Справа № 750/11144/16-а
Суддя: Лічевецький І.О.
Дата ухвалення: 2017-03-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 березня 2017 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд в складі: головуючого - судді Лічевецького І.О., суддів - Мельничука В.П., Мацедонської В.Е., при секретарі - Шевчук А.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні за апеляційною скаргою Чернігівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України на постанову Деснянського районного суду м. Чернігова від 25 січня 2017 року адміністративну справу за позовом ОСОБА_2 до Чернігівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України про визнання протиправними дій та зобов'язання здійснити перерахунок пенсії,

ВСТАНОВИВ

ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом у якому просив:

- визнати дій Чернігівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України (надалі за текстом - «Управління») щодо призначення йому довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 80% суддівської винагороди неправомірними;

- зобов'язати виплачувати з 16.09.2016 року довічне грошове утримання в розмірі 90% грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді без обмежень граничного розміру довічного грошового утримання, виплатити різницю між належною до сплати сумою довічного грошового утримання судді у відставці та фактично виплаченою;

- визнати неправомірні дії Управління про відмову у перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у зв'язку з підвищенням суддівської винагороди з 01.12.2016 року;

- Зобов'язати Управління провести починаючи з 01.12.2016 року перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці на підставі довідки апеляційного суду Чернігівської області від 01.12.2016 року про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, виплатити різницю між належною до сплати сумою довічного грошового утримання судді у відставці та фактично виплаченою.

На обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 року № 1402-VІІ має право на отримання щомісячного довічного грошового утримання у розмірі 90% заробітної плати судді. Однак відповідач не виконує вимог указаної норми закону та не здійснює перерахунок пенсії.

Постановою Деснянського районного суду м. Чернігова від 25 січня 2017 року позовні вимоги задоволено. Визнано неправомірними дії Управління щодо призначення позивачу довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 80% суддівської винагороди. Зобов'язано Чернігівське об'єднане управління Пенсійного фонду України виплачувати ОСОБА_2, починаючи з 16 вересня 2016 року довічне грошове утримання в розмірі 90% грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, без обмежень граничного розміру довічного грошового утримання, виплатити різницю між належною до сплати сумою довічного грошового утримання судді у відставці та фактично виплаченою. Визнано неправомірними дії Чернігівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України щодо відмови у перерахунку позивачу щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у зв'язку з підвищенням суддівської винагороди з 01.12.2016 р. Зобов'язано Управління провести, починаючи з 01.12.2016 року, перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці на підставі довідки апеляційного суду Чернігівської області від 01.12.201 року про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, виплатити різницю між належною до сплати сумою довічного грошового утримання судді у відставці та фактично виплаченою.

В апеляційній скарзі відповідач, посилаючись на неповне з'ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи та на порушення норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить скасувати вказане судове і прийняти нову постанову про відмову в задоволенні позову в повному обсязі.

Перевіривши повноту встановлення місцевим загальним судом фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, Київський апеляційний адміністративний суд дійшов наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що Указом Президента України від 27.12.2001 № 1271/2001 «Про призначення суддів» позивача було призначено суддею Чернігівського районного суду.

Постановою Верховної Ради України «Про обрання суддів» від 07.06.2007 № 1143-І позивач був обраний суддею апеляційного суду Чернігівської області безстроково.

Постановою Верховної Ради України «Про звільнення суддів» від 08.09.2016 № 1515-VIII позивач був звільнений із посади судді у зв'язку із поданням заяви про відставку.

Відповідно до наказу в.о. голови апеляційного суду Чернігівської області від 14.09.2016 № 112-ос було звільнено та відраховано зі штату апеляційного суду Чернігівської області суддю ОСОБА_2 з займаної посади з 15.09.2016.

До моменту призначення суддею, позивач з грудня 1989 року по вересень 1997 року працював на посадах помічника, старшого помічника прокурора прокуратури міста Ніжина Чернігівської області, з вересня 1997 року по квітень 1999 року першого заступника прокурора м. Чернігова, з квітня 1999 року по листопад 2001 року начальника відділу прокуратури Чернігівської області, з 15 листопада 1979 року по 22 січня 1982 року календарного періоду строкової військової служби, з серпня 1984 року по червень 1989 року навчання у Київському державному університеті ім.. Т.Г. Шевченка.

Відповідно до розрахунку стажу судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, усього стаж роботи позивача становить 31 рік 02 місяці та 25 днів.

Позивач перебуває на обліку в Управлінні, отримуючи з 16.09.2016 року довічне грошове утримання судді у відставці у розмірі 80% заробітної плати судді, працюючого на відповідній посаді відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

30 вересня 2016 року та 25 жовтня 2016 року позивач звернувся до Управління із заявою про перерахунок довічного грошового утримання з 80% до 90% заробітної плати.

Листом від 09 листопада 2016 року № 873/02/Л-7 позивачу було повідомлено про визначення управлінням довічного грошового утримання судді у відставці з урахуванням відрахувань - 19556,36 грн.

З системного аналізу законодавства зміст поняття «право на відставку» слід розуміти як одну із позитивних підстав припинення суддею своїх повноважень з одночасним гарантуванням отримання належного матеріального забезпечення після відставки, а тому право судді на відставку, передбачене у п.9 ч.5 ст.126 Конституції України, передбачає припинення повноважень судді, а також призначення належного матеріального забезпечення. При цьому, пенсія за віком, призначена на загальних підставах, не є таким матеріальним забезпеченням.

Крім того, за своєю правовою природою щомісячне довічне грошове утримання, на відміну від пенсії на загальних підставах, є гарантованою державою щомісячною грошовою виплатою, що служить забезпеченням належного матеріального утримання судді, яка призначається і нараховується державою за результатом багаторічної праці особи саме на суддівській посаді, виплачується лише за умови наявності встановленого законом стажу роботи на посаді судді та є складовою правового статусу судді, як фінансова гарантія незалежності суддів.

Такий висновок ґрунтується на аналізі чинного законодавства, а також рішень Конституційного Суду України та Європейського Суду з прав людини.

Пунктами 8, 11 ч.4 ст.47 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (в редакції Закону України від 12 лютого 2015 року №192-VIII) передбачено, що незалежність судді забезпечується, зокрема, його належним матеріальним та соціальним забезпеченням, а також правом судді на відставку.

У відповідності до ч.6 ст.47 вищезазначеного Закону при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу визначених Конституцією України гарантій незалежності судді.

В пункті 7 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 11 жовтня 2005 року №8-рп/2005 суд зазначив, що конституційний статус судді передбачає надання йому в майбутньому статусу судді у відставці, що також є гарантією належного здійснення правосуддя, дає підстави ставити до суддів високі вимоги і зберігати довіру до їх компетентності та неупередженості. Аналіз норм Конституції України свідчить, що надання судді за рахунок держави матеріального і соціального захисту (заробітна плата, пенсія, щомісячне довічне грошове утримання тощо), що відповідає його високому статусу, є гарантією забезпечення незалежності. Право судді, який перебуває у відставці, на пенсійне та щомісячне довічне грошове утримання є гарантією незалежності працюючих суддів. Щомісячне довічне грошове утримання - це особлива форма соціального забезпечення суддів, зміст якої полягає у гарантованій державою щомісячній звільненій від сплати податків грошовій виплаті, що слугує забезпеченню їх належного матеріального утримання, в тому числі після звільнення від виконання обов'язків судді. Щомісячне довічне грошове утримання судді у встановленому розмірі спрямоване на забезпечення гідного його статусу життєвого рівня, оскільки суддя обмежений у праві заробляти додаткові матеріальні блага. Статус забезпечує судді, який досяг передбаченого законом віку для припинення повноважень після здійснення професійної діяльності протягом визначеного строку, право на отримання виплат (пенсії, щомісячного довічного грошового утримання), рівень яких має бути якомога ближчим до рівня його останньої заробітної плати на посаді судді.

При цьому, в п.2 резолютивної частини вищезазначеного рішення Конституційний Суд України зазначив, що за змістом ст.126 Конституції України положення ч.3 ст.11 Закону України «Про статус суддів» у взаємозв'язку з ч.8 ст.14 Закону України «Про судоустрій України» (в редакціях, що були чинними на час розгляду справи судом) треба розуміти як таке, що гарантує досягнутий рівень незалежності суддів і забороняє при прийнятті нових законів та інших нормативних актів, внесенні змін до них скасовувати чи звужувати існуючі гарантії незалежності суддів, у тому числі заходи їх правового захисту та матеріального і соціального забезпечення.

У п.3.3 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 18 червня 2007 року №4-рп/2007 суд зазначив, що щомісячне довічне грошове утримання - це особлива форма соціального забезпечення суддів, яка виражається у гарантованій державою щомісячній звільненій від сплати податків грошовій виплаті, що забезпечує їх належне матеріальне утримання. Особливість щомісячного довічного грошового утримання полягає у правовому регулюванні, а також у джерелах його фінансування, які визначені Конституцією України та Законом України «Про статус суддів». Згідно з ч.1 ст.130 Конституції України держава забезпечує фінансування та належні умови для функціонування судів і діяльності суддів. У Державному бюджеті України окремо визначаються видатки на утримання судів. Це положення передбачає і фінансування щомісячного довічного грошового утримання суддів за рахунок коштів Державного бюджету України, а не Пенсійного фонду України (абзац восьмий пункту 7 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 11 жовтня 2005 року №8-рп/2005 у справі про рівень пенсії і щомісячного довічного грошового утримання). Особливий порядок фінансування судів і діяльності суддів є однією з конституційних гарантій їх незалежності, що закріплюється у статті 126 Конституції України, і спрямований на забезпечення належних умов для здійснення незалежного правосуддя.

Відповідно до ч.3 ст.138 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (в редакції, що діяла до внесення змін Законом України від 08 липня 2011 року №3668-VI) щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не більше ніж 90 відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання.

Законом України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» внесено зміни до вказаної норми, згідно з якими щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 % грошового утримання судді, з якого було сплачено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, а до 01 січня 2011 року страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування судді, який працює на відповідній посаді.

Рішенням Конституційного Суду України від 03 червня 2013 року №3-рп/2013 визнано такою, що не відповідає Конституції України (є неконституційною) ч.3 ст.138 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» в редакції Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» у зв'язку з тим, що вона не узгоджується з конституційним положенням про недопустимість звуження змісту чи обсягу гарантій незалежності суддів, а тому суперечить ст.126 Основного Закону України та вказано, що підлягає застосуванню ч.3 ст.138 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» в редакції до змін, внесених Законом України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи».

З метою реалізації зазначених повноважень (ч.2 ст.70 Закону України «Про Конституційний Суд України»), Конституційний Суд України, у п.8 мотивувальної частини вказаного Рішення від 03 червня 2013 року зазначив, що підлягає застосуванню ч.3 ст.138 Закону №2453 в редакції до змін, внесених Законом №3668, а саме: «Щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не більше ніж 90 відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання».

Таким чином, з моменту ухвалення Рішення Конституційного Суду України №3-рп/2013 від 03 червня 2013 року підлягає застосуванню ч.3 ст.138 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у редакції до змін, внесених Законом України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи».

Пунктом 11 р. XIII «Перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (в редакції, чинній на момент подачі позивачем заяви про відставку) передбачено, що судді призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день набрання чинності цим Законом.

Як встановлено судом, позивача призначено суддею Чернігівського районного суду Указом Президента України від 27.12.2001 № 1271/2001, тобто до набрання чинності Законом України «Про судоустрій і статус суддів», в той час діяв Закон України «Про статус суддів» від 15 грудня 1992 року №2862-ХІІ.

Згідно ч.4 ст.43 Закону України «Про статус суддів» до стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, крім роботи на посадах суддів судів України, державних арбітрів, арбітрів відомчих арбітражів України, зараховується також час роботи на посадах суддів і арбітрів у судах та державному і відомчому арбітражі колишнього СРСР та республік, що раніше входили до складу СРСР, час роботи на посадах, безпосередньо пов'язаних з керівництвом та контролем за діяльністю судів у Верховному Суді України, в обласних судах, Київському і Севастопольському міських судах, Міністерстві юстиції України та підвідомчих йому органах на місцях, за діяльністю арбітражів у Державному арбітражі України, Вищому арбітражному суді України, а також на посадах прокурорів і слідчих за умови наявності у всіх зазначених осіб стажу роботи на посаді судді не менше 10 років.

З наявної в матеріалах справи копії рішення Вищої ради юстиції від 20 липня 2016 року № 1470/0/15-16, вбачається, що позивач має достатній для відставки стаж роботи, встановлений законодавством України. Крім стажу роботи на посаді судді, до стажу який надає йому право на відставку, відповідно до п.11 р.ХІІІ «Перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у редакції, чинній до 29 березня 2015 року, зараховується час роботи на посаді помічника, старшого помічника прокурора прокуратури міста Ніжина Чернігівської області, першого заступника прокурора м. Чернігова, начальника відділу прокуратури Чернігівської області, календарного періоду строкової військової служби, навчання у Київському державному університеті ім.. Т.Г. Шевченка.

Таким чином, у відповідності до наведених норм законодавства України позивач, відповідно до розрахунку має стаж роботи станом на 15 вересня 2016 року 31 рік 2 місяці 25 днів (з них на посаді судді - 14 років 8 місяців та 9 днів), який дає право на відставку та отримання щомісячного грошового утримання судді у відставці у розмірі 90% грошового утримання судді.

З огляду на те, що ОСОБА_2 на час подання заяви про звільнення у відставку мав загальний стаж роботи, який надавав йому право на звільнення з посади судді у відставку, що було реалізоване постановою Верховної Ради України від 08 вересня 2016 року, та надає право на отримання щомісячного довічного грошового утримання у розмірі 90% грошового утримання судді, колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції про необхідність задоволення позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що місцевим загальним судом при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

За правилами ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 160, 198, 200, 205 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

УХВАЛИВ

Апеляційну скаргу Чернігівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України залишити без задоволення, а постанову Деснянського районного суду м. Чернігова від 25 січня 2017 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі в 20-ти денний строк з дня складення ухвали в повному обсязі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України, з подачею документу про сплату судового збору, а також копій касаційної скарги відповідно до кількості осіб, які беруть участь у справі, та копій оскаржуваних рішень судів першої та апеляційної інстанцій.

Головуючий суддя І.О.Лічевецький

суддя В.П.Мельничук

суддя В.Е.Мацедонська

Ухвала складена в повному обсязі 21 березня 2017 р.

Головуючий суддя Лічевецький І.О.

Судді: Мацедонська В.Е.

Мельничук В.П.