Справа № 812/1460/16
Суддя: В.С. Шембелян
Дата ухвалення: 2017-03-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

06 березня 2017 рокуСєвєродонецькСправа № 812/1460/16

Луганський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Шембелян В.С.,

при секретарі судового засідання Олійник О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до державної податкової інспекції у м. Сєвєродонецьку Головного управління ДФС у Луганській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Сєвєродонецька міська рада про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення - рішення від 07.11.2016 № ,-

ВСТАНОВИВ:

28 листопада 2016 року до Луганського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до державної податкової інспекції у м. Сєвєродонецьку Головного управління ДФС у Луганській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення - рішення від 07.11.2016 № .

Ухвалою Луганського окружного адміністративного суду від 23.02.2017 залучено до участі у справі № 812/1460/16 в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Сєвєродонецьку міську раду (Луганська область, м. Сєвєродонецьк, буд. Дружби Народів, 32).

В обґрунтування вимог позивач зазначив, що підставою для винесення податковим органом оскаржуваного податкового повідомлення - рішення форма «Р» № від 07 листопада 2016 р. став Акт № 1533/12-14-13- 01/НОМЕР_2 від 12 жовтня 2016 р. про результати камеральної перевірки даних податкової звітності по орендній платі за землю (земельний податок та/або орендна плата за земельні ділянки державної або комунальної власності) за 2014, 2015, 2016 роки.

За результатами перевірки виявлено нібито заниження сум податкових зобов'язань з орендної плати за земельні ділянки державної або комунальної власності за 2014р., 2015р., січень-вересень 2016 р. на суму 43980,85 грн.

Як вбачається з акту перевірки, дане заниження сталося внаслідок того, що ФОП ОСОБА_1 розрахувала суми податкового зобов'язання з орендної плати за земельні ділянки державної або комунальної власності нібито без врахування останніх змін до договору № 706 від 16.10.2003 р., а саме додаткової угоди б/н від 07.06.2011 р.

Суть розбіжностей між точкою зору податкового органу та ФОП ОСОБА_1 полягає у тому, яку суму нормативно грошової оцінки та який коефіцієнт слід застосовувати при обчисленні суми податкового зобов'язання по орендній платі за земельні ділянки державної або комунальної власності - 9% за 2014 рік та 10% за 2015 рік від нормативної грошової оцінки (точка зору податкового органу, що базується на змісті не зареєстрованої додаткової угоди б/н від 07.06.2011 р. до договору № 706 від 16.10.2003 р.) чи 3,0 % від нормативної грошової оцінки, вказаної у договорі № 706 від 16.10.03 р. (точка зору ФОП ОСОБА_1, що базується на вимогах пп.288.5.1 ст. 288 ПКУ № 2755-УІ від 02.12.2010 року).

При цьому, в первісній редакції договору № 706 від 16.10.2003 коефіцієнт орендної плати встановлено у розмірі 2,7 %.

Додаткова угода б/н від 07.06.2011, на котру посилається податковий орган, до договору № 706 від 16.10.2003 змін не внесла, оскільки дана додаткова угода не пройшла процедури державної реєстрації.

На думку позивача, податковим органом винесено рішення, яке не відповідає вимогам чинного законодавства України, а тому підлягає скасуванню в судовому порядку відповідно до вимог чинного законодавства України.

З урахуванням вищенаведеного, позивач просить суд визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у м. Сєвєродонецьку ГУ ДФС в Луганській області № від 07 листопада 2016 року.

Під час розгляду справи представник позивача уточнив обгрунтування позову, надавши до канцелярії суду заяву від 06.03.2017, в якій просив суд врахувати також такі обставини, що сам договір оренди позивача складено в нотаріальній формі, а додаткові угоди до нього сторони уклали в простій письмовій формі, а також той факт, що земельна ділянка, щодо якої укладено договір оренди, знаходиться в зоні АТО. Просив справу розглянути за його відсутності.

Представник відповідача позовні вимоги не визнав, надав суду письмові заперечення (а.с.35,36), в обгрунтування яких зазначив, що згідно з даними Сєвєродонецької міської ради між Сєвєродонецькою міською радою (орендодавець) та ОСОБА_1 (орендар) укладено договір № 706 оренди землі від 16.10.2004, у відповідності до п. 1 якого в оренду передається земельна ділянка площею 0,0114 га.

Між орендодавцем - Сєвєродонецькою міською радою та орендарем - ОСОБА_1 укладено додаткову угоду до договору оренди землі від 16.10.2004р. № 706 - № б/н від 07.06.2011.

Згідно з п. 1 додаткової угоди № б/н від 07.06.2011р., у розділі «Предмет договору» абз. 4 договору змінено на: Нормативна грошова оцінка земельної ділянки становить: НОМЕР_3 - 138255,78 гривень.

Згідно до п.2 додаткової угоди № б/н від 07.06.2011р., у розділі «Орендна плата» абз. 1 та 2 розділу 2.3 договору змінено на: орендна плата вноситься «Орендарем» самостійно у грошовій формі в розмірі: з 01.07.2011р. по 31.12.2011р - 8295,35 гривень на рік, що складає 6% від нормативної грошової оцінки;

з 01.01.2012 по 31.12.2012 - 9677,90 гривень на рік, що складає 7% нормативної грошової оцінки;

з 01.01.2013 по 31.12.2013 - 11060,46 гривень на рік, що складає 8% нормативної грошової оцінки;

з 01.01.2014 по 31.12.2014 - 12443,02 гривень на рік, що складає 9% в; нормативної грошової оцінки;

з 01.01.2015 - 13825,58 гривень на рік, що складає 10% від нормативної грошової

оцінки.

Орендна плата вноситься у такі строки: щомісячно в розмірі: з 01.07.2011 по 31.12.2011 - 691,28 гривень, з 01.01.2012р. - по 31.12.2012 806,49 гривень, з 01.01.2013 по 31.12.2013 - 921,71 гривень, з 01.01.2014р. 31.12.2014р - 1036,92 гривень, з 01.01.2015 - 1152,13 гривень.

Згідно з п. 3 додаткової угоди № б/н 07.06.2011р. ця угода є невід'ємною частиною договору і діє з 01.07.2011.

На адресу ДПІ не надходило жодної інформації про скасування даної додаткової угоди.

Так чином, на думку відповідача, додаткова угода від 07.06.2011 № б/н є невід'ємною частиною договору, на підставі якої має проводитися Розрахунок сум податкових зобов'язань.

У відповідності до поданих до ДПІ у м. Сєвєродонецьку звітних податкових декларацій з орендної плати за земельні ділянки державної або комунальної власності ОСОБА_1 задекларовано податкові зобов'язання:

звітна декларація за 2014 рік реєстр. № від 21.01.2014 за період з 01.01.2014 по 31.12.2014 в сумі 12712,36 грн)

звітна декларація за 2015 рік реєстр. № від 10.02.2015 за період з 01.01.2015 по 31.12.2015 в сумі 17604,56 грн)

звітна (нова) декларація за 2016 рік реєстр. № від 12.02.2016 за період з 01.01.2016 по 30.08.2016 в сумі 18706,59 грн.)

Позивачем було надано уточнюючу звітність з орендної плати за землю згідно якої, невірний розрахунок податкових зобов'язань, а саме:

уточнююча за 2014 рік за період з 01.01.2014 по 31.12.2014 в сумі 1463,67 грн реєстр. № від 28.03.2016)

уточнююча за 2015 рік за період з 01.01.2015 по 31.12.2015 в сумі 1828,13 грн реєстр. № від 28.03.2016)

уточнююча за 2016 рік за період з 01.01.2016 по 30.09.2016 в сумі 1750,86 грн реєстр. № від 28.03.2016).

На думку відповідача вірним розрахунком є : за 2014 рік з 01.01.2014 по 31.12.2014, нормативно грошова оцінка земельної ділянки (НОМЕР_3, площею 0,0114га)- 12127700 грн/ 1 га, розмір орендної плати - 9%, 0,0114 х 12127700 х 9% - 12443,02 грн. Всього за 2014 рік сума орендної плати - 12443,02 грн.

За 2015 рік з 01.01.2015 по 31.12.2015: нормативно грошова оцінка земельної ділянки (НОМЕР_3, площею 0,0114га) - 12127700 х 1,249 = 15147497,30 грн./1 га; розмір орендної плати - 10%; 0,0114 х 15147497,3 х 10%= 17268,15 Всього за 2015 рік сума орендної плати - 17268,15 грн.

За 2016 рік з 01.01.2016р. по 30.09.2016р.: нормативно грошова оцінка земельної ділянки (НОМЕР_3, площа 0,0114 га) - 15147497,3 х 1,433 = 21706363,63 грн./1 га; розмір орендної плати - 10%; 0,0114 х 21706363,63 х 10% : 12 х 9 = 18558,99 грн. Всього за 2016 рік сума орендної плати - 18558,99 грн.

У зв'язку з чим, за висновками перевірки було встановлено заниження податкових зобов'язань за період з 01.01.2014 по 30.09.2016 - 43980,85 грн, у т.ч. за період: з 01.01.2014 по 31.12.2014 - 11248,69 грн; з 01.01.2015 по 31.12.2015 - 15776,43 грн; з 01.01.2016 по 30.09.2016 - 16955,73 грн.

Згідно з ст. 20 Закону України «Про оренду землі» від 06.10.1998 № 161- редакції, що діяла на момент укладення додаткової угоди) укладений договір оренди підлягає державній реєстрації. Право оренди земельної ділянки виникає з дня державної реєстрації цього права відповідно до закону, що регулює державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Ст. 23 вказаного Закону передбачає, що Орендна плата за земельні ділянки, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, переглядається за згодою сторін. Відповідно до ст. 30 Закону № 161 Зміна умов договору оренди землі здійснюється за взаємною згодою сторін. У разі недосягнення згоди щодо зміни умов договору оренди землі спір вирішується в судовому порядку.

На думку відповідача, оскільки додаткова угода підписана двома сторонами, згода зміни основного договору є досягнутою. Та як вже зазначалося Закон № 161 не передбачає державної реєстрації змін, а лише взаємну згоду, Вказаний Закон є спеціальним стосовно регулювання питання оренди земельних ділянок.

Виходячи з вказаного, відповідач вважає, що він діяв в межах наданих повноважень, тому просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

З наданих сторонами доказів суд встановив такі обставини справи.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2) зареєстрована в якості фізичної особи - підприємця та перебуває на податковому обліку у державній податковій інспекції у м. Сєвєродонецьку Головного управління ДФС у Луганській області, що не заперечують сторони по справі.

Податковим органом на підставі п.п. 75.1.1 п. 75.1 статті 75 у порядку статті 76 глави 8 розділу II Податкового кодексу України проведено камеральну перевірку податкової звітності по орендній платі за земельні ділянки держаної або комунальної власності ОСОБА_1 за 2014, 2015, 2016 роки. За результатами вказаної перевірки складено акт від 12.10.2016 № 1533/12-14-13-01/НОМЕР_2 (а.с.13-16).

Згідно з висновками контролюючого органу, останнім виявлено порушення позивачем п.288.1, п.288.5 ст. 288 Податкового кодексу України, відповідно до інформації, яка відображена в АІС «Податковий борг» щодо декларування річних показників по орендній платі за земельні ділянки державної та комунальної власності за 2014-2016 роки наданих в уточнюючих податкових деклараціях № від 28.03.2016 (за 2014 рік), № від 28.03.2016 (за 2015 рік), № від 28.03.2016 (за 2016 рік) - ФОП ОСОБА_1 занизила податкові зобов'язання з орендної плати за земельні ділянки державної або комунальної власності на загальну суму 43980,85 грн. Внаслідок того, що ОСОБА_1 розраховано суми податкового зобов'язання по орендній платі за земельні ділянки державної або комунальної власності без врахування останніх змін до договору № 706 від 16.10.2004, а саме додаткової годи № б/н від 07.06.2011, сума заниження об'єкту оподаткування складає за січень - грудень 2014 року - 11248,69 грн., січень - грудень 2015 року - 15776,43 грн., січень - вересень 2016 року - 16955,73 грн. (а.с.16).

Отже, контролюючим органом виявлено заниження сум податкових зобов'язань з орендної плати за 2014, 2015 роки, січень-вересень 2016 року на загальну суму 43980,85 грн., яке сталося внаслідок того, що ФОП ОСОБА_1 розрахувала суми податкового зобов'язання з орендної плати без врахування останніх змін до договору № 706 від 16.10.2003, а саме додаткової угоди б/н від 07.06.2011.

На підставі акту перевірки від 12.10.2016 № 1533/12-14-13-01/НОМЕР_2 відповідачем винесено оскаржуване податкове повідомлення - рішення № від 07.11.2016 на суму 43980,85 грн. - за податковими зобов'язаннями, 10995,22 грн - за штрафними (фінансовими) санкціями (а.с.12,62).

Між Сєвєродонецькою міською радою (орендодавець) та ОСОБА_1 (орендар) укладено нотаріально посвідчений договір № 706 оренди землі від 16.10.2003, у відповідності до п. 1 якого на підставі рішення сесії Сєвєродонецької міської ради за № 837 ВІД 02.09.2003, в оренду передається земельна ділянка площею 0,0114 га, грошова оцінка земельної ділянки складає 30670,56 грн., коефіцієнт орендної плати складає 2,7. Згідно з п.4 договору зміна договору можлива за взаємною згодою сторін. Орендована позивачем на підставі договору оренди № 706 від 16.10.2003 земельна ділянка загальною площею 0,0114 га розташована за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.7,8).

07.06.2011, на виконання рішення сесії Сєвєродонецької міської ради від 29.03.2011 № 431 «Про затвердження нормативно грошової оцінки земель населених пунктів міста Сєвєродонецьк, селища Синенький, селища Павлоград, селища Лісова Дача, села Воєводівка», між орендодавцем - Сєвєродонецькою міською радою та орендарем - ОСОБА_1 укладено додаткову угоду № б/н до вказаного договору оренди землі № 706, відповідно до п. 1 якої, у розділі «Предмет договору» абз. 4 договору змінено на: нормативна грошова оцінка земельної ділянки кадастровий № НОМЕР_3 становить: 138255,78 гривень». Сама додаткова угода має просту письмову форму та не містить відміток про державну реєстрацію.

Згідно з п.2 додаткової угоди № б/н від 07.06.2011, у розділі «Орендна плата» абз. 1 та 2 розділу 2.3 договору змінено на: «орендна плата вноситься «Орендарем» самостійно у грошовій формі в розмірі: з 01.07.2011 по 31.12.2011 - 8295,35 гривень на рік, що складає 6% від нормативної грошової оцінки, з 01.01.2012 по 31.12.2012 - 9677,90 гривень на рік, що складає 7% нормативної грошової оцінки; з 01.01.2013 по 31.12.2013 - 11060,46 гривень на рік, що складає 8% нормативної грошової оцінки; з 01.01.2014 по 31.12.2014 - 12443,02 гривень на рік, що складає 9% від нормативної грошової оцінки; з 01.01.2015 - 13825,58 гривень на рік, що складає 10% від нормативної грошової оцінки.

Орендна плата вноситься у такі строки: щомісячно в розмірі: з 01.07.2011 по 31.12.2011 - 691,28 гривень, з 01.01.2012 - по 31.12.2012 - 806,49 гривень, з 01.01.2013 по 31.12.2013 - 921,71 гривень, з 01.01.2014 по 31.12.2014 - 1036,92 гривень, з 01.01.2015 - 1152,13 гривень».

Згідно з п. 3 додаткової угоди № б/н 07.06.2011 ця угода є невід'ємною частиною договору і діє з 01.07.2011 (а.с.9).

З листа управління Держгеокадастру у м.Сєвєродонецьку Луганської області від 14.03.2016 № 99-28-99.4-289/2-16 вбачається, що державна реєстрація додаткових угод до договору оренди земельної ділянки № 706 від 16.10.2003 не здійснювалась (а.с.11).

У відповідності до поданих до ДПІ у м. Сєвєродонецьку звітних податкових декларацій по платі за землю - земельний податок та/або орендній платі за земельні ділянки державної або комунальної власності ОСОБА_1 задекларовано податкові зобов'язання: уточнююча за 2014 рік за період з 01.01.2014 по 31.12.2014 в сумі 1463,67 грн реєстр. № від 28.03.2016); уточнююча за 2015 рік за період з 01.01.2015 по 31.12.2015 в сумі 1828,13 грн реєстр. № від 28.03.2016); уточнююча за 2016 рік за період з 01.01.2016 по 30.09.2016 в сумі 1750,86 грн реєстр. № від 28.03.2016).

Постановою Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 03.08.2012 у справі № 1227/3807/2012, яка залишена в силі ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.04.2014 в справі №К9991/65360/12, адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю виробничо-комерційна фірма "ЛІА" ЛТД до Сєвєродонецької міської ради про визнання протиправним та скасування рішення,- задоволено, рішення сесії Сєвєродонецької міської ради від 29.03.2011 № 431 «Про затвердження нормативно грошової оцінки земель населених пунктів міста Сєвєродонецьк, селища Синенький, селища Павлоград, селища Лісова Дача, села Воєводівка», на виконання якої укладено додаткову угоду, скасоване (а.с. 81-90).

Спірним питанням є дійсність зазначеної додаткової угоди, як підстави для визначення розміру нарахування орендної плати за землю за вказаним договором оренди землі.

В обгрунтування недійсності додаткової угоди до договору оренди позивач посилається на ч. 2 ст. 215 Цивільного кодексу України, вважаючи її нікчемним правочином, оскільки вона укладена в письмовій формі без державної реєстрації, що суперечить, на думку позивача, вимогам ч.1 ст.654 Цивільного кодексу України.

Суд встановив, що додаткова угода № б/н 07.06.2011 укладена в письмовій формі без нотаріального посвідчення, не містить відміток про її державну реєстрацію, а згідно з листом управління Держгеокадастру у м.Сєвєродонецьку Луганської області від 14.03.2016 № 99-28-99.4-289/2-16 вбачається, що державна реєстрація додаткових угод до договору оренди земельної ділянки № 706 від 16.10.2003 не здійснювалась (а.с.11).

Виходячи зі змісту п.4 договору № 706 від 16.10.2003 сторони домовилися, що зміна умов договору можлива за взаємною згодою сторін, при цьому, не зазначено про необхідність державної реєстрації змін до договору, а також необхідність дотримуватися нотаріальної форми при внесенні змін до договору.

Щодо аргументів позивача стосовно нікчемності додаткової угоди б/н від 07.06.2011 через недотримання вимог законодавства щодо її державної реєстрації та нотаріальної форми договору суд зазначає наступне.

Відповідно до вимог ч.2 ст.205 Цивільного кодексу України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним.

Відповідно до вимог статті 14 Закону України "Про оренду землі" від 6 жовтня 1998 року N 161-XIV договір оренди землі укладається у письмовій формі і за бажанням однієї із сторін може бути посвідчений нотаріально, його типова форма затверджується Кабінетом

Міністрів України.

Таким чином, норми Закону №161 не містять вимог до нотаріально посвідченої форми договору оренди землі.

Відповідно до ч. 1 ст.204 Цивільного кодексу України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Згідно з ч.1 ст.205 Цивільного кодексу України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Частиною 4 ст.203 Цивільного кодексу України передбачено, що правочин має вчинятися у формі, встановленій законом - це є одна з шести загальних вимог, додержання яких є необхідним для чинності правочину, що передбачені цією статтею ЦК.

В силу норми ч.1 ст.215 Цивільного кодексу України недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частиною четвертою статті 203 цього Кодексу не є підставою недійсності правочину.

Отже, саме по собі недодержання сторонами в момент вчинення правочину вимог закону щодо форми договору не тягне за собою наслідків недійсності правочину.

Згідно з ч.1 ст. 210 Цивільного кодексу України правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації.

Відповідно до вимог ст. ст. 18, 20 Закону України "Про оренду землі" від 6 жовтня 1998 року N 161-XIV (в редакції, чинній на час укладання та набрання чинності самого договору № 706 від 16.10.2003) договір оренди землі набирає чинності після його державної реєстрації. Державна реєстрація договорів оренди землі проводиться у порядку, встановленому законом.

Стаття 23 Закону №161-XIV передбачала такі норми щодо здійснення зміни орендної плати за землю. Орендна плата за земельні ділянки державної і комунальної власності, які передані в оренду для сільськогосподарського використання, переглядається один раз на три роки в порядку, встановленому законом або договором оренди. Орендна плата за земельні ділянки, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, переглядається за згодою сторін. Орендар має право вимагати відповідного зменшення орендної плати в разі, якщо стан орендованої земельної ділянки погіршився не з його вини. В редакції станом на № 07.06.2011 норма цієї статті щодо перегляду один раз на три роки розміру орендної плати була виключена.

Тобто, Закон №161-XIV не містив на час укладання та набрання чинності самого договору № 706 від 16.10.2003, на час укладення додаткової угоди до договору та на час виникнення спірних правовідносин - подання уточнюючих декларацій з орендної плати за землю вимог щодо державної реєстрації внесення змін до договору оренди землі стосовно розміру орендної плати за землю, а також вимог щодо дотримання форми договору під час внесення до нього змін.

Згідно з ч.1 ст.654 Цивільного кодексу України зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту.

Відповідно до норми, що передбачена ч. 2 ст.203 Цивільного кодексу України, недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним.

Таким чином, прямих вимог щодо обов'язкової державної реєстрації змін до договору оренди землі, що стосуються зміни орендної плати за землю, а ні Законом №161-XIV, а ні нормами Цивільного кодексу України не встановлено.

Згідно з ч.3 ст.205 Цивільного кодексу України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Позивач не додав до позову судових рішень про визнання додаткової угоди № б/н від 07.06.2011 недійсною, отже вона є дійсною в силу презумпції правомірності правочину, що передбачена ч. 1 ст.204 Цивільного кодексу України.

Сам по собі факт скасування Постановою Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 03.08.2012 у справі № 1227/3807/2012, яка залишена в силі ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.04.2014, рішення, на виконання якого було укладено додаткову угоду від 07.06.2011 не є підставою нікчемності вказаної додаткової угоди, відповідно до вимог ч.3 ст.205 Цивільного кодексу України вона може бути визнана недійсною господарським судом за позовом однієї із сторін договору.

Тому позиція позивача щодо нікчемності вказаної додаткової угоди в силу порушення вимог закону є хибною.

Як встановлено судом із письмових заперечень відповідача, що податковий орган підтверджує факт своєчасного подання позивачем звітних декларацій з орендної плати за землю за 2014, 2015, 2016 роки, а також подання уточнюючих декларацій.

Статтею 269 Податкового кодексу України передбачено, що платниками податку є власники земельних ділянок, земельних часток (паїв) та землекористувачі.

Відповідно до статті 70 цього Кодексу об'єктами оподаткування є земельні ділянки, які перебувають у власності або користуванні та земельні частки (паї), які перебувають у власності.

Відповідно до пункту 271.1 статті 271 цього Кодексу базою оподаткування є нормативна грошова оцінка земельних ділянок з урахуванням коефіцієнта індексації, визначеного відповідно до порядку, встановленого цим розділом, або площа земельних ділянок, нормативну грошову оцінку яких не проведено.

Статтею 288 Податкового кодексу України визначені особливості справляння орендної плати за земельні ділянки.

Так, пунктом 288.1 вказаної статті передбачено, що підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки.

Відповідно до пункту 288.2 вказаної статті платником орендної плати є орендар земельної ділянки.

Відповідно до пунктів 288.3 та 288.4 вказаної статті об'єктом оподаткування є земельна ділянка, надана в оренду; розмір та умови внесення орендної плати встановлюються у договорі оренди між орендодавцем (власником) і орендарем.

Відповідно до підпункту 9.1.10 статті 9 Податкового кодексу України плата за землю є загальнодержавним податком.

Підпунктом 14.1.47 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України визначено, що плата за землю - це загальнообов'язковий податок, який справляється у формі земельного податку та орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності.

Пунктом 3 підрозділу 10 "Інші перехідні положення" розділу ХХ "Перехідні положення" Податкового кодексу України встановлено, що в разі, якщо законодавчими актами передбачені інші правила справляння податків і зборів, що регулюються цим Кодексом, застосовуються правила цього Кодексу.

Таким чином, при сплаті орендної плати за землю платники цього податку повинні керуватись нормами Податкового кодексу України.

Підпунктами 16.1.3 та 16.1 4 пункту 16.1 статті 16 Податкового кодексу України визначено обов'язок платника податків подавати до контролюючих органів у порядку, встановленому податковим та митним законодавством, декларації, звітність та інші документи, пов'язані з обчисленням і сплатою податків і зборів та сплачувати податки і збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Пунктом 286.1 статті 286 Податкового кодексу України передбачено, що підставою для нарахування земельного податку є дані державного земельного кадастру.

Відповідно до пункту 286.2 вказаної статті платники плати за землю (крім фізичних осіб) самостійно обчислюють суму податку щороку станом на 1 січня і не пізніше 20 лютого поточного року подають відповідному контролюючому органу за місцезнаходженням земельної ділянки податкову декларацію на поточний рік за формою, встановленою у порядку, передбаченому статтею 46 цього Кодексу, з розбивкою річної суми рівними частками за місяцями. При поданні першої декларації (фактичного початку діяльності як платника плати за землю) разом з нею подається довідка (витяг) про розмір нормативної грошової оцінки земельної ділянки, а надалі така довідка подається у разі затвердження нової нормативної грошової оцінки землі.

Статтею 86 КАС України передбачено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні (ч.1 ст.86); ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили (ч.2 ст.86); суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності (ч.3 ст.86).

Згідно з ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Будь-яке рішення чи дії суб'єкта владних повноважень має бути законними та обґрунтованими, прийнятими чи вчиненими в межах наданих повноважень, мати під собою конкретні об'єктивні факти, на підставі яких його ухвалено або вчинено, а суд, відповідно до ч. 3 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень, перевіряє чи прийнято такі рішення на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, безсторонньо (неупереджено), добросовісно, розсудливо, з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації, пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення, з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення, своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Вирішуючи питання щодо правомірності оскаржуваного податкового повідомлення-рішення про визначення податкового боргу з орендної плати за землю суд враховує такі вимоги чинного законодавства.

Підпунктом 4.1.6. пункту 4.1. статті 4 Податкового кодексу України (основні засади податкового законодавства України) визначено, що податкове законодавство України ґрунтується на таких принципах, серед яких діє принцип соціальної справедливості - установлення податків та зборів відповідно до платоспроможності платників податків.

Указом Президента України № 405/2014 від 14 квітня 2014 року введено в дію рішення РНБО України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо боротьби з терористичною загрозою і збереження територіальної цілісності України" та розпочато проведення Антитерористичної операції (далі - АТО) на території Донецької і Луганської областей.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції" від 02 вересня 2014 року № 1669-VII (далі - Закон №1669) період проведення антитерористичної операції це час між датою набрання чинності Указом Президента України "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" від 14 квітня 2014 року № 405/2014 та датою набрання чинності Указом Президента України про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України.

Виходячи з наведених приписів, датою початку періоду проведення антитерористичної операції є 14.04.2014.

Статтею 6 Закону № 1669 (в редакції, чинній до 08.06.2016) встановлено, що під час проведення антитерористичної операції звільнено суб'єктів господарювання, які здійснюють діяльність на території проведення антитерористичної операції, від сплати за користування земельними ділянками державної та комунальної власності.

Згідно з частиною 3 статті 11 "Прикінцеві та перехідні положення" наведеного Закону, закони та інші нормативно-правові акти України діють у частині, що не суперечить цьому Закону.

За результатами аналізу вказаних норм суд вважає, що Закон № 1669 є спеціальним законом у спірних правовідносинах, а тому його застосування не ставиться у залежність від внесення відповідних змін до Податкового кодексу України.

Крім того, Закон № 1669 прийнято у часі пізніше ніж Податковий кодекс України.

Відповідно до п. 5 ст. 11 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 1669, Кабінету Міністрів України у десятиденний строк з дня опублікування цього Закону зобов'язаний, зокрема: затвердити перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13.04.2014 "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" № 405/2014 від 14.04.2014, у період з 14.04.2014 до її закінчення..

Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 02 грудня 2015 року № 1275-р "Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, та визнання такими, що втратили чинність, деяких розпоряджень Кабінету Міністрів України" (від 30 жовтня 2014 року № 1053 "Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція", від 05 листопада 2014 року № 1079 "Про зупинення дії розпорядження КМУ від 30 жовтня 2014 року № 1053"), м. Сєвєродонецьк віднесено до переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція.

Оскільки орендована позивачем земельна ділянка має комунальну форму власності, розташована за адресою: м. Сєвєродонецьк, пр. Гвардійський, 27/54, тобто, на території, на якій, згідно з розпорядженням Кабінету Міністрів України від 02 грудня 2015 року № 1275-р здійснювалася антитерористична операція, суд вважає, що позивач в силу статті 6 Закону № 1669 був звільнений від плати за її використання до 08.06.2016, а саме, до внесення змін до вказаної норми Закону.

Згідно зі ст.10 Закону № 1669 протягом терміну дії цього Закону єдиним належним та достатнім документом, що підтверджує настання обставин непереборної сили (форс-мажору), що мали місце на території проведення антитерористичної операції, як підстави для звільнення від відповідальності за невиконання (неналежного виконання) зобов'язань, є сертифікат Торгово-промислової палати України.

При цьому, статтею 6 Закону № 1669, яка має пряму дію, не вимагається додаткове отримання сертифіката про засвідчення настання форс-мажорних обставин. До того ж, сертифікат Торгово-промислової палати України потрібен для звільнення від відповідальності за невиконання (неналежного виконання) зобов'язань, а ст. 6 Закону № 1669 передбачає не відповідальність, а звільнення від сплати за користування земельними ділянками державної та комунальної власності. Предметом розгляду ж цієї справи є саме правомірність застосування штрафних санкцій за несвоєчасне погашення зобов'язання з земельного податку.

Статтею 6 Закону № 1669 (в редакції чинній з 08.06.2016 на момент винесення оскаржуваного повідомлення рішення) звільнено суб'єктів господарювання від плати за користування земельними ділянками державної та комунальної власності в населених пунктах згідно з переліками, передбаченими частиною четвертою статті 4 цього Закону, де зазначено, що Перелік населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та перелік населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення, затверджуються Кабінетом Міністрів України, який забезпечує своєчасну їх актуалізацію.

Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 07.11.2014 № 1085-р "Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та переліку населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення" м. Сєвєродонецьк не зазначено.

З податкових декларацій з орендної плати за землю вбачається, що цей податок сплачується за об'єкти, які розташовані на території м. Сєвєродонецьку, що не входить до вказаного переліку.

Таким чином, відповідно до положень Закону № 1669 достатньою підставою для звільнення від сплати за користування земельними ділянками державної та комунальної власності та скасування орендної плати за користування державним та комунальним майном стосовно конкретних суб'єктів господарювання є встановлення факту здійснення ними діяльності на території проведення антитерористичної операції за період з 14.04.2014 по 07.06.2016. Отже, показники податкової звітності позивача з орендної плати за землю мають дорівнювати нулю в цей період.

Суд вважає за необхідне зауважити, що вказані положення Закону № 1669 не є податковою пільгою, що розповсюджується на позивача, не є правом позивача, реалізація якого залежить від дотримання певної процедури, а є спеціальною нормою закону, яка для суб'єктів господарювання, які здійснюють свою діяльність на певній території протягом певного періоду в часі, в силу об'єктивних обставин - проведення антитерористичної операції - скасовує дію підстав для сплати, отже, і для нарахування певного податку, що відповідає принципу соціальної справедливості, що закріплений в підпункті 4.1.6. пункту 4.1. статті 4 Податкового кодексу України Податкового кодексу України.

Згідно з вимогами п. 54.1. ст.54 Податкового кодексу України крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов'язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов'язання та/або пені вважається узгодженою.

Отже, зі змісту цієї статті є наявним такий висновок, що з зазначеного загального правила податковим законодавством можуть бути передбачені виключення, коли розмір самостійно обчисленого позивачем суми податкового та/або грошового зобов'язання, що зазначені в деклараціях, не є узгодженими, і податковий орган має їх самостійно визначити.

Відповідно до п. 54.3.3. ст. 54 Податкового кодексу України згідно з податковим та іншим законодавством особою, відповідальною за нарахування сум податкових зобов'язань з окремого податку або збору, застосування штрафних (фінансових) санкцій та пені, у тому числі за порушення у сфері зовнішньоекономічної діяльності, є контролюючий орган.

Тому, податковий орган, визначаючи розмір зобов'язань позивачу за весь період, що перевірявся, мав застосувати спеціальні норми ст. 6 Закону № 1669 щодо звільнення позивача від сплати орендної плати за землю за період з 14.04.2014 по 07.06.2016 та врахувати як правильні нульові показники податкової звітності позивача за цей період, оскільки позивача звільнено від сплати цього податку в силу спеціальної норми податкового законодавства.

Зазначене вказує на відсутність у Відповідача законних підстав для прийняття спірного податкового повідомлення - рішення щодо донарахування податкового зобов'язання з орендної плати за землю, оскільки, враховуючи показники уточнюючих декларацій та розрахунку фінансових санкцій, сума безпідставно збільшеного (без урахування нульових показників зобов'язання з орендної плати з підстав звільнення позивача в цей період від сплати цього податку в силу закону) податковим органом зобов'язання за період з 14.04.2014 по 07.06.2016 перевищує суму обгрунтовано збільшеного (на підставі чинної додаткової угоди від 07.06.2011) зобов'язання за період з 01.01.2014 до 14.04.2014 та з 08.06.2016 по 30.09.2016 року.

Таким чином, виходячи зі змісту заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, наявними є підстави для визнання протиправним та скасування оскарженого повідомлення рішення щодо збільшення податкового зобов'язання та застосування штрафних санкцій за період з 14.04.2014 по 07.06.2016.

Відповідно до ч.2 ст.71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Разом з тим, згідно з вимогами ч. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Під час розгляду справи відповідачем не доведено правомірності та обґрунтованості прийнятого ним оскаржуваного податкового повідомлення - рішення.

Таким чином, виходячи із змісту заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення - рішення № від 07.11.2016.

Таким чином, виходячи із змісту заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог ОСОБА_1.

Позивачем при зверненні до Луганського окружного адміністративного суду з даним позовом сплачено судовий збір у загальному розмірі 1378,00 грн. відповідно до квитанції № 94 від 25.11.2016 (а.с.2).

З огляду на те, що позовні вимоги позивача, який не є суб'єктом владних повноважень, задоволено, суд вважає за необхідне стягнути за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень - ДПІ у м.Сєвєродонецьку Головного управління ДФС у Луганській області судові витрати на користь ОСОБА_1 у сумі 1378,00 грн.

Керуючись статтями 2, 9, 10, 11, 17, 18, 71, 87, 94, 105, 158-163, Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до державної податкової інспекції у м.Сєвєродонецьку Головного управління ДФС у Луганській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Сєвєродонецька міська рада про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення - рішення від 07.11.2016 № , - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у м. Сєвєродонецьку Головного управління ДФС у Луганській області від 07.11.2016 № .

Стягнути з Державної податкової інспекції у м. Сєвєродонецьку Головного управління ДФС у Луганській області на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2) судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень у розмірі 1378,00 грн. (одна тисяча триста сімдесят вісім гривень).

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого Кодексом адміністративного судочинства України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Постанова в повному обсязі складена та підписана судом 13 березня 2017 року.

Суддя В.С. Шембелян