Справа № 344/13824/16-а,2-а/344/170/17
Суддя: Обрізко Ігор Михайлович
Дата ухвалення: 2017-03-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 березня 2017 року Справа № 876/2315/17

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі

головуючого судді Обрізко І.М.

суддів Яворського І.О., Сапіги В.П.

за участю секретаря судового засідання Сідельник Г.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 24 січня 2017 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції м.Івано-Франківська Департаменту патрульної поліції про скасування постанови,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся з адміністративним позовом до Управління патрульної поліції в м.Івано-Франківську про поновлення строку на оскарження, скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення, стягнення витрат на правову допомогу.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що вказаного в постанові адміністративного правопорушення не вчиняв, при винесенні постанови відповідачем було порушено вимоги чинного законодавства, які регулюють порядок винесення постанови у справі про адміністративне правопорушення.

Постановою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 24 січня 2017 року в задоволенні позовних вимог відмовлено. Суд виходив з того, що не надано жодних доказів на доведення відсутності факту правопорушення.

З приводу закриття справи, то оскільки позов безпідставний, відповідно й вимога задоволенню не підлягає.

Відповідно й вимога про стягнення судових витрат є безпідставною.

Не погодившись із вказаним судовим рішенням, сторона позивача подала апеляційну скаргу, з якої із-за порушення норм матеріального та процесуального права, невідповідності висновків суду обставинам справи просить його скасувати та задоволити позовні вимоги.

Покликання маються на те, що всупереч ст. 161 КАС України, під час прийняття рішення у справі суд першої інстанції не з'ясував, якими доказами підтверджується вчинення адміністративного правопорушення.

Не звернуто увагу судом, що оспорена постанова серія ДР №103670 від 27.08.2016 року не містить посилань на перелічені в ст. 251 Кодексу про адміністративні правопорушення України (КУпАП) докази вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого п. 9.2 ПДР.

Всупереч ст. 159 КАС України, не звернуто увагу на грубе порушення конституційних прав позивача, а саме ознайомлення з матеріалами справи та гарантованого права на захист, про що клопотав.

Суд поклав вагу доказування невинуватості на позивача, коли подібне суперечить рішенню КСУ від 22.12.2010 року, принципу 7 Рекомендації № 12(91) 1 комітету Міністрів Раду Європи державам-членам щодо адміністративних санкцій від 13.02.1991 року.

У відповідності до вимог ч.1 ст. 41 КАС України у разі неявки у судове засідання осіб, які беруть учать у справі, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Судова колегія заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, вбачає її частково аргументованою.

Відповідно до ст. 202 КАС України суд апеляційної інстанції скасовує судове рішення та ухвалює нове, коли має місце неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність таких обставин, невідповідність висновків суду обставина справи та порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи чи питання.

Судом першої інстанції встановлено, що 24.01.2017 року на позивача накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 425 грн. за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.122 КУпАП. Позивача визнано винним в тому, що він у м. Івано-Франківськ, по вул.. Крихівецькій здійснив з'їзд з перехрестя «Рух по колу» без відповідного правого покажчика повороту, чим порушив п. 9.2 ПДР. (а.с.6).

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ч. 2 ст. 122 КУпАП порушення правил проїзду перехресть, зупинок транспортних засобів загального користування, проїзд на заборонний сигнал світлофора або жест регулювальника, порушення правил обгону і зустрічного роз'їзду, безпечної дистанції або інтервалу, розташування транспортних засобів на проїзній частині, порушення правил руху автомагістралями, користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, використання цих приладів та їх переобладнання з порушенням вимог відповідних стандартів, користування під час руху транспортного засобу засобами зв'язку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання), а так само порушення правил навчальної їзди, тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п'яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів.

Пунктом 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» встановлено, що зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим ст.ст. 283, 284 КУпАП. В ній, зокрема, необхідно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Згідно ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Як свідчать матеріали справи, при винесені постанови в справі про адміністративне правопорушення інспектором не були з'ясовані ці обставини.

Відповідно до ст. 283 КУпАП, постанова повинна містити: найменування органу(посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення. Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис; розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

Як вбачається з матеріалів справи, у постанові про адміністративне правопорушення не зазначено, які саме наявні докази вини у скоєнні позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП.

Враховуючи відсутність будь-яких належних доказів вчинення адміністративного правопорушення ОСОБА_1 за ч.2 ст. 122 КУпАП , колегія суддів вважає, що наявні підстави для скасування оспореної постанови.

Щодо порушення права на захист позивача, яке викладено в апеляційні скарзі, то колегія суддів вважає, що такі твердження заслуговують на увагу, оскільки право на захист, є одним із основоположних, яке відображено в Конституції України. Як вбачається із матеріалів справи, малось клопотання про залучення захисника (а.с. 6), однак стороною відповідача дане клопотання не долучено до матеріалів справи та проігноровано його виконання.

Що стосується позовних вимог щодо закриття провадження у справі, то колегія суддів звертає увагу на те, що суд в адміністративній юстиції не уповноважений закривати справу про адміністративне правопорушення.

Відповідно до п.1 ч.3 ст. 87 КАС України до витрат, пов'язаних з розглядом справи відносяться витрати на правову допомогу.

До складу витрат включаються лише фактично сплачені стороною або її представником (а не будь-ким) витрати. В постанові від 01 жовтня 2002 року по справі № 30/63 Верховний Суд України звернув увагу, що судові витрати за участь адвоката при розгляді справи підлягають сплаті лише в тому випадку, якщо вони сплачені адвокату стороною, котрій такі послуги надавались, та їх сплата підтверджується відповідними фінансовими документами.

Витрати на правову допомогу відшкодовуються лише в тому випадку, якщо правова допомога реально надавалася в справі тими особами, які одержали за це плату. Самі лише докази укладення угоди про надання правової допомоги й її оплати не можуть бути підставою для відшкодування цих витрат, якщо адвокат в судових засіданнях участі не брав.

Відтак, витрати позивача на правову допомогу в розмірі 1500 грн. підлягають до задоволенню.

З огляду на наведене, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги являються суттєвими і складають підстави для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи, а також наявна невідповідність висновків суду обставинам справи.

Керуючись ст.ст. 160 ч.3, 195, 198 п.3 ч.1, 202, 205, 207, 254 КАС України, Львівський апеляційний адміністративний суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволити частково.

Скасувати постанову Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 24 січня 2017 року по справі № 344/13824/16-а, та прийняти нову постанову, якою в позовні вимоги ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції м.Івано-Франківська Департаменту патрульної поліції про скасування постанови - задоволити частково.

Скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення серія ДР №103670 від 27.08.2016 року.

Стягнути з Управління патрульної поліції м.Івано-Франківська Департаменту патрульної поліції за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1, м. Івано-Франківськ, вул. Г. Мазепи, 183/9, ідентифікаційний код № витрати на правову допомогу в розмірі 1500 грн. (одна тисяча п'ятсот гривень).

Врешті позовних вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня виготовлення постанови в повному обсязі, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя І.М. Обрізко

судді І.О. Яворський

В.П. Сапіга

Повний текст виготовлено 24.03.2017 року.