Справа № 127/2426/17
Суддя: Вохмінова О. С.
Дата ухвалення: 2017-03-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 127/2426/17
Провадження № 2-а/127/262/17
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13.03.2017 м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області в складі:

головуючого судді Вохмінової О.С.

при секретарі Константинові А.К.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України у місті Вінниці про визнання дій неправомірними, зобов'язання вчинити дії,

в с т а н о в и в:

позов мотивований тим, що 06.05.2016 року позивачеві виповнилось 60 років, тому використовуючи своє право на призначення пенсії за віком відповідно до ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» він звернувся до управління ПФУ в м. Вінниці про призначення пенсії.

Пенсія в розмірі 10279,90 грн. нарахована з 07.05.2016 року як працюючому пенсіонеру на посаді, що дає право на призначення пенсії відповідно до ЗУ «Про судоустрій і статус суддів», при загальному стажі роботи 41 рік 5 місяців 20 днів. Заведена пенсійна справа № НОМЕР_1.

Однак, призначена і нарахована пенсія позивачеві не виплачується. При цьому відповідач посилається на ЗУ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року № 213-VІІІ, а саме, що частиною 1 ст. 47 ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» визначено: «Тимчасово, у період з 01.04.2015 року по 31.12.2015 року: у період роботи (крім інвалідів І та ІІ груп, інвалідів ІІІ групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія п.1 ст. 10 ЗУ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»), на посадах, які діють право на призначення пенсії/щомісячного довічного грошового утримання у порядку та на умовах, передбачених законами України «Про статус народного депутата України», «Про державну службу», «Про судоустрій і статус суддів», пенсії, призначені відповідно до цього Закону, не виплачуються; у період роботи на інших посадах/роботах пенсія особі відповідно до цієї статті (крім інвалідів І та ІІ груп, інвалідів війни ІІІ групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється для пункту 1 статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»), розмір якої перевищує 150 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність, виплачуються в розмірі 85% призначеного розміру, але не більше 150 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність. Після звільнення з роботи виплата пенсії відповідно до цього Закону поновлюється».

Обґрунтовуючи відмову відповідач зазначив, що оскільки ОСОБА_1 займає посаду заступника голови Апеляційного суду Вінницької області, він не має права на отримання пенсії за віком.

Позивач вважає таку відмову безпідставною, оскільки відповідно до п. 5 розділу ІІІ «Прикінцеві положення» Закону № 213 у разі неприйняття до 01 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 01 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії, щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до Законів України «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів», «Про статус народного депутата України», «Про Кабінет Міністрів України», «Про судову експертизу», «Про національний банк України», «Про службу в органах місцевого самоврядування», «Про дипломатичну службу», Податкового та Митного кодексів України, Положення про помічника-консультанта народного депутата України.

Такий закон як до 01 червня 2015 року так і на даний час не прийнятий, у зв'язку з чим, на думку позивача, з вказаної дати втратили чинність норми Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та інших спеціальних законів щодо пенсійного забезпечення, внаслідок чого пенсії (щомісячне довічне грошове утримання) за цим Законом не призначаються.

Позивач вважає, що оскільки він втратив право на призначення пенсії на умовах та в порядку, передбаченому ЗУ «Про судоустрій і статус суддів» та за іншими спеціальними законами, які з 01 червня 2015 року не діють, то відпали підстави невиплати призначеної і нарахованої йому пенсії за віком.

Вважає, що посилання відповідача на Закон України № 911-VІІІ від 24.12.2015 року "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України», яким продовжено особливий порядок виплати пенсії працюючим пенсіонерам на період з 01.01.2016 року по 31.12.2016 року, не має ніякого значення, оскільки змінені умови за яких він не підпадає під дію цих норм, і, зокрема, під дію абз. 2 ч. 1 ст. 47 ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» в редакції Закону № 213-VІІІ від 02.03.2015 року.

Вважає, що невиплата йому, як працюючому пенсіонеру пенсії, суперечить ч. 3 ст. 22 Конституції України та положенням Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод щодо власності.

Уточнюючи вимоги позивач просив: визнати неправомірними дії управління ПФУ в м. Вінниці щодо відмови йому у виплаті призначеної пенсії за віком; зобов'язати управління ПФУ в м. Вінниці виплатити йому нараховану пенсію за період з 07.05.2016 року по 15.12.2016 року в розмірі 71 959,30 грн. (а.с. 49).

В судове засідання позивач не з'явився, надав письмову заяву з проханням розглянути справу в його відсутності, зазначивши, що позов підтримує і просить його задоволити (а.с. 38).

В судове засідання представник відповідача - Павич О.С. не з'явилась, надала письмові заперечення на позов (а.с. 42-45), які приєднані до матеріалів справи та письмову заяву про розгляд справи в її відсутності, зазначивши, що проти позову заперечує.

За таких обставин суд вважає можливим розглянути справу у відсутності осіб, які беруть участь у справі.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, перебуває на обліку в управлінні ПФУ в м. Вінниці і йому призначено пенсію за віком з 07.05.2016 року згідно Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Згідно особового рахунку ОСОБА_1 № НОМЕР_1 пенсія йому призначена в розмірі 10 279,90 грн. (а.с. 8, 9), але не виплачувалась в зв`язку з роботою на спецпосаді (а.с. 6).

З 15.12.2016 року позивачу призначене довічне грошове утримання в зв`язку із звільненням з посади судді.

21.11.2016 року ОСОБА_1 звернувся до відповідача із заявою про виплату призначеної йому пенсії за віком починаючи з 07.06.2016 року (а.с. 5).

05.12.2016 року УПФ м. Вінниці надало відповідь та відмову у виплаті пенсії, оскільки з 01.04.2015 року згідно ЗУ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення», у період з 01.04.2015 року пенсії, призначені відповідно до ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» у період роботи особи (крім інвалідів І та ІІ груп, інвалідів війни ІІІ групи та учасників бойових дій, на яких поширюється дія п. 1 статті Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту») на посадах, які дають право на призначення пенсії/щомісячного довічного грошового утримання у порядку та на умовах, передбачених законами України «Про статус народного депутата», «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про судоустрій та статус суддів» не виплачуються.

Суд вважає, що відмовляючи у виплаті пенсії, відповідач діяв у межах наданих повноважень.

Так, відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян на пенсійне забезпечення, а також принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формується за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, визначені в Законі України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» (№1058-ІV).

24.12.2015 року прийнятий Закон України № 911-VII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України», яким статтю 47 Закону № 1058 викладено в новій редакції.

Так, статтею 47 ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» в редакції, що діяла на момент призначення пенсії ОСОБА_1, зі змінами, внесеними відповідно до Закону України № 911-VII, що набрали чинності з 01.01.2016 року), передбачено, що тимчасово, у період з 01.01.2016 року по 31.12.2016 року:

- особам (крім інвалідів І та ІІ груп, інвалідів ІІІ групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія п.1 ст. 10 ЗУ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»), які працюють на посадах та на умовах, передбачених законами України «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів», призначені пенсії/щомісячне довічне грошове утримання не виплачуються.

Після звільнення з роботи виплата пенсії відповідно до цього Закону поновлюється.

Дана норма є чинною, не визнана неконституційною, тому підлягає виконанню та застосуванню у встановленому законом порядку. При цьому, перелік категорій осіб, на яких не розповсюджується дія норми щодо припинення пенсійних виплат на період роботи на спеціальних посадах є чітким та вичерпним, в даному випадку на посадах, передбачених Законом України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 року.

При цьому, п. 3 Прикінцевих положень Закону № 911-VII встановлено, що обмеження щодо виплати пенсій не застосовується до пенсій, щомісячного довічного грошового утримання, що призначені відповідно до законів України "Про прокуратуру", "Про судоустрій і статус суддів", на період виконання особами, яким вони призначені, повноважень членів Вищої кваліфікаційної комісії суддів України та Вищої ради юстиції.

Також суд звертає увагу, що Законом України від 24.12.2015 року № 911-VII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» внесені зміни і до ст. 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 року, згідно яких законодавцем встановлено, що тимчасово, у період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року особам (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту"), які працюють на посадах та на умовах, передбачених цим Законом, законами України "Про державну службу", "Про прокуратуру", призначені пенсії/щомісячне довічне грошове утримання не виплачуються.

Таким чином, на законодавчому рівні встановлено заборону виплати з 01.01.2016 року пенсій за віком особам, які працюють на окремих посадах, у тому числі суддями відповідно до ЗУ «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 року.

Слід зазначити, що відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 06.12.2016 року № 1774-VII встановлено заборону виплати призначеної пенсії відповідно до ст. 47 Закону № 1058 і до 31.12.2017 року.

Посилання позивача на п. 5 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» (Закон № 213) є помилковим, оскільки останнім передбачено, що у разі неприйняття до 01.06.2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 01.06.2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до Законів України «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів», «Про статус народного депутата України», «Про Кабінет Міністрів України», «Про судову експертизу», «Про національний банк України», «Про службу в органах місцевого самоврядування», «Про дипломатичну службу», Податкового та Митного кодексів України, Положення про помічника-консультанта народного депутата України. При цьому зазначений пункт не містить приписів щодо відновлення виплати пенсії як такої, в тому числі, призначеної на підставі Закону № 1058.

Також суд приймає до уваги, що правовідносини між позивачем і відповідачем виникли з 07.05.2016 року, від дня призначення пенсії за віком, і на момент призначення пенсії ст. 47 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» діяла в редакції із змінами, внесеними відповідно до ЗУ №911-VII від 24.12.2015 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України».

Рішенням Конституційного суду України від 08.06.2016 року № 4-рп/2016 у справі за конституційними поданнями Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень ч. 3, абз. 1, 2, 4, 6 ч. 5 ст. 141 ЗУ «Про судоустрій і статус суддів» та положень. 5 розділу ІІІ «Прикінцеві положення ЗУ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» (справа про щомісячне довічне грошове утримання суддів у відставці) стосується виключно виплати щомісячного довічного грошового утримання, яке призначене відповідно до ЗУ «Про судоустрій і статус суддів», а норми ст. 47 ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» є чинними та не визнавались неконституційними. Крім того, їх дія відповідно до ЗУ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 06.12.2016 року № 1774-VІІІ продовжена до 31.12.2017 року.

Враховуючи вищевикладені обставини та докази у їх сукупності, суд вважає, що в даному випадку відсутні правові підстави для задоволення позову.

Згідно з ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Відповідно до ч. 2 ст. 11 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.

Відповідно до статті 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

З врахуванням викладеного, суд дійшов висновку про те, що управління ПФУ, відмовляючи у виплаті пенсії діяло на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, внаслідок чого позовні вимоги позивача про визнання дій відповідача щодо відмови у виплаті призначеної пенсії та зобов'язанні виплатити нараховану пенсію за період з 07.05.2016 року по 15.12.2016 рік в розмірі 71 959,30 грн. не підлягають задоволенню.

Відповідно до вимог ст. 94 КАС України судові витрати слід залишити за рахунок позивача.

На підставі ст.ст. 3, 19, 22, 46 Конституції України, Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», ст.ст. 2, 8, 10, 11, 69-71, 86, 94, 160, 162, 163, 186, 254, 256 КАС України, суд -

п о с т а н о в и в:

в задоволенні позову - відмовити.

Судові витрати залишити за рахунок позивача.

Постанова може бути оскаржена до Вінницького апеляційного адміністративного суду через Вінницький міський суд Вінницької області протягом десяти днів.

Суддя: