Справа № 802/281/17-а
Суддя: Мультян Марина Бондівна
Дата ухвалення: 2017-03-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

15 березня 2017 р. Справа № 802/281/17-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Мультян М.Б.,

за участі секретаря судового засідання: Крисько І..В.

представників сторін:

позивача: ОСОБА_1

відповідача: Дмитрук Ю.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом: ОСОБА_3

до: Головного управління Національної поліції у Вінницькій області

про: визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом звернувся ОСОБА_3 (далі - ОСОБА_3) до Головного управління Національної поліції у Вінницькій області про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначив, що на підставі наказу Головного управління Національної поліції у Вінницькій області № 11 о/с від 16 січня 2017 року його звільнено зі служби в поліції за п. 4 ч. 1 ст. 77 Закону України "Про Національну поліцію" у зв'язку із скороченням штатів. На думку позивача його звільнення відбулося незаконно та суперечить вимогам чинного законодавства у зв'язку з чим останній просить визнати протиправним наказ начальника Головного управління Національної поліції у Вінницькій області № 11 о/с від 16 січня 2017 року "По особовому складу" в частині звільнення ОСОБА_3 з посади старшого інспектора Бершадського відділу Головного управління Національної поліції у Вінницькій області у зв'язку із скороченням штатів та поновити його на зазначеній посаді.

У судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги в повному обсязі та просив позов задовольнити посилаючись на обставини викладені в позовній заяві.

Представник відповідача у судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечувала та зазначила, що підставою для оспорюваного наказу є наказ Національної поліції України № 1010 дск від 10 жовтня 2016 року, яким оголошено наказ Головного управління Національної поліції у Вінницькій області № 1404 дск від 15 листопада 2016 року "Про організаційно-штатні зміни", зокрема, перелік змін у штатах Бершадського відділу поліції Головного управління Національної поліції. Таким чином, наказ начальника ГУ Національної поліції у Вінницькій області № 11 о/с від 16 січня 2017 року про звільнення зі служби в поліції за п. 4 ч. 1 ст. 77 Закону України "Про Національну поліцію" у зв'язку із скороченням штатів був виданий у межах повноважень, у спосіб визначений законом, а тому підстав для скасування немає.

Заслухавши пояснення представника позивача та представника відповідача, дослідивши матеріали справи та усі обставини справи та надавши їм юридичну оцінку, суд дійшов висновку, що адміністративний позов підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.

07 листопада 2015 року на підставі поданої ОСОБА_3 заяви про бажання проходити подальшу службу в органах поліції, наказом начальника Головного управління Національної поліції у Вінницькій області № 2 о/с "щодо особового складу" ОСОБА_3 призначено на посаду старшого інспектора Бершадського відділу поліції ГУНП у Вінницькій області, таким чином прийнято до лав національної поліції України з присвоєнням спеціального звання - "капітан поліції".

15 листопада 2016 року ГУ Національної поліції у Вінницькій області прийнято наказ № 1404 "Про організаційно штатні-зміни в Головному управлінні Національної поліції у Вінницькій області", п. 1 якого зазначено: оголосити затверджені наказом Національної поліції України № 1010 дск від 17 жовтня 2016 року:

- штати окремих та територіальних (відокремлених) підрозділів Головного управління Національної поліції у Вінницькій області, що додаються;

- перелік змін у штатах Національної поліції, що додається.

Відповідно до відомості про ознайомлення особового складу Бершадського ВП ГУНП у Вінницькій області з наказом ГУНП № 1404 від 15 листопада 2016 року "Про організаційно-штатні зміни в ГУНП у Вінницькій області" та про можливе вивільнення ОСОБА_3 був ознайомлений 15 листопада 2016 року (а.с. 40).

12 грудня 2016 року наказом т.в.о. начальника ГУНП у Вінницькій області № 1552 "Про затвердження персонального складу атестаційної комісії № 16 ГУНП" створено атестаційну комісію № 16 та призначено повторне атестування, зокрема ОСОБА_3 на 12 січня 2017 року.

Разом з тим, ОСОБА_3 у зв'язку із скороченням займаної ним посади, була надана пропозиція для призначення на посаду старшого інспектора з дорожнього нагляду Бершадського відділу поліції ГУНП у Вінницькій області з якою він погодився та 09 січня 2017 року написав рапорт (а.с. 74).

За результатами повторного атестування 12 січня 2017 року комісією прийнято рішення, що ОСОБА_3 займаній посаді не відповідає, необхідно звільнити зі служби з поліції через службову невідповідність.

16 січня 2017 року начальником Головного управління Національної поліції у Вінницькій області прийнято наказ № 11 о/с про звільнення ОСОБА_3 з посади старшого інспектора Бершадського відділу Головного управління Національної поліції у Вінницькій області на підставі п. 4 ч. 1 ст. 77 Закону України "Про Національну поліцію" у зв'язку із скороченням штатів (а.с. 12).

Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд враховує наступне.

Статтею 43 Конституції України кожному гарантовано право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку він вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду діяльності, реалізовує програми професійно - технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Згідно зі ст. 24 Європейської соціальної хартії передбачено, що з метою забезпечення ефективного здійснення права працівників на захист у випадках звільнення сторони зобов'язуються визнати: a) право всіх працівників не бути звільненими без поважних причин для такого звільнення, пов'язаних з їхньою працездатністю чи поведінкою, або поточними потребами підприємства, установи чи служби.

Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України регулюються Законом України № 580-VIII від 02 липня 2015 року "Про Національну поліцію".

Відповідно до статті 17 Закону України "Про Національну поліцію" поліцейським є громадянин України, який склав Присягу поліцейського, проходить службу на відповідних посадах у поліції і якому присвоєно спеціальне звання поліції.

Проходження служби в поліції регулюється Законом України "Про Національну поліцію" та іншими нормативно-правовими актами (ст. 60 Закону України "Про Національну поліцію").

Служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень. Службові відносини особи, яка вступає на службу в поліції, розпочинаються з дня видання наказу про призначення на посаду поліцейського (ст. 56 Закону України "Про Національну поліцію").

Згідно з приписами ст. 58 Закону України "Про Національну поліцію" призначення на посаду поліцейського здійснюється безстроково (до виходу на пенсію або у відставку), за умови успішного виконання службових обов'язків.

Відповідно до п. 5 ч. 10 ст. 62 Закону України "Про Національну поліцію", поліцейський у повному обсязі користується гарантіями соціального та правового захисту, передбаченими цим Законом та іншими актами законодавства.

Таким чином, гарантії захисту від незаконного звільнення розповсюджуються у тому числі і на поліцейських.

Як випливає із матеріалів справи, звільнення позивача зі служби в поліції проведено відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 77 Закону України "Про Національну поліцію України".

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 77 Закону поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється у зв'язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів.

Порядок призначення поліцейських на посади під час здійснення реорганізації передбачений статтею 68 Закону.

Відповідно до частин 1-3 статті 68 Закону у разі здійснення реорганізації, внаслідок якої на підставі відповідного наказу скорочуються посади в органі чи окремому підрозділі органу (закладу, установи) поліції, поліцейський, посада якого буде скорочена, має бути персонально письмово попереджений про можливе наступне звільнення зі служби в поліції за два місяці до такого звільнення.

Поліцейський, посада якого скорочена, може бути призначений за його згодою з урахуванням досвіду роботи, освітнього рівня, стану здоров'я, ставлення до виконання службових обов'язків на іншу посаду в будь-якому органі (закладі, установі) поліції до закінчення двомісячного строку з дня його персонального попередження про можливе подальше звільнення зі служби в поліції відповідно до частини першої цієї статті.

Поліцейський, посада якого була скорочена і якого не призначено на іншу посаду в поліції відповідно до частини другої цієї статті, після закінчення двомісячного строку з дня попередження про можливе подальше звільнення зі служби в поліції має бути звільнений зі служби в поліції на підставі пункту 4 частини першої статті 77 цього Закону.

За загальним правилом, під час вирішення справ цієї категорії пріоритетними є норми спеціальних законів. Трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціальних законів не врегульовано спірних правовідносин, або коли про це йдеться у спеціальному законі. Проаналізувавши положення Закону України "Про Національну поліцію" щодо порядку вивільнення працівників у випадку скорочення штату можна зробити висновок, що вони кореспондуються з положеннями трудового законодавства.

Так, відповідно до пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом, зокрема, у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Відтак, із зазначеного випливає, що визначальним при вирішенні даного спору є встановлення обставин скорочення посади, яку обіймав позивач.

Водночас, порядок вивільнення працівників регулюється ст. 49-2 КЗпП України. Так, відповідно до ст.49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації.

При цьому, частиною 2 цієї ж статті встановлено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 частини першої цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством.

Одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації.

В свою чергу, згідно ст. 68 Закону України "Про Національну поліцію" поліцейський, посада якого скорочена, може бути призначений за його згодою з урахуванням досвіду роботи, освітнього рівня, стану здоров'я, ставлення до виконання службових обов'язків на іншу посаду в будь-якому органі (закладі, установі) поліції до закінчення двомісячного строку з дня його персонального попередження про можливе подальше звільнення зі служби в поліції відповідно до частини першої цієї статті.

Стаття 42 КЗпП України дає право адміністрації при скорочені чисельності штату працівників надавати переважне право на залишення на роботі працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці. Таке право отримало назву "переважного права" на залишення на роботі. Для виявлення працівників, які мають це право, роботодавець повинен зробити порівняльний аналіз продуктивності праці і кваліфікації тих працівників, які залишилися на роботі, і тих, які підлягають звільненню.

Крім того, Верховний Суд України у постановах від 17 жовтня 2011 року справа № 21-237а11 та від 28.10.2014 р. справа №21-484а14 висловив позицію, що встановлена законодавством можливість ліквідації державної установи (організації) з одночасним створенням іншої, яка буде виконувати повноваження (завдання) особи, що ліквідується, не виключає, а включає зобов'язання роботодавця (держави) по працевлаштуванню працівників ліквідованої установи.

Проте, відповідачем не надано доказів встановлення наявності або відсутності у позивача переважного права на залишення на службі в поліції при реорганізації відповідно до вимоги ч. 5 ст. 68 Закону України "Про Національну поліцію", за якою переважне право на залишення на службі в поліції при реорганізації надається поліцейським з більш високими кваліфікацією та досягненнями у службовій діяльності. За рівних умов щодо кваліфікації та досягнень у службовій діяльності перевага в залишенні на службі надається особам, які мають таке право відповідно до вимог законодавства.

В свою чергу, як вбачається з матеріалів справи, відповідачем не було вжито заходів для переведення працівника за його згодою на іншу роботу.

Ці висновки суду узгоджуються з позицією Верховного Суду України, викладену у постановах від 10.03.2015 року, від 21.04.2015 року.

Таким чином, суд дійшов висновку, що під час прийняття оскаржуваного наказу, вимоги ст. 68 Закону України "Про Національну поліцію" відповідачем не дотримані, що призвело до порушення прав позивача.

Разом з тим, у судовому засіданні представником відповідача зазначено, що ОСОБА_3 до дисциплінарної відповідальності з моменту призначення на службу в органи поліції не притягувався, показники в роботі - середні.

Окрім того, у судовому засіданні встановлено та не заперечувалось представником відповідача, що підставами для звільнення позивача є не реорганізація та скорочення штатів, а наявність стосовно нього висновку атестаційної комісії про те, що позивач не відповідає займаній посаді, підлягає звільненню зі служби в поліції через службову невідповідність.

Так, у листі Головного управління національної поліції у Вінницькій області від 06 лютого 2017 року зазначено, що ОСОБА_3 у зв'язку із скороченням штатів займаної ним посади була надана пропозиція для призначення на посаду старшого інспектора з дорожнього нагляду Бершадського відділу поліції ГУНП у Вінницькій області з якою він погодився та написав відповідний рапорт. Однак, після цього атестаційною комісією ГУНП у Вінницькій області було винесено рішення про те, що ОСОБА_3 займаній посаді не відповідає та підлягає звільненню зі служби в поліції через службову невідповідність. У зв'язку із необхідністю виконання даного висновку атестаційної комісії призначити його на будь-яку посаду для подальшого проходження служби було неможливо. Тому пропозиції щодо призначення на інші рівнозначні посади йому не надавались.

У судовому засіданні також встановлено, що ОСОБА_3 оскаржив рішення атестаційної комісії № 16 ГУНП у Вінницькій області про те, що останній займаній посаді не відповідає та підлягає звільненню зі служби в поліції через службову невідповідність.

Постановою Вінницького окружного адміністративного суду від 21 лютого 2017 року адміністративний позов ОСОБА_3 задоволено повністю.

Окрім того, на запитання суду, чи підлягав атестації ОСОБА_3, представник відповідача зазначила, що атестуванню підлягають поліцейські: при призначенні на вищу посаду, якщо заміщення цієї посади здійснюється без проведення конкурсу; для вирішення питання про переміщення на нижчу посаду через службову невідповідність; для вирішення питання про звільнення зі служби в поліції через службову невідповідність.

Таким чином, до списку поліцейських, які підлягають атестуванню, підлягають включенню лише ті поліцейські, стосовно яких наявні підстави для проведення атестації, що передбачені частиною другою статті 57 Закону України "Про Національну поліцію"

Суд звертає увагу на те, що статтею 57 Закону України "Про Національну поліцію" взагалі не передбачено проходження поліцейськими так званих планових атестацій або переатестацій, для підтвердження ними відповідності займаним посадам.

Відтак, зазначене дає підстави зробити висновок, що ОСОБА_3 атестуванню не підлягав, відповідачем не надано відповідних доказів, які б підтверджували, що останній мав бути призначений на вищу посаду без проведення конкурсу.

Отже, відповідачем трудові гарантії позивача були порушені, у зв'язку із чим повинні бути відновлені шляхом поновлення його на посаді, з якої його було незаконно звільнено.

Щодо вимоги позивача, що у разі скорочення його посади поновити його на рівнозначній посаді старшого інспектора з дорожнього нагляду сектору превенції Бершадського відділу поліції Головного управління Національної поліції у Вінницькій області то остання задоволенню не підлягає, оскільки останній має бути поновлений на посаді з якої його було незаконно звільнено.

Крім того, Верховний Суд України у постанові від 14 січня 2014 року (справа №21-395а13) зазначив, що суд, ухвалюючи рішення про поновлення на роботі, має вирішити питання про виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу, визначивши при цьому розмір такого заробітку за правилами, закріпленими у Порядку.

Постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року №100, затверджено Порядок обчислення середньої заробітної плати (далі - Порядок №100).

Відповідно до пункту 2 Порядку №100 середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата.

Якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи. Якщо і протягом цих місяців працівник не відпрацював жодного робочого дня, середня заробітна плата обчислюється відповідно до останнього абзацу пункту 4 цього Порядку.

За приписами абзацу 3 пункту 3 Порядку №100, усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо за винятком відрахувань із заробітної плати осіб, засуджених за вироком суду до виправних робіт без позбавлення волі.

В пункті 6 Постанови "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці" від 24 грудня 1999 року №13 Пленум Верховного Суду України зазначив, що задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов'язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов'язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення.

Пунктом 8 Порядку №100 встановлено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком.

Судом враховано, що графік роботи (режим праці) позивача не передбачав вихідних днів, тому при обчисленні середньоденної заробітної плати та визначенні тривалості вимушеного прогулу суд виходив з відповідної кількості календарних днів.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у постанові №13 від 24.12.1999 "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці", задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов'язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов'язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення.

Відтак, суд визначає такий розмір без відрахування податків та зборів, а роботодавець, як податковий агент, має здійснити утримання таких у відповідності до норм чинного законодавства.

Таким чином, виходячи з положень статей 11 та 162 Кодексу адміністративного судочинства України, суд дійшов висновку про стягнення з Головного управління Національної поліції у Вінницькій області середнього заробітку за час вимушеного прогулу з відповідним відрахуванням обов'язкових платежів до бюджету та спеціальних фондів.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 161 КАС України, під час прийняття постанови суд вирішує в тому числі чи є підстави допустити негайне виконання постанови.

В силу положень п. 2-3 ч. 1 ст. 256 КАС України, негайно виконуються постанови суду про присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби - у межах суми стягнення за один місяць та поновлення на посаді у відносинах публічної служби.

Враховуючи наведені норми процесуального закону, постанову суду в частині поновлення ОСОБА_3 на посаді старшого інспектора Бершадського відділу Головного управління Національної поліції у Вінницькій області та в частині стягнення із Головного управління Національної поліції у Вінницькій області на користь ОСОБА_3 середньомісячної заробітної плати за час вимушеного прогулу у межах суми стягнення за один місяць із відрахуванням загальнообов'язкових платежів, допустити до негайного виконання.

Відповідно до ст. 11 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Статтею 2 КАС України визначено, що завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів (ст. 69 КАС України).

Отже, всупереч обов'язку доказування, закріпленому у ст. 71 КАС України, відповідачем, як суб'єктом владних повноважень, не доведено тих обставин, що стали підставою для звільнення позивача з посади старшого інспектора Бершадського відділу Головного управління Національної поліції у Вінницькій області у зв'язку із скороченням штатів.

Виходячи із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та доказів зібраних у справі, суд дійшов висновку, що адміністративний позов підлягає частковому задоволенню.

Враховуючи відсутність судових витрат у цій адміністративній справі, питання про їх розподіл судом не вирішується.

Керуючись ст.ст. 70, 71, 79, 86, 94, 128, 158, 162, 163, 167, 255, 257 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати наказ начальника Головного управління Національної поліції у Вінницькій області № 11 о/с від 16 січня 2017 року "По особовому складу" в частині звільнення ОСОБА_3 з посади старшого інспектора Бершадського відділу Головного управління Національної поліції у Вінницькій області у зв'язку із скороченням штатів.

Поновити ОСОБА_3 на посаді старшого інспектора Бершадського відділу Головного управління Національної поліції у Вінницькій області.

Стягнути з Головного управління Національної поліції у Вінницькій області на користь ОСОБА_3 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 17 січня 2017 року по 15 березня 2017 року в сумі 10235 грн. 65 коп.

Допустити до негайного виконання постанову в частині поновлення ОСОБА_3 на посаді старшого інспектора Бершадського відділу Головного управління Національної поліції у Вінницькій області.

Постанову в частині стягнення із Головного управління Національної поліції у Вінницькій області на користь ОСОБА_3 середньомісячної заробітної плати за час вимушеного прогулу у межах суми стягнення за один місяць із відрахуванням загальнообов'язкових платежів, допустити до негайного виконання.

В решті позовних вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 254 КАС України.

Відповідно до ст. 186 КАС України апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя Мультян Марина Бондівна