Справа № 821/271/17
Суддя: Кузьменко Н.А.
Дата ухвалення: 2017-03-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ХЕРСОНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 березня 2017 р.м. ХерсонСправа № 821/271/17
Херсонський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Кузьменко Н.А.

при секретарі Рябчич А.М.

за участю:

представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом приватної виробничо-іноваційно-комерційної фірми КОДІ до Херсонської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Херсонській області про скасування податкового повідомлення-рішення № від 07.11.2016 року, -

встановив:

04 січня 2017 року до Херсонського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява приватної виробничо-іноваційно-комерційної фірми КОДІ (далі позивач, ПВІК «Коді») до Херсонської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Херсонській області (далі відповідач, ОДПІ) про скасування податкового повідомлення-рішення № від 07.11.2016 року.

Обґрунтовуючи свою правову позицію позивач зазначив, що 15 січня 2016 керівник фірми отримав нові ключі електронного цифрового підпису в акредитованому центрі в центрі обліку платників податків Херсонської ОДПІ. 20 січня 2016 року керівник позивача не зміг відправити декларацію з податку на додану вартість за грудень 2015 року та зареєструвати податкові накладні за звітний період, натомість на адресу позивача надійшла квитанція №1 з приміткою «документ не прийнято», підстава «невірний підпис сертифікат відсутній в базі сертифікатів». В подальшому було зясовано, що на момент подання податкової декларації та реєстрації податкових накладних відповідний договір про визнання електронного цифрового підпису ще не надійшов на адресу ОДПІ. Податковим повідомленням-рішенням від 07 листопада 2016 року № до позивача застосовано штрафну санкцію за несвоєчасне подання податкових декларацій за червень 2015 року та за грудень 2015 року на загальну суму 340 грн. Позивача вважає, що вищевикладена ситуація сталася з вини посадових осіб відповідача, які не виконали свого обовязку по вчасній доставці договору про визнання електронного цифрового підпису, як наслідок фірма не змогла вчасно подати податкову звітність. З наведеного позивач робить висновок про наявність підстав для постановлення судового рішення про скасування податкового повідомлення-рішення № від 07.11.2016 року.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримував, з підстав викладених в адміністративному позові.

Відповідач 02 березня 2017 року подав до суду письмові заперечення, в яких позовні вимоги не визнає з таких підстав. Договір про визнання електронних документів № від 17.01.2014 року було розірвано в автоматичному режимі 20 січня 2017 року, в звязку з закінченням строку його дії. В подальшому платником податків направлялись на адресу ОДПІ договори від 21.01.2016 року, 26.01.2016 року, 29.01.2016 року, 04.02.2016 року які через різні недоліки не можливо було укласти. Отже, між позивачем та ОДПІ укладено договір № від 05.02.2016 року. При цьому відсутність такого договору не позбавляла позивача можливості вчасно подати податкову звітність за червень, грудень 2015 року. Все це, на думку відповідача, є підставами для відмови в задоволенні позовних вимог.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечував та просив відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог.

Розглянувши надані сторонами документи, заслухавши пояснення представників сторін, з'ясувавши фактичні обставини справи, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду спору по суті, проаналізувавши норми законодавства які регулюють спірні відносини та їх застосування сторонами, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Судом встановлено, що 17січня 2014 року між позивачем та відповідачем укладено договір про визнання електронних документів № терміном дії до 20 січня 2016 року.

20 січня 2016 року договір було в звязку з закінченням терміну його дії, в подальшому позивач 21 січня 2016 року, 26 січня 2016 року, 29 січня 2016 року та 04 лютого 2016 року неодноразово направляв на адресу ОДПІ договори про визнання електронних документів, в укладанні яких було відмовлено з різних підстав.

Позивач не оскаржував жодної з відмов ОДПІ в укладенні договору про визнання електронних документів, доказів протилежного сторони суд не надали.

05 лютого 2016 року між сторонами укладено договір про визнання електронних документів №, який діє на даний момент.

В період з 20 січня 2016 року по 05 лютого 2016 року позивач був позбавлений можливості подавати податкову звітність в електронному вигляді та реєструвати податкові накладні в Єдиному реєстрі податкових накладних, оскільки у керівника фірми був відсутній актуальний ключ електронного цифрового підпису.

10 жовтня 2016 року на підставі п.200.10 ст.200 ПК України в порядку ст.76 ПК України, податковим органом проведено камеральну перевірку податкової звітності з податку на додану вартість ПВІК «Коді» за червень, грудень 2015 року.

За результатами перевірки складено акт «Про результати камеральної перевірки даних, задекларованих у податковій звітності з податку на додану вартість ПВІК «Коді» (21281931) за червень, грудень 2015 року» №874/21-03-12-01/21281931 від 10.10.2016 року.

Висновком акту перевірки є встановлення порушення вимог пп.49.18.1 п.49.15 ст.49, п.203.1 ст.203 ПК України. Так, податкова декларація з податку на додану вартість за період червень 2015 року при граничному термінів подання 20.07.2015 року подана лише 07.08.2015 року; податкова декларація з податку на додану вартість за період грудень 2015 року при граничному термінів подання 20.01.2016 року подана лише 22.02.2016 року.

Сторони не навели суду причини, які унеможливлювали подання податкових декларацій до граничного терміну їх подання.

На підставі акту перевірки №874/21-03-12-01/21281931 від 10.10.2016 року податковим повідомленням-рішенням № від 07.11.2016 року до позивача застосовано штраф в розмірі 340 грн.

При вирішенні спору суд виходить з наступного.

Податковий кодекс України регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства (п.1.1. ст.1 ПК України).

Відповідно до пункту 75.1 статті 75 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин; далі - ПК України) камеральні та документальні перевірки проводяться органами державної податкової служби в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом.

За змістом пункту 200.10 статті 200 ПК України протягом 30 календарних днів, що настають за граничним терміном отримання податкової декларації, податковий орган проводить камеральну перевірку заявлених у ній даних.

Згідно з підпунктом 75.1.1 пункту 75.1 статті 75 ПК України камеральною вважається перевірка, яка проводиться у приміщенні органу державної податкової служби виключно на підставі даних, зазначених у податкових деклараціях (розрахунках) платника податків.

Пунктом 76.1 статті 76 ПК України передбачено, що камеральна перевірка проводиться посадовими особами органу державної податкової служби без будь-якого спеціального рішення керівника такого органу або направлення на її проведення.

Камеральній перевірці підлягає вся податкова звітність суцільним порядком.

Згода платника податків на перевірку та його присутність під час проведення камеральної перевірки не обов'язкова.

При перевірці податковий орган встановив, що податкова декларація з податку на додану вартість за період червень 2015 року при граничному термінів подання 20.07.2015 року подана лише 07.08.2015 року; податкова декларація з податку на додану вартість за період грудень 2015 року при граничному термінів подання 20.01.2016 року подана лише 22.02.2016 року.

Податкові декларації, крім випадків, передбачених цим Кодексом, подаються за базовий звітний (податковий) період, що дорівнює календарному місяцю (у тому числі в разі сплати місячних авансових внесків) - протягом 20 календарних днів, що настають за останнім календарним днем звітного (податкового) місяця (пп.49.18.1 п.49.18 ст.49 ПК України).

Відповідна норма застосовується і до податкової звітності з податку на додану вартість, що відображено в п.203.1 ст.203 ПК України.

Податкова декларація подається за базовий звітний (податковий) період, що дорівнює календарному місяцю, протягом 20 календарних днів, що настають за останнім календарним днем звітного (податкового) місяця (п.203.1 ст.203 ПК України).

Представник позивача не заперечував проти порушення термінів подання податкових декларацій, але вказав, що затримка в поданні податкової декларації за грудень 2015 року мала обєктивну підставу відсутність, через неправомірні дії податкового органу, актуального електронного цифрового підпису у керівника фірми період з 20 січня 2016 року по 05 лютого 2016 року.

Суд не погоджується з такою позицією позивача, оскільки така позиція не підтверджена належними доказами, якими, зокрема, можуть бути скарги на дії або бездіяльність посадових осіб відповідача, представник позивача не надав суду жодних доказів на підтвердження своєї позиції, як наслідок суд відхиляє доводи позивача.

Неподання або несвоєчасне подання платником податків або іншими особами, зобов'язаними нараховувати та сплачувати податки, збори податкових декларацій (розрахунків), тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 170 гривень, за кожне таке неподання або несвоєчасне подання (п.120.1 ст.120 ПК України).

Представник позивач не навів жодних переконливих доказів, які обєктивно унеможливлювали вчасне подання податкових декларацій з податку на додану вартість за червень 2015 року та за грудень 2015 року, такі докази відсутні, як і причини поважності пропуску строків на подання податкової звітності, оскільки ніщо не заважало подати податкову звітність до настання останнього дня встановленого спеціальним законодавством.

Оцінюючи наявні докази, суд дотримується позиції, вказаної у рішенні Європейського суду з прав людини, яку він висловив у пункті 53 рішення у справі «Федорченко та Лозенко проти України», відповідно до якої суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом».

Так, наведені відповідачем аргументи не є достатньо вагомими, чіткими та узгодженими доказами, що спростовують реальність господарських операцій між позивачем та контрагентами, факт яких підтверджується належними та допустимими доказами в розумінні положень статті 70 КАС України.

Окремо суд звертає увагу, що відповідно до частини 2 статті 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Такий підхід узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини. Так, у пункті 110 рішення від 23 липня 2002 року у справі «Компанія «Вестберґа таксі Актіеболаґ» та Вуліч проти Швеції» Суд визначив, що «…адміністративні суди, які розглядають скарги заявників стосовно рішень податкового управління, мають повну юрисдикцію у цих справах та повноваження скасувати оскаржені рішення. Справи мають бути розглянуті на підставі поданих доказів, а довести наявність підстав, передбачених відповідними законами, для призначення податкових штрафів має саме податкове управління.».

В адміністративному судочинстві діє принцип офіційності, який полягає в активній позиції суду щодо з'ясування всіх обставин у справі (ч.4,5 ст.11, ч.2 ст. 69, ч.5 ст.71 КАС України). Обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на суб'єкта владних повноважень, якщо він як відповідач заперечує адміністративний позов (ч.2 ст. 71 КАС України).

Суб'єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі. У разі невиконання цього обов'язку суд витребовує названі документи та матеріали", а якщо такі приписи відповідач без поважних причин не виконує, то "суд вирішує справу на основі наявних доказів" (ч. 4,6 ст. 71 КАС України).

Відповідно до ст. 86 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Відповідачем надано суду докази протиправності дій позивача та доведено правомірність оскаржуваного податкового повідомлення-рішення, а доводи викладені в адміністративному позові спростовуються наявними в справі матеріалами.

Позивач належними доказами не підтвердив правомірність своїх вимог, натомість наявні в матеріалах справи докази дають суду підстави для висновку про правомірність дій відповідача.

Враховуючи вищевикладене податкове повідомлення-рішення № від 07 листопада 2016 року є правомірним та скасуванню не підлягає.

На підставі вимог частини 3 статті 160 КАС України, в судовому засіданні 14 березня 2017 року проголошено вступну та резолютивну частини постанови.

Судові витрати розподілити відповідно до приписів ст. 94 КАС України.

Керуючись ст.ст. 7, 8, 9, 14, 71, 86, 94, 158 163 КАС України, суд, -

постановив:

Адміністративний позов приватної виробничо-іноваційно-комерційної фірми КОДІ до Херсонської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Херсонській області про скасування податкового повідомлення-рішення № від 07.11.2016 року залишити без задоволення.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подачі до Одеського апеляційного адміністративного суду через Херсонський окружний адміністративний суд апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Копія апеляційної скарги на постанову суду одночасно надсилається особою, яка її подає, до Одеського апеляційного адміністративного суду.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого ст. 186 КАС України, якщо таку скаргу не було подано.

Повний текст постанови виготовлено та підписано суддею 20 березня 2017 р.

Суддя Кузьменко Н.А.

кат. 8.3.3.