Справа № 816/326/17
Суддя: С.С. Бойко
Дата ухвалення: 2017-03-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

22 березня 2017 рокум. ПолтаваСправа №816/326/17

Полтавський окружний адміністративний суд у складі судді Бойка С.С., розглянувши у письмовому провадженні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Полтавській області про визнання дій протиправними, зобов'язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (надалі - позивач, ОСОБА_1В.) звернувся до суду з позовом до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Полтавській області (надалі - відповідач, ТУ ДСА), у якому просив:

визнати неправомірною відмову ТУ ДСА щодо нарахування і виплати позивачу вихідної допомоги у розмірі десяти місячних заробітних плат за останньою посадою;

зобов'язати ТУ ДСА здійснити нарахування і виплату за рахунок коштів Державного бюджету України, шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку, на користь ОСОБА_1 вихідної допомоги у розмірі 272000,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що при виході у відставку йому безпідставно не нарахована вихідна допомога у розмірі десяти місячних заробітних плат за останньою посадою.

Відповідач позов не визнав, у письмових запереченнях посилався на відсутність правових підстав для виплати позивачу вихідної допомоги, оскільки на дату виходу останнього у відставку виплата вихідної допомоги Законом України "Про судоустрій і статус суддів" не передбачена.

Позивач та представник відповідача надали до суду клопотання про розгляд справи без їх участі, у порядку письмового провадження.

Згідно з частиною четвертою статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України, особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі особи, які беруть участь у справі, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

А відповідно до частини першої статті 41 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі неявки у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності осіб, які беруть участь у справі (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Зважаючи на неявку в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, та з огляду на надані ними клопотання про розгляд справи без їх участі, судовий розгляд справи здійснено у порядку письмового провадження, без фіксації за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Суд, дослідивши матеріали справи, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, оцінивши докази, що мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив такі обставини та відповідні до них правовідносини.

Суд встановив, що ОСОБА_1 21.06.1987 обраний народним суддею Городищенського районного народного суду Черкаської області /а.с. 15/.

Постановою Верховної Ради України від 05.06.2003 позивач обраний суддею Кременчуцького районного суду Полтавської області безстроково.

04.04.2016 позивач звернувся до Вищої ради юстиції із заявою про відставку.

21.04.2016 Вищою радою юстиції ухвалено рішення №860/0/15-16 "Про внесення подання до Верховної Ради України про звільнення ОСОБА_1 з посади судді Кременчуцького районного суду Полтавської області у звязку з поданням заяви про відставку".

Постановою Верховної Ради України від 08.09.2016 №1513-VIII ОСОБА_1 звільнено з посади судді Кременчуцького районного суду Полтавської області у зв'язку з поданням заяви про відставку /а.с. 9-13/.

Наказом голови Кременчуцького районного суду Полтавської області від 14.09.2016 №12/П ОСОБА_1 відраховано зі штату Кременчуцького районного суду Полтавської області у зв'язку з виходом у відставку /а.с. 23/.

На звернення позивача про виплату вихідної допомоги ТУ ДСА, листом від 21.02.2017 вих. №03-196/436, повідомило про відсутність правових підстав для виплати вихідної допомоги судді у відставці /а.с. 20/.

Не погодившись з відмовою ТУ ДСА у виплаті вихідної допомоги, суддя у відставці ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним відносинам та відповідним доводам сторін, суд виходить з такого.

Відповідно до пункту 9 частини п'ятої статті 126 Конституції України (у редакції, чинній на момент подання позивачем заяви про відставку) однією з підстав звільнення судді з посади органом, що його обрав або призначив, є подання суддею заяви про відставку.

12.02.2015 Верховною Радою України прийнято ОСОБА_2 України №192-VIII "Про забезпечення права на справедливий суд", яким у новій редакції викладено ОСОБА_2 України "Про судоустрій і статус суддів". Зокрема, частиною першою статті 120 названого Закону передбачено, що суддя, який має стаж роботи на посаді судді не менше двадцяти років, що визначається відповідно до статті 135 цього Закону, має право подати заяву про відставку.

Заява про відставку, заява про звільнення з посади за власним бажанням подається суддею безпосередньо до Вищої ради юстиції, яка протягом одного місяця з дня надходження відповідної заяви вносить до органу, який обрав або призначив суддю, подання про звільнення судді з посади /частина третя статті 120 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" у редакції Закону України "Про забезпечення права на справедливий суд"/.

За суддею, звільненим за його заявою про відставку, зберігається звання судді та гарантії недоторканності, встановлені для судді до його виходу у відставку /частина п'ята статті 120 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" у редакції Закону України "Про забезпечення права на справедливий суд"/.

Відповідно до пункту 1 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про забезпечення права на справедливий суд", ОСОБА_2 України "Про судоустрій і статус суддів" у новій редакції набирає чинності через тридцять днів з дня його опублікування. ОСОБА_2 України "Про забезпечення права на справедливий суд" був опублікований 26.02.2015, то ОСОБА_2 України "Про судоустрій і статус суддів" у новій редакції набув чинності 29.03.2015.

У свою чергу, з 29.03.2015 втратив чинність ОСОБА_2 України "Про судоустрій і статус суддів" від 07.07.2010 №2453-VІ, на положення якого посилається позивач в обґрунтування свої вимог.

У рішенні Конституційного Суду України від 09.02.1999 №1-рп/99 зазначено, що за загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Виходячи з приписів частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частиною третьою статті 122 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" повноваження судді припиняються з дня прийняття Верховною Радою України постанови про звільнення з посади судді.

Отже, у даному випадку до спірних відносин необхідно застосовувати положення нормативно-правових актів, що діяли на час прийняття Верховною Радою України постанови про звільнення позивача.

Суд зауважує, що рішення про звільнення позивача з посади судді у відставку Верховною Радою України ухвалене 08.09.2016, тобто, вже після набрання чинності новою редакцією Закону України "Про судоустрій і статус суддів", нормами якого не передбачено здійснення виплати судді вихідної допомоги у зв'язку з відставкою.

З урахуванням наведеного вище, суд відхиляє як необґрунтовані твердження позивача про те, що до спірних відносин мають застосовуватись положення Закону України "Про судоустрій і статус суддів", чинного на момент набуття ним права на вихід у відставку (21.06.2007).

Так само, не стосуються спірних відносин положення Закону України від 27.03.2014 №1166-VII "Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні", якими із Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 07.07.2010 №2453-VІ виключено статтю 136, якою було встановлено виплату при виході судді у відставку вихідної допомоги у розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою.

За таких обставин, суд має констатувати, що у відповідача дійсно були відсутні підстави для виплати позивачу вихідної допомоги у зв'язку з виходом у відставку, оскільки здійснення такої виплати не передбачено законом.

Щодо посилань позивача на рішення Конституційного Суду України від 03.06.2013 №1-2/2013, від 19.11.2013 №10-рп/2013, суд зазначає, що вони стосуються положень Закону України "Про судоустрій і статус суддів" у редакціях, чинних до набуття чинності Закону України "Про забезпечення права на справедливий суд", на підставі якого згаданий вище закон викладено у новій редакції.

До того ж, у рішенні від 19.11.2013 №10-рп/2013 Конституційний Суд України висловив думку, що за своєю правовою природою вихідна допомога є разовою формою матеріальної винагороди при виході судді у відставку. Вона виплачується з метою забезпечення йому належних соціально-побутових умов, а також для стимулювання осіб, які перебувають на посаді судді, до довгострокового виконання ними професійних обов'язків. Вихідна допомога не належить до таких конституційних гарантій незалежності суддів, як суддівська винагорода чи довічне грошове утримання, оскільки не є основним джерелом матеріального забезпечення суддів, не має постійного характеру та не покриває соціальних ризиків, пов'язаних, зокрема, із хворобою, інвалідністю, старістю. У зв'язку з цим парламент повноважний встановлювати вихідну допомогу та визначати її розмір.

Європейський Суд з прав людини у пункті 31 Рішення від 26.06.2014 у справі "Суханов та Ільченко проти України" зауважив, що: "стаття 1 Першого протоколу не встановлює жодних обмежень свободи Договірних держав вирішувати, мати чи ні будь-яку форму системи соціального забезпечення та обирати вид або розмір виплат за такою системою".

У Рішенні від 22.05.2008 № 10-рп/2008 (справа щодо предмета та змісту закону про Державний бюджет України) Конституційний Суд України вказав, що у разі необхідності зупинення дії законів, внесення до них змін і доповнень, визнання їх нечинними мають використовуватися окремі закони.

Статтею 75 Конституції України визначено, що єдиним органом законодавчої влади в Україні є парламент - Верховна Рада України.

За приписами статті 85 Конституції України до повноважень Верховної Ради України, окрім іншого, належить прийняття законів.

А відтак, Верховна Рада України повноважна встановлювати, змінювати чи припиняти виплату соціальних гарантій та допомог шляхом прийняття відповідних законів.

У спірних відносинах у позивача відсутнє право на одержання вихідної допомоги у зв'язку з відставкою судді, оскільки наявність такого права не передбачена законом, що був чинним на момент подання позивачем заяви про відставку та прийняття Верховною Радою України відповідного рішення.

Приймаючи до уваги встановлені в ході судового розгляду фактичні обставини справи та враховуючи вищенаведені норми законодавства, якими врегульовано спірні відносини, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову ОСОБА_1

Підстави для розподілу судових витрат - відсутні.

Керуючись статтями 2, 7-11, 69-71, 86, 122, 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України, Полтавський окружний адміністративний суд

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні адміністративного позову відмовити.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена до Харківського апеляційного адміністративного суду через Полтавський окружний адміністративний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання її копії з одночасним надісланням копії апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції.

Суддя С.С. Бойко