крім того, відповідач не заперечував, що на час постановлення судом рішення та ухвали у справі (02.12.2015, 08.12.2015) та на час звернення ОСОБА_1 із заявою про виконання рішення суду (09.12.2015) у штатному розписі прокуратури Вінницької області існувала посада, на якій позивача поновив суд. Таким чином, за наявності реальної можливості поновити позивача на цій посаді, відповідачем рішення не було виконане.

Враховуючи те, що постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 02.12.2015 у справі № 802/3782/15-а в частині поновлення позивача виконана відповідачем шляхом прийняття наказу лише від 12.09.2016 за № 1157к, суд дійшов висновку, що позивач має право відповідно до ст.236 КЗпП України на виплату середнього заробітку за час затримки виконання судового рішення. При цьому, встановлено, що період вимушеного прогулу складає 193 роб. дн.

Обчислення середнього заробітку за час вимушеного прогулу здійснюється на підставі Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100.

Відповідно до абзацу 3 п. 2 розділу II зазначеної постанови у випадку збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється, виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата.

Виплата середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу повязана із встановленням протиправності наказу № 1310 к від 16.09.2015, яким ОСОБА_1 була звільнена з роботи та поновленням її на роботі із часу незаконного звільнення. Отже, для обрахування розміру середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу необхідно врахувати виплати за останні 2 календарні місяці роботи, що передували звільненню.

Частиною 3 п. 32 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику розгляду судами трудових спорів" роз'яснено, що у випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу в зв'язку з незаконним звільненням або переведенням, відстороненням від роботи - невиконанням рішення про поновлення на роботі, затримкою видачі трудової книжки або розрахунку він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з заробітку за останні два календарні місяці роботи. Для працівників, які пропрацювали на даному підприємстві (в установі, організації) менше двох місяців, обчислення проводиться з розрахунку середнього заробітку за фактично пропрацьований час. При цьому, враховуються положення Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 №100

Постановою Вінницького окружного адміністративного суду від 02.12.2015 для розрахунку середньої заробітної плати прийнята довідка прокуратури Вінницької області №18ф-192 від 30.11.2015, згідно з якою середньоденний заробіток позивача визначений у розмірі 418,79 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 72 КАС України обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Разом з тим, постановою Кабінету Міністрів України від 09.12.2015 № 1013 "Про упорядкування структури заробітної плати, особливості проведення індексації та внесення змін до деяких нормативно-правових актів", яка відповідно до п. 6 застосовується з 01.12.2015, підвищено посадові оклади відповідним категоріям прокурорсько-слідчих працівників.

Підпунктом 3 пункту 1 цієї постанови передбачено, що у межах видатків на оплату праці, затверджених у кошторисах органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування, органів прокуратури та інших органів, за рахунок виплат, повязаних з індексацією, надбавок, доплат, премій підвищуються на 25 відсотків посадові оклади керівних працівників, спеціалістів і службовців.

Пунктом 10 розділу III Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100, встановлено, що у випадках підвищення тарифних ставок і посадових окладів на підприємстві, в установі, організації відповідно до актів законодавства, а також за рішеннями, передбаченими в колективних договорах (угодах), як у розрахунковому періоді, так і в періоді, протягом якого за працівником зберігається середній заробіток, заробітна плата, включаючи премії та інші виплати, що враховуються при обчисленні середньої заробітної плати, за проміжок часу до підвищення коригуються на коефіцієнт їх підвищення.

Виходячи з відкоригованої таким чином заробітної плати у розрахунковому періоді, за встановленим у пунктах 6, 7 і 8 розділу IV порядком визначається середньоденний (годинний) заробіток. У випадках, коли підвищення тарифних ставок і окладів відбулось у періоді, протягом якого за працівником зберігався середній заробіток, за цим заробітком здійснюються нарахування тільки в частині, що стосується днів збереження середньої заробітної плати з дня підвищення тарифних ставок (окладів).

Таким чином, враховуючи, що у періоді, у якому за позивачем зберігалась заробітна плата за час вимушеного прогулу, з 01.12.2015 відбулось підвищення посадових окладів прокурорсько-слідчих працівників, розмір середньої заробітної плати, яка застосовується для розрахунку за час вимушеного прогулу має бути відкоригований відповідно до вимог п. 10 розділу III зазначеної постанови з урахуванням коефіцієнту підвищення.

Таку ж правову позицію висловив Верховний Суд України у постанові від 21.01.2015 у справі № 6-203цс14, зазначивши, що "з урахуванням тієї обставини, що за період від часу звільнення позивача до часу поновлення його на роботі підприємство здійснювало підвищення розміру тарифних ставок і посадових окладів, при обчисленні середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу в період затримки виконання рішення суду заробітна плата позивача підлягала коригуванню на коефіцієнт підвищення тарифних ставок і посадових окладів".

Компетентним у здійсненні розрахунку розміру середньої заробітної плати на підставі Постанови КМУ № 100 від 08.02.1995 із визначенням та застосуванням коефіцієнту її підвищення з урахуванням постанови Кабінету Міністрів України від 09.12.2015 № 1013 є відповідач.

Відповідно до наданого на вимогу суду розрахунку середньої заробітної плати, що здійснений відповідно до п. 10 постанови КМУ № 100 від 08.02.1995 з урахуванням розміру, встановленого постановою Вінницького окружного адміністративного суду від 02.12.2015 та підвищення посадових окладів прокурорсько-слідчих працівників на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 09.12.2015 № 1013 "Про упорядкування структури заробітної плати, особливості проведення індексації та внесення змін до деяких нормативно-правових актів" середньоденна заробітна плата позивача становить 527,68 грн.

Виходячи з наведеного, враховуючи кількість робочих днів за період з 03.12.2015 по 09.09.2016, середньоденний заробіток позивача із визначенням та застосуванням коефіцієнту її підвищення з урахуванням постанови Кабінету Міністрів України від 09.12.2015 № 1013 становить 101842,24 грн. (193 робочих днів х 527,68 грн.) та підлягає стягненню на користь ОСОБА_1 з прокуратури Вінницької області у зв'язку з затримкою виконання рішення суду. Зазначена сума також вирахувана відповідачем відповідно до наданого суду розрахунку.

При цьому суд зазначає, що згідно з абзацом 5 пункту 6 Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 № 13 "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці" задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов'язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов'язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення.

Тому відповідач, як податковий агент згідно норм Податкового Кодексу України та як страхувальник згідно з Законом України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" зобов'язаний виплатити позивачеві суму середнього заробітку за час затримки виконання рішення, утримавши із нього при виплаті податки та інші обов'язкові платежі.

Такий висновок узгоджуються з практикою Верховного Суду України, зокрема, викладеною в постановах від 21.01.2012 № 6-87цс11 та від 14.01.2014 № 21-395а13.

Таким чином, виплата позивачу середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду повинна бути здійснена без урахування податку на доходи фізичних осіб та інших обовязкових платежів.

Відповідно до статті 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Згідно зі ст. 86 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Представником відповідача не надано жодних доказів, які б спростовували доводи позивача щодо наявності підстав для стягнення на користь позивача середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду за період з 03.12.2015 по 09.09.2016.

На підставі аналізу встановлених обставин і правовідносин, що їм відповідають, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 161 КАС України під час прийняття постанови суд вирішує в тому числі чи є підстави допустити негайне виконання постанови.

Згідно п. 2-3 ч. 1 ст. 256 КАС України негайно виконуються постанови суду про присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби - у межах суми стягнення за один місяць та поновлення на посаді у відносинах публічної служби.

Враховуючи наведені норми процесуального закону, постанову суду в частині стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу у межах суми стягнення за один місяць слід допустити до негайного виконання.

Щодо судових витрат, то відповідно до вимог ст.94 КАС України, зі сторін спору їх не належить стягувати.

Керуючись ст.ст. 70, 71, 79, 86, 94, 128, 158, 162, 163, 167, 255, 257 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Стягнути з прокуратури Вінницької області () на користь ОСОБА_1 (реєстраційний номер НОМЕР_1) середній заробіток за час затримки виконання рішення суду за період з 03.12.2015 по 09.09.2016 в сумі 101848 (сто одна тисяча вісімсот сорок дві) грн. 24 (двадцять чотири) коп. без урахування податку на доходи фізичних осіб та інших обов'язкових платежів.

Постанову в частині стягнення із Прокуратури Вінницької області () на користь ОСОБА_1 (реєстраційний номер НОМЕР_1) заробітної плати за час вимушеного прогулу у межах суми стягнення за один місяць, а саме 11608 (одинадцять тисяч шістсот вісім) грн. 96 (дев'яносто шість) коп допустити до негайного виконання.

Постанова набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 254 КАС України.

Відповідно до ст. 186 КАС України апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя Вільчинський Олександр Ванадійович