Справа № 809/1858/16
Суддя: Затолочний Віталій Семенович
Дата ухвалення: 2017-03-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 березня 2017 року Справа № 876/1417/17

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Затолочного В.С.,

суддів Каралюса В.М., Матковської З.М.,

участі секретаря судового засідання Нефедової А.О.,

позивача ОСОБА_1,

представника відповідача Тістечка Ю.Я.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Івано-Франківської митниці ДФС на постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 27 грудня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Івано-Франківської митниці Головного управління ДФС про визнання протиправними та скасування картки відмови № 206050001/2016/00500, рішення за 206050001/2016/000438/2 від 19.09.2016,-

В С Т А Н О В И В:

14 грудня 2016 року ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1, Позивач) звернувся з адміністративним позовом до Івано-Франківської митниці ДФС (далі - Івано-Франківська митниця, Відповідач) про визнання протиправними та скасування картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів від 19.09.2016 року за № 206050001/2016/00500 та рішення про коригування митної вартості товарів від 19.09.2016 року за № 206050001/2016/000438/2.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідачем 19.09.2016 року в порушення вимог Митного кодексу України визначено митну вартість транспортного засобу, який імпортувався позивачем, за резервним методом, а не за ціною договору.

Постановою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 27 грудня 2016 року позов задоволено повністю.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Івано-Франківська митниця подала апеляційну скаргу, просить скасувати постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 27 грудня 2016 року та відмовити в задоволенні позовних вимог. Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що судом неповно з'ясовано обставини, що мають значення для справи.

Вислухавши суддю-доповідача, представника апелянта, який наполягав на задоволенні апеляційної скарги, та позивача, який проти задоволення апеляційної скарги заперечував, дослідивши обставини справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційну скаргу слід задовольнити з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції, 08.05.2015 року позивачем на підставі Договору купівлі-продажу, придбано транспортний засіб - легковий автомобіль марки «SEAT», модель «IBIZA», 2011 року випуску, номер кузова - НОМЕР_1, вартість якого становить 2450 євро (а.с.13).

ОСОБА_3 (уповноваженою особою позивача) на підставі митної декларації № 206050001/2016/402627 від 19.06.2016 року ввезено на митну територію України придбаний позивачем транспортний засіб - легковий автомобіль марки «SEAT», модель «IBIZA», який був у експлуатації, тип двигуна - дизель, тип кузова - універсал, номер кузова - НОМЕР_1, робочий об'єм циліндрів двигуна - 1598 см. куб., потужність двигуна - 66 KW, рік виготовлення - 2011, загальна кількість місць включаючи водія - 5, та призначений для перевезення пасажирів виключно по дорогах загального користування.

19.06.2016 року представником позивача фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 (декларантом) для здійснення митного оформлення даного транспортного засобу відповідачу подано в електронній формі митну декларацію за № 206050001/2016/402627 на ввезений транспортний засіб, згідно якої заявлено його митну вартість в розмірі 2450 євро. Митну вартість транспортного засобу визначено за основним методом - за ціною договору (вартість операції). Так, в графі 42 митної декларації «ціна товару» зазначено 2450 євро, в графі 45 «коригування» вказано 117 952, 52 гривень, в графі 23 «курс валюти» - 28,76890800 гривень (а.с.11).

До вказаної митної декларації декларантом долучено акт про проведення огляду (перегляду) товарів, транспортних засобів, ручної поклажі та багажу від 17.09.2016 № 209090003/2016/02102; свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу від 09.03.2011 № 2011BF19047; договір купівлі-продажу від 12.09.2016 (рахунок-фактуру (інвойс); інформацію про позитивні результати здійснення радіологічного контролю товару (а.с.12-15).

19.09.2016 відповідач, за результатами розгляду поданої уповноваженою особою декларанта митної декларації № 206050001/2016/402627 від 19.06.2016 та доданих до неї документів, відмовив у митному оформленні транспортного засобу за заявленою митною вартістю у зв'язку з тим, що у поданих документах відсутності всі відомості, що підтверджують числові значення складових митної вартості транспортного засобу та відомості щодо ціни, що була фактично сплачена за імпортований автомобіль. Відмову у митному оформленні транспортного засобу відповідач оформив карткою відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні товарів за № 206050001/2016/00500 (а.с.10).

У зв'язку з наведеним, відповідач здійснив коригування митної вартості транспортного засобу та виніс оскаржуване рішення про коригування митної вартості товарів за № 206050001/2016/000438/2 від 19.09.2016, яким визначив митну вартість імпортованого автомобіля за резервним методом у розмірі 4100 євро. Перший метод не застосований, у зв'язку з відсутністю у документах, зазначених в частині 2 статті 53 Митного кодексу України всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена, або підлягає сплаті за ці товари. Другий-п'ятий методи визначення митної вартості товарів (статті 59-63 Митного кодексу України) не застосовані, у зв'язку з відсутністю інформації щодо угод на ідентичні та подібні (аналогічні) товари та даних на підставі яких можливе визначення митної вартості згідно методів четвертого та п'ятого. Джерело інформації: каталог SchwakeListe 08/2016 ст.1387, з врахуванням коригувань на комплектацію автомобіля та технічний стан (а.с.10).

Не погоджуючись із вказаними рішеннями, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Суд першої інстанції при вирішенні даної справи дійшов висновку про необхідність задоволення позову повністю. Проте колегія суддів апеляційного суду з таким висновком не погоджується з огляду на наступне.

Відносини, що виникають у сфері проведення митного оформлення, ввезення товарів, транспортних засобів на митну територію України, а також відповідальності за порушення митного законодавства, урегульовані Митним кодексом України (далі - МК).

Відповідно до частини першої статті 53 МК у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

У частині другій цієї статті наведений перелік документів, які підтверджують митну вартість товарів.

Частиною третьою статті 53 МК встановлено обов'язок декларанта або уповноваженої ним особи на письмову вимогу митного органу протягом 10 календарних днів надати (за наявності) додаткові документи, у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Згідно з положенням частини четвертої вказаної статті у разі якщо митний орган має обґрунтовані підстави вважати, що існуючий взаємозв'язок між продавцем і покупцем вплинув на заявлену декларантом митну вартість, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу, крім документів, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, подає (за наявності) визначені в ній документи.

Відповідно до частини першої статті 54 МК контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.

Аналіз наведених норм дає підстави вважати, що митні органи мають право здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але ці повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом, зокрема, витребовування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей. Такі сумніви можуть бути зумовлені неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів, невідповідністю характеристик товарів, зазначених у поданих документах, митному огляду цих товарів, порівнянням рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких уже здійснено, і таке інше.

З матеріалів апеляційної скарги вбачається, що під час здійснення митного контролю, у посадової особи Відповідача виник сумнів щодо достовірності наданих документів, у зв'язку з тим, що договір купівлі-продажу не скріплений печаткою, а також відсутні документи, що підтверджують сплату вартості транспортного засобу. У зв'язку з цим, згідно з ч.3 ст.53 МК посадовою особою митниці декларанту направлено електронне повідомлення з вимогою про надання додаткових документів, які підтверджують митну вартість.

Декларантом надано відповідь: «Згідно ч.2 та 3 ст.53 МКУ додатково надати: висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями по МД №206050001/2016/402571 немає змоги». На переконання Позивача Відповідач мав перевірити задекларовану вартість ТЗ за номером телефону Покупця. Проте такий спосіб підтвердження не передбачений законодавством.

Частиною 4 статті 57 МК зазначено, що застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між органом доходів і зборів і декларантом. В даному випадку консультація проводилася в усній формі, оскільки відповідно до п. 6 ст. 55 МК консультація надається у письмовому вигляді на вимогу декларанта. Проте від декларанта така вимога не надходила.

Після проведення процедури консультації між митним органом та декларантом, рішення про визначення митної вартості винесені за резервним методом. Джерелом числового значення митної вартості став каталог SchwakeListe 08/2016 ст.1387, з врахуванням коригувань на комплектацію автомобіля та технічний стан.

Згідно з положеннями статті 57 МК визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції). Кожен наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

У разі неможливості визначення митної вартості товарів згідно з положеннями статей 59 і 60 МК за основу для її визначення може братися або ціна, за якою ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов'язаному із продавцем покупцю відповідно до статті 62 цього Кодексу, або вартість товарів, обчислена відповідно до статті 63 цього Кодексу. У разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених статтею 64 цього Кодексу.

У рішенні митний орган навів достатнє обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано, визначено джерела інформації, що використовувались відповідачем для визначення митної вартості, зазначено послідовність застосування методів визначення митної вартості та причини, через які не був застосований кожний з методів, що передує методу, обраному митним органом (а.с. 10).

Отже, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що за наявності обґрунтованого сумніву у правильному визначенні митної вартості товару декларантом, у відповідача були правові підстави для витребування додаткових документів для підтвердження митної вартості товару, у зв'язку з чим митний інспектор шляхом надсилання електронних повідомлень правомірно запропонував декларанту надати експертний висновок для підтвердження митної вартості товару. Однак, позивачем вищезазначеного висновку надано не було.

У зв'язку з ненаданням позивачем додаткових документів, у митниці не було можливості застосувати митну вартість, визначену позивачем, що дало митниці підстави для визначення митної вартості товарів за резервним методом оцінки згідно з ст.64 Митного кодексу; митниця послідовно довела неможливість застосування попередніх методів.

З урахуванням встановлених обставин справи, суд апеляційної інстанції вважає, що приймаючи рішення про визначення митної вартості, Івано-Франківська митниця діяла в межах повноважень та на підставі вимог чинного законодавства, картка відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів від 19.09.2016 року за № 206050001/2016/00500 та рішення про коригування митної вартості товарів від 19.09.2016 року за № 206050001/2016/000438/2 винесені правомірно, а тому відсутні підстави для їх скасування.

Посилання суду першої інстанції на розписку від 12.09.2016 року безпідставні, оскільки жодної розписки, яка підтверджує здійснення оплати за товар позивач митному органу не надавав. Тим більше, що документ, на який посилається суд першої інстанції (а.с. 13) є не розпискою, а договором щодо придбання автомобіля позивачем.

З огляду на те, що судом першої інстанції неповно з'ясовано обставини, що мають значення для справи, суд апеляційної інстанції прийшов до висновку, що оскаржувану постанову слід скасувати та прийняти нову, якою в задоволенні адміністративного позову слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 160 ч. 3, 195, 196, 198, 202, 205, 207, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Івано-Франківської митниці ДФС задовольнити.

Постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 27 грудня 2016 року у справі №809/1858/16 скасувати та прийняти нову, якою в задоволенні адміністративного позову відмовити.

Постанова набирає законної сили через з моменту проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя В.С. Затолочний

Судді В.М. Каралюс

З.М. Матковська

Повний текст складено 24.03.2017