Справа № 125/2382/16-а
Суддя: Сторчак В. Ю.
Дата ухвалення: 2017-03-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 125/2382/16-а

Головуючий у 1-й інстанції: Хитрук В.М.

Суддя-доповідач: Сторчак В. Ю.

16 березня 2017 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Сторчака В. Ю.

суддів: Мельник-Томенко Ж. М. Ватаманюка Р.В.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу управління соціальної політики Барської районної державної адміністрації Вінницької області на постанову Барського районного суду Вінницької області від 31 січня 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до управління соціальної політики Барської районної державної адміністрації Вінницької області про визнання неправомірними дій щодо відмови у призначенні одноразової допомоги при народженні дитини,

В С Т А Н О В И В :

В грудні 2016 року позивач звернулася в суд з адміністративним позовом до управління соціальної політики Барської районної державної адміністрації про визнання неправомірними дій щодо відмови у призначенні одноразової допомоги при народженні дитини.

Постановою Барського районного суду Вінницької області від 31 січня 2017 року позов задоволено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати вказану постанову та прийняти нову постанову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

У відповідності до пункту 1 частини 1 статті 197 КАС України суд апеляційної інстанції розглядає справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши, суддю-доповідача та перевіривши доводи апеляційної скарги за наявними в матеріалах справи письмовими доказами, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_2 являється матір'ю ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1, якого народила на території Росії. Позивач та її син, є громадянами України і з березня 2015 року проживають в Україні.

Відповідно до довідки № 513690296 від 08 червня 2016 року, позивач із дитиною були взяті на облік, як внутрішньо переміщені особи із зареєстрованого місця проживання м.Брянська Луганської області у фактичне місце проживання м. Бар Вінницької області.

19 жовтня 2016 року позивач звернулася із заявою до управління соціальної політики Барської районної державної адміністрації Вінницької області про призначення і виплати одноразової допомоги при народженні дитини. Проте в задоволенні заяви, їй було відмовлено. Свою відмову відповідач мотивув тим, що звернення за призначенням даної допомоги надійшло пізніше ніж через 12 календарних місяців після народження дитини позивача, як того вимагає Закон України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми» та Порядок призначення і виплати державної допомоги сім'ям з дітьми, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 27 грудня 2001 року № 1751, а чинним законодавством не передбачено можливість поновлення цього строку.

Дана відмова слугувала підставою для звернення позивача до суду з вказаним позовом.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що відмова відповідача у призначенні допомоги ОСОБА_2 при народженні дитини в зв'язку з пропуском звернення за її призначенням є неправомірною, оскільки позивач не мала можливості вчасно подати відповідачу необхідний для призначення допомоги пакет документів, в зв'язку з тим, що з березня 2015 року проживала на окупованій території, а тому не могла звернутися до відповідних органів з метою легалізації свідоцтва про народження дитини, яке було видане на території Росії.

Колегія суддів Вінницького апеляційного адміністративного суду не погоджується з такими висновками суду першої інстанції та вважає їх необґрунтованими виходячи з наступного.

Правовідносини у даній справі регулюються положеннями Закону України від 21 листопада 1992 року №2811-ХII «Про державну допомогу сім'ям з дітьми» (далі Закон № №2811-ХII) та Порядком призначення і виплати державної допомоги сім'ям з дітьми», затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 27 грудня 2001 року № 1751 (далі Порядок № 1751).

Відповідно статті 1 Закону №2811-ХII громадяни України, в сім'ях яких виховуються та проживають неповнолітні діти, мають право на державну допомогу у випадках та на умовах, передбачених цим Законом та іншими законами України.

Відповідно до цього Закону призначається державна допомога при народженні дитини ( пункт 2 частини 1 статті 3 Закону №2811-ХII).

За приписами статті 3 Закону №2811-ХII одним із видів державної допомоги, що призначаються сім'ям з дітьми є допомога при народженні дитини.

Частиною 1 статті 10 цього Закону встановлено, що допомога при народженні дитини за цим Законом надається одному з батьків дитини (опікуну), який постійно проживає разом з дитиною.

Згідно зі статтею 11 Закону №2811-ХII допомога при народженні дитини призначається за умови, якщо звернення за її призначенням надійшло не пізніше дванадцяти місяців з дня народження дитини.

Згідно пункту 11 Порядку призначення і виплати державної допомоги сім'ям з дітьми, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27 грудня 2001 року № 1721 визначений перелік документів для подачі, а саме: заява одного з батьків (опікуна), що складається за формою, затвердженою Мінпраці, копія свідоцтва про народження дитини, жінки, які постійно проживають (зареєстровані) на території України і народили дитину під час тимчасового перебування за межами України, подають видані компетентними органами країни перебування і легалізовані в установленому порядку документи, що засвідчують народження дитини, якщо інше не передбачено міжнародними договорами України.

Відповідно до пункту 12 Порядку № 1751, допомога при народженні дитини призначається за умови, що звернення за її призначенням надійшло не пізніше ніж через 12 календарних місяців після народження дитини.

Аналізуючи вищенаведені законодавчі норми, колегія суддів приходить до висновку, що чинним законодавством, яке регулює спірні правовідносини, визначено обов'язкову умову призначення допомоги при народженні дитини, а саме: звернення за її призначенням не пізніше ніж через 12 календарних місяців після народження дитини.

Згідно частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцію та законами України.

Тобто, у даному випадку визначальним є те, що закон не передбачає права відповідача поновити строк встановлений статтею 11 Закону та пунктом 12 Порядку № 1751 і це, в силу частини 2 статті 19 Конституції України, означає відсутність можливості його поновлення, оскільки це не передбачено законом.

Таким чином, зазначений строк є присічним, тобто можливість його поновлення законом не передбачена. Значення такого строку полягає у тому, щоб припинити дію за певних обставин. Присічні строки - це не звичайні строки здійснення суб'єктивних прав, а особливі строки, зі спливом яких присікається існування суб'єктивного права.

Таким чином, закінчення присічного строку призводить до припинення суб'єктивних прав і обов'язків.

Аналогічна правова позиція викладена в ухвалі Вищого адміністративного суду від 30 листопада 2016 року по справі № К/800/13177/16.

Щодо посилань позивача на те, що вона не мала можливості вчасно подати документи для призначення допомоги, оскільки після народження дитини до березня 2015 року проживала на території Росії, а після повернення в Україну не могла легалізувати свідоцтво про народження дитини та займалася владнанням соціально-побутових умов, апеляційний суд звертає увагу на таке.

Відповідно до статті 6 Закону №2811-ХII, документи, необхідні для призначення державної допомоги сім'ям з дітьми, подаються особою, яка претендує на призначення допомоги, самостійно. За наявності письмової заяви особи, яка претендує на призначення допомоги, але за станом здоров'я або з інших поважних причин не може самостійно зібрати необхідні документи, збір зазначених документів покладається на органи, що призначають допомогу.

Пунктом 43 Порядку № 1751 передбачено, що документи, необхідні для призначення державної допомоги сім'ям з дітьми, подаються особою, яка претендує на призначення допомоги, особисто.

За наявності письмової заяви особи, яка претендує на призначення зазначеної допомоги, але за станом здоров'я або з інших поважних причин (догляд за інвалідом I групи, дитиною-інвалідом віком до 16 років тощо) не може особисто зібрати необхідні документи, збір зазначених документів покладається на органи, що призначають допомогу.

Отже, чинним законодавством покладено на органи соціального захисту населення, обов'язок надавати особам, які претендують на призначення соціальних виплат, допомогу в зборі необхідних документів, за наявності від цих осіб, відповідної заяви, і крім того законом не заборонено подання особою, що має право на допомогу при народженні дитини, заяви через засоби поштового зв'язку або через представника. Однак, як встановлено з матеріалів справи з такою заявою позивач до відповідача не зверталася.

З огляду на зазначене, колегія суддів дійшла висновку, що відповідач, відмовляючи позивачу у призначені та виплаті допомоги при народженні дитини, діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені відповідним законодавством України, а тому позовні вимоги задоволенню не підлягають.

В силу пункту 3 частини 1 статті 198 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції має право скасувати її та прийняти нову постанову суду.

Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 202 КАС України підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що постанова суду першої інстанції винесена з порушенням норм процесуального та матеріального права, доводи апеляційної скарги спростовують висновки суду першої інстанції, викладені у зазначеній постанові, у зв'язку з чим є підстави для її скасування та прийняття нової постанови про відмову в задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 202, 205, 207, 212, 254 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу управління соціальної політики Барської районної державної адміністрації Вінницької області задовольнити повністю.

Постанову Барського районного суду Вінницької області від 31 січня 2017 року скасувати.

Прийняти нову постанову.

В задоволенні позову, ОСОБА_2, відмовити.

Постанова суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст. 212 КАС України.

Головуючий Сторчак В. Ю.

Судді Мельник-Томенко Ж. М. Ватаманюк Р.В.