Справа № 0670/2529/12
Суддя: Пасічник С.С.
Дата ухвалення: 2017-03-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 березня 2017 року м. Київ К/9991/56863/12

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в складі :

Пасічник С.С.,

Швеця В.В.,

Стародуба О.П.,

провівши в порядку касаційного провадження попередній розгляд адміністративної справи за позовом ОСОБА_4 до Державної фінансової інспекції в Житомирській області про стягнення заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку, компенсації за затримку виплати заробітної плати та зобов'язання провести індексацію, касаційне провадження в якій відкрито за касаційною скаргою ОСОБА_4 на постанову Житомирського окружного адміністративного суду від 25 травня 2012 року та ухвалу Житомирського апеляційного адміністративного суду від 20 серпня 2012 року,

В С Т А Н О В И Л А :

В квітні 2012 року ОСОБА_4 звернулася до суду (з урахуванням доповнень та заяви про збільшення позовних вимог) з позовом до Державної фінансової інспекції в Житомирській області, в якому зазначала, що наказом в.о начальника інспекції від 02 березня 2012 року №68-о була звільнена 05 березня 2012 року з посади провідного контролера-ревізора контрольно-ревізійного відділу в Житомирському районі Контрольно-ревізійного управління в Житомирській області згідно з пунктом 1 статті 40 Кодексу законів про працю України й у день звільнення з нею проведено розрахунок. Проте у подальшому, провівши власні розрахунки, виявила, що під час звільнення відповідач не провів з нею повного розрахунку, оскільки під час проходження служби було невірно обраховано заробітну плату за лютий-березень 2011 року (5 днів) у зв'язку з її перебуванням у цей період у відрядженні в смт.Червоноармійськ, що призвело до недоотримання заробітної плати в розмірі 310,74 грн., до того ж у день звільнення їй не було виплачено премії за результатами роботи за підсумками місяця, а саме - за лютий, березень 2012 року в розмірі 87,97 грн. і 16,76 грн. відповідно. Посилаючись на зазначені обставини, просила стягнути з Державної фінансової інспекції в Житомирській області невиплачену заробітну плату за лютий-березень 2011 року в розмірі 310,74 грн. у зв'язку з неправильним визначенням середньої зарплати за дні відряджень, зобов'язати виплатити компенсацію за кожен місяць затримки виплати заробітної плати відповідно до індексу споживчих цін, виплатити середній заробіток за весь час затримки виплати заробітної плати по день фактичного розрахунку, провести індексацію нарахованої заробітної плати (премії) в березні та квітні 2012 року у відповідності до вимог законодавства.

Постановою Житомирського окружного адміністративного суду від 25 травня 2012 року позов задоволено частково: стягнуто заборгованість по заробітній платі за лютий - березень 2011 року в сумі 216,80 грн.; зобов'язано Державну фінансову інспекцію в Житомирській області нарахувати та виплатити компенсацію за затримку виплати заробітної плати за лютий - березень 2011 року в сумі 216,80 грн.

Ухвалою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 20 серпня 2012 року рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Не погоджуючись з рішеннями судів, ОСОБА_4 звернулась до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судами норм матеріального і процесуального права, просила рішення судів змінити та зобов'язати Державну фінансову інспекцію в Житомирській області вчинити дії щодо проведення індексації нарахованої їй заробітної плати (премії) в березні та квітні 2012 року та щодо виплати середнього заробітку за весь час затримки виплати заробітної плати по день фактичного розрахунку.

Відповідач в письмових запереченнях на касаційну скаргу проти доводів та вимог останньої заперечив, вважаючи їх безпідставними, а рішення судів попередніх інстанцій, які він просив залишити без змін, - обґрунтованими та законними.

Обговоривши доводи касаційних скарг та перевіривши за матеріалами справи правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, колегія суддів вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Приймаючи рішення, суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, зазначав, що стягненню на користь позивача підлягає лише визнана відповідачем сума заборгованості та не сплачена на день розгляду справи, а також компенсація за затримку її виплати.

Відповідно до частини першої статті 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Згідно із частиною першою статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

У частині другій статті 2 Закону України від 24 березня 1995 № 108/95-ВР «Про оплату праці» передбачено, що додаткова заробітна плата - це винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов'язані з виконанням виробничих завдань і функцій.

У структуру заробітної плати входять інші заохочувальні та компенсаційні виплати, до яких належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми (частина третя статті 2 цього Закону).

Тобто, всі суми (заробітна плата, вихідна допомога, компенсація за невикористану відпустку, оплата за час тимчасової непрацездатності тощо), належні до сплати працівникові, мають бути виплачені у день його звільнення. Закон прямо покладає на підприємство, установу, організацію обов'язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать; в разі невиконання такого обов'язку з вини власника або уповноваженого ним органу наступає передбачена статтею 117 КЗпП України відповідальність.

За змістом статті 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника.

Так, преміювання працівників Державної фіскальної інспекції в Житомирській області проводилося на підставі Положення про систему преміювання працівників Державної фінансової інспекції в Житомирській області, затвердженого наказом Держфінінспекції в Житомирській області від 18 січня 2012 року №16 (погоджене на засіданні профспілкового комітету - протокол від 18 січня 2012 року №3), яке розроблено відповідно до Конституції України, Кодексу законів про працю України, Закону України «Про державну службу», постанови Кабінету Міністрів України від 09 березня 2006 року №268 «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників апарату органів виконавчої влади, органів прокуратури, судів та інших органів» (зі змінами), підпункту «ж» пункту 2 наказу Міністерства праці України від 02 жовтня 1996 року №77 «Про умови оплати праці робітників, зайнятих обслуговуванням органів виконавчої влади, місцевого самоврядування та їх виконавчих органів, органів прокуратури, судів та інших органів» (зі змінами).

Пунктом 1.2 цього Положення передбачено, що преміювання працівників Державної фінансової інспекції в Житомирській області проводиться відповідно до їх особистого внеску в загальні результати роботи Інспекції за результатами роботи за підсумками місяця згідно з наказом Інспекції.

Відповідно до пунктів 2.3, 5.1, 5.3 і 5.6 Положення про систему преміювання працівників Державної фінансової інспекції в Житомирській області розрахунок фонду преміювання здійснюється за підсумками роботи за місяць, суми коштів, які спрямовуються на преміювання, розраховуються до 10 числа наступного місяця, підставою для виплати є відповідний наказ, проект якого готується до 15 числа наступного місяця, а сама виплата проводиться не пізніше терміну виплати заробітної плати за другу половину місяця, що настає за звітним.

За таких обставин, нарахувавши та виплативши позивачу 29 березня і 26 квітня 2012 року премію за результатами роботи за підсумками місяця (лютого, березня 2012 року) в розмірі 87,97 грн. та 16,76 грн. відповідно до її особистого внеску в загальні результати роботи інспекції, відповідач діяв правомірно, зважаючи на те, що розмір спірної премії не міг бути визначений останнім на день звільнення позивача - 05 березня 2012 року.

Також, у лютому-березні 2011 року ОСОБА_4 була направлена та перебувала у відрядженні, що підтверджується відповідними наказами контрольно-ревізійного управління в Житомирській області, проте, внаслідок помилки при складанні табелів обліку використання робочого часу, нарахування заробітної плати у цей період було здійснено відповідачем без урахування днів перебування її у відрядженні.

Водночас, судами попередніх інстанцій встановлено та не заперечувалось сторонами, що вказана обставина була виявлена лише у квітні 2012 року, тобто після звільнення позивача; 24 травня 2012 року в.о начальника Державної фінансової інспекції в Житомирській області видано наказ за №110 про виплату ОСОБА_4 216,80 грн., й проведено перерахунок заробітної плати за дні перебування позивача у відрядженні в лютому-березні 2011 року й нараховано недоплачену суму, а отже суди дійшли правильного висновку щодо стягнення останньої з Інспекції.

Підсумовуючи наведене, виплати, здійснені відповідачем, не можуть розцінюватись як затримка розрахунку при звільненні з вини відповідача у розумінні приписів статті 117 Кодексу законів про працю України.

Доводи ж касаційної скарги, з огляду на викладене в цій ухвалі, не спростовують висновків судів попередніх інстанцій та не дають підстав вважати прийняті ними рішення незаконними, що, як наслідок, виключає можливість скасування останніх.

Відповідно до ч.3 ст.220-1 КАС України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судових рішень.

Керуючись статтями 210, 220, 220-1, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити, а постанову Житомирського окружного адміністративного суду від 25 травня 2012 року та ухвалу Житомирського апеляційного адміністративного суду від 20 серпня 2012 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили в порядку статті 254 КАС України і може бути переглянута Верховним Судом України в порядку та строки, передбачені главою 3 розділу IV КАС України.

Судді: Пасічник С.С.

Швець В.В.

Стародуб О.П.