Справа № 3931/11/2170
Суддя: Кравченко К.В.
Дата ухвалення: 2011-11-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ХЕРСОНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
____________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" листопада 2011 р. Справа № 2-а-3931/11/2170

Херсонський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Кравченко К.В.,

при секретарі: Сердюк О.О.,

за участю:

представників позивача -Лисенко В.О.,

представника відповідача -Тосік Н.І.,

третьої особи -Федорченко А.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом

відкритого акціонерного товариства «Херсонський хлібокомбінат»

до державної податкової інспекції у м.Херсоні

третя особа -приватне підприємство «Херсонський завод пластикових виробів»

про визнання незаконним та скасування податкового повідомлення-рішення,

встановив:

В липні 2011 року відкрите акціонерне товариство «Херсонський хлібокомбінат» (далі - позивач) звернулось до суду з позовом до державної податкової інспекції у м.Херсоні (надалі - ДПІ, відповідач) про визнання незаконним та скасування податкового повідомлення-рішення ДПІ від 29.06.2011 р. № , яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язань по податку на додану вартість на загальну суму 353203 грн., у тому числі 273201 грн. - за основним платежем та 40001 грн. - за штрафними санкціями.

Спірне рішення винесено на підставі акту від 15.06.2011р. №12/23-206/380267 про результати документальної позапланової виїзної перевірки позивача щодо дотримання вимог податкового законодавства при проведені господарських операцій з ПП «Херсонський завод пластикових виробів» з питання правомірності формування податкового кредиту та податкових зобов'язань за грудень 2010 року та січень 2011 року, реальності та повноти їх відображення в податковому обліку.

За висновками акту перевірки позивач в грудні 2010 та січні 2011 року порушив вимоги ряду статей Цивільного кодексу України (ст.ст. 203, 215, 662, 655. 656), уклавши із ПП «Херсонський завод пластикових виробів» правочини, які не спрямовані на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ними. Це порушення полягає у тому, що товар по ланцюгу постачання від ПП «БИА ПЛЮС» - ПП «Херсонський завод пластикових виробів» - ВАТ Херсонський хлібокомбінат» реально не поставлявся. Наведені позивачем у податкових деклараціях з податку на прибуток та з ПДВ показники придбання та податкового кредиту по вказаним операціям ДПІ вважає недійсними. Результатом таких безтоварних поставок за висновком ДПІ стало завищення позивачем податкового кредиту за грудень 2010р на суму 160000 грн., за січень 2011 року на суму 160000 грн., та заниження податкового кредиту за квітень 2011 року на суму 46798,74 грн. (повернення позивачем у квітні 2011 року ПП «Херсонський завод пластикових виробів» залишків товару на суму 233993,70 грн. з ПДВ, отриманого у січні 2011 року). Таке завищення та заниження податкового кредиту стало підставою для донарахування позивачу спірним рішенням ПДВ в сумі 273201 грн. (160000 + 160000 - 46798,74), а також штрафної санкції.

Згідно позовної заяви та пояснень представника позивача в судовому засіданні, позивач не погоджується з висновками акту перевірки та спірним рішенням з тих підстав, що придбання у ПП «Херсонський завод пластикових виробів» товару (горіхи волоські без шкарлупи, насіння гарбуза не для сівби), є цілком законними операціями, проведеними позивачем з метою подальшої реалізації цих товарів на експорт нерезидентам. Придбання товарів у вказаного контрагента підтверджено податковому органу належними первинними документами, які відповідають вимогам законодавства, і є підставою для включення позивачем ПДВ за цими операціями до податкового кредиту декларацій з ПДВ за грудень 2010 та січень 2011 року. Твердження ДПІ про порушення позивачем норм Цивільного кодексу України при укладанні із ПП «Херсонський завод пластикових виробів» нікчемних правочинів позивач вважає надуманими і не підтвердженими належними доказами. Посилання ДПІ на обставини діяльності зазначених в акті перевірки контрагентів його постачальника позивач вважає такими, що не можуть спростовувати законність та реальність господарських операцій позивача із ПП «Херсонський завод пластикових виробів».

Відповідач надав суду письмові заперечення на адміністративний позов, в яких вказує на те, що за результатами проведеної органами податкової служби перевірки по ланцюгам постачання позивачу вищезазначених товарів виявлено проведення нікчемних правочинів постачальником у другому ланцюгу - ПП «Биа плюс», оскільки у цього підприємства відсутні основні фонди 1 групи, технічний персонал, виробничі активи, складські приміщення, транспортні засоби, підприємство не знаходиться за місцезнаходженням та декларує угоди з контрагентами, які мають ознаки фіктивності. З цих підстав ДПІ стверджує, що товар від ПП «Биа плюс» до ПП «Херсонський завод пластикових виробів» не міг бути поставлений, а відтак не міг бути поставлений і товар від ПП «Херсонський завод пластикових виробів» в адрес позивача, у зв'язку із чим операції позивача з ПП «Херсонський завод пластикових виробів» є нікчемними, а показники сформованого позивачем податкового кредиту по цьому постачальнику є недійсними.

Позиції сторін були підтримані їх представниками під час судового розгляду справи.

У зв'язку з тим, що предметом дослідження у даній справі є реальність проведених позивачем операцій із ПП «Херсонський завод пластикових виробів» та правомірність формування позивачем по цим операціям податкового кредиту з ПДВ, ухвалою суду від 10.10.2011 р. до участі у справі в якості третьої особи було залучене ПП «Херсонський завод пластикових виробів».

Дане підприємство на запит суду направило копії договорів та первинних документів на підтвердження факту придбання ПП «Херсонський завод пластикових виробів» товарів у ПП Биа Плюс» та їх реалізації в адрес позивача.

Представник третьої особи в судовому засіданні пояснила, що операції із купівлі-продажу продовольчого насіння та горіхів є одним із додаткових видів господарської діяльності ПП «Херсонський завод пластикових виробів» наряду із основними видами - виробництво та продаж пластикових виробів. Представник підтвердила факт придбання її підприємством у ПП «Биа Плюс» горіхів волоських без шкарлупи та насіння гарбуза продовольчого, яке було реалізовано позивачу.

Суд, заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи та дослідивши надані докази, прийшов до наступного.

Згідно акту перевірки позивач документував придбання товару (горіхів волоських без шкарлупи та насіння гарбу) від постачальника ПП «Херсонський завод пластикових виробів» у грудні 2010 року на суму 960000 грн., у т.ч. ПДВ 160000 грн., у січні 2011р. на суму 960000 грн., у т.ч. ПДВ 160000 грн., а у квітні 2011р. позивач задокументував повернення придбаного у січні товару на суму 233993,7 грн. у т.ч. ПДВ 46798,74 грн. за податковою накладною №45 від 04.04.11р..

Наведені в акті перевірки показники податкового кредиту позивача по операціям з ПП «Херсонський завод пластикових виробів» за грудень 2010 та січень 2011 року підтверджуються наданими позивачем податковими деклараціями із ПДВ за ці періоди із додатками №5.

Слід зазначити, що за податковою накладною №45 від 04.04.11р. позивач задекларував повернення в адрес ПП «Херсонський завод пластикових виробів» товару на загальну суму 814444 грн.. у т.ч. ПДВ 135740 грн., проте ДПІ не визнає правомірність повернення товару лише на суму на суму 233993,7 грн., що був придбаний у січні 2011 року.

За податковим повідомлення-рішенням від 29.06.2011 р. № , загальна сума зобов'язань з ПДВ визначена в розмірі 353203 грн., при тому що за основним платежем вона визначена в розмірі 273201 грн., а за штрафними санкціями - 40001 грн..

Таким чином, сума за основним платежем та за штрафними санкціями повинна складати 313202 грн., а не 353203 грн..

Підставою для донарахування спірним рішенням зобов'язань з ПДВ за основним платежем стало невизнання відповідачем податкового кредиту, сформованого позивачем у грудні 2010 та січні 2011 року по операціям з ПП «Херсонський завод пластикових виробів».

Разом з тим, ДПІ не пред'являє жодних претензій щодо податкового кредиту, сформованого позивачем у лютому 2011 року на суму ПДВ 190 000 грн. по операціям із ПП «Херсонський завод пластикових виробів» із придбання того самого товару - горіхів волоських та насіння гарбузового згідно податкової накладної №6 від 28.02.2011 року.

Аналіз змісту акту перевірки свідчить про те, що невизнання відповідачем податкового кредиту по ПП «Херсонський завод пластикових виробів» ДПІ обґрунтовує обставинами діяльності контрагента у другому ланцюгу поставок - ПП «Биа плюс». А саме, на стор.9 акту перевірки зазначено наступне: «За результатами перевірки ПП «Биа Плюс» (акт №539/23-1 від 07.04.2011р.) ДПІ у Приморському районі м.Одеси зроблено висновок, що враховуючи те, що у ПП «Биа Плюс» відсутні основні фонди 1 групи, технічний персонал, виробничі активи, складські приміщення, транспортні засоби, підприємство не знаходиться за місцезнаходженням та на підставі складених актів контрагентів по ланцюгам постачання згідно з частинами 1, 5 ст.203, пунктами 1,2 ст.215, ст.228 Цивільного кодексу України угоди з контрагентами мають ознаки нікчемності».

Також в акті перевірки зазначається і про відсутність необхідних умов для здійснення господарських операцій у ПП «Херсонський завод пластикових виробів», яке не має складських приміщень для зберігання вказаної продукції, транспортних засобів, ненадання цим постачальником для перевірки подорожних листів, товарно-транспортних накладних, документів складського обліку, тощо.

З наведених обставин в акті перевірки робиться висновок про невстановлення факту руху товарів по ланцюгу постачання ПП «Биа плюс» - ПП «Херсонський завод пластикових виробів» - ВАТ «Херсонський хлібокомбінат» та про нікчемність правочинів позивача із ПП «Херсонський завод пластикових виробів».

З урахування того, що ДПІ не пред'являє претензій до поставок позивачу від ПП «Херсонський завод пластикових виробів» горіхів волоських та насіння гарбузового у лютому 2011 року згідно податкової накладної №6 від 28.02.2011 року на суму 1140000 грн., у т.ч. ПДВ 190 000 грн., висновок ДПІ про неможливість здійснення цим постачальником реальних поставок цього товару у грудні 2010 та січні 2011 року позбавлено логічного обґрунтування.

Наведені відповідачем в акті перевірки доводи неправомірності формування позивачем податкового кредиту по операціям з ПП «Херсонський завод пластикових виробів» суд оцінює з точки зору відповідності викладених в цьому акті перевірки обставин постачання товару позивачу фактичним обставинам справи, які встановлені в ході судового розгляду даної справи, а також з точки зору узгодженості цих висновків з положеннями податкового законодавства.

На час проведення позивачем в грудні 2010р. операцій з ПП «Херсонський завод пластикових виробів» порядок формування платником податку податкового кредиту був встановлений пунктом 7.4 ст. 7 Закону України "Про податок на додану вартість" від 03.04.97 р. № 168/97.

З 01.01.2011р. Закон №168/97 втратив силу у зв'язку із набуттям чинності Податковим кодексом України.

Згідно пункту 1.7 ст. 1 Закону України "Про податок на додану вартість" від 03.04.97 р. № 168/97 податковий кредит - сума, на яку платник податку має право зменшити податкове зобов'язання звітного періоду, визначена згідно з цим Законом.

Згідно абзацу першого підпункту 7.4.1 пунктом 7.4 ст. 7 Закону № 168/97 податковий кредит звітного періоду визначається виходячи із договірної (контрактної) вартості товарів (послуг), але не вище рівня звичайних цін, у разі якщо договірна ціна на такі товари (послуги) відрізняється більше ніж на 20 відсотків від звичайної ціни на такі товари (послуги), та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку протягом такого звітного періоду у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Не дозволяється включення до податкового кредиту будь-яких витрат по сплаті податку, що не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями, а при імпорті робіт /послуг/ - актом прийняття робіт /послуг/ чи банківським документом, який засвідчує перерахування коштів в оплату вартості таких робіт /послуг/ /підпункт 7.4.5 цього ж пункту/.

Відповідно до підпункту 7.5.1 пункту 7.5 ст. 7 названого Закону датою виникнення права платника податку на податковий кредит вважається дата здійснення першої з подій: або дата списання коштів з банківського рахунку платника податку в оплату товарів /робіт, послуг/, дата виписки відповідного рахунку /товарного чека/ - в разі розрахунків з використанням кредитних дебетових карток або комерційних чеків; або дата отримання податкової накладної, що засвідчує факт придбання платником податку товарів /робіт, послуг/.

Ці положення Закону №168/97 щодо формування податкового кредиту повністю узгоджуються з відповідними положеннями ст. 198 ПК України.

Таким чином, виходячи із приписів вищевказаної норми закону, лише відсутність податкової накладної безспірно позбавляє платника податку права на включення до податкового кредиту сплачених (нарахованих) сум ПДВ у звітному періоді у зв'язку з придбанням товарів (робіт, послуг).

На підтвердження правильності та повноти декларування податкового кредиту по операціям із ПП «Херсонський завод пластикових виробів» за грудень 2010 та січень 2011 року до матеріалів справи позивачем долучені копії видаткових та податкових накладних на поставку від цього постачальника в адрес позивача горіхів волоських та насіння гарбузового, а також копія договору купівлі-продажу №23/07-10 від 23.07.10р., специфікацій на кожну окрему партію та акти-приймання-передачі кожної партії товару.

ДПІ в акті перевірки не посилається на невідповідність вимогам законодавству податкових накладних, за якими позивач формував податковий кредит, не вказує на неправильність складання позивачем податкових декларацій з ПДВ.

Факт того, що на момент вказаних господарських операцій ПП «Херсонський завод пластикових виробів» мало право на виписку податкових накладних і було зареєстровано як платники податку на додану вартість, не оспорювався відповідачем ні в акті перевірки, ні в ході розгляду справи.

Таким чином, належними доказами підтверджено той факт, що на момент проведення перевірки у позивача в наявності були всі необхідні первинні документи, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського та податкового обліку, для включення до податкового кредиту сум податку на додану вартість по операціям з ПП «Херсонський завод пластикових виробів», які задекларовані позивачем у податкових деклараціях з ПДВ за грудень 2010 та січень 2011 року.

Аналіз наданих позивачем документів свідчить про дотримання позивачем спеціальних вимог щодо документального підтвердження сум податкового кредиту з податку на додану вартість за періоди, які були предметом перевірки.

За змістом статті 1 Закону України від 16.07.99 N 996-XIV «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Будь-які первинні документи (у тому числі договори, накладні, податкові накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції.

Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством.

З урахуванням викладеного для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.

Водночас за відсутності факту придбання товарів чи послуг або в разі якщо придбані товари чи послуги не призначені для використання у господарській діяльності платника податку відповідні суми не можуть включатися до складу витрат для цілей оподаткування податком на прибуток або податкового кредиту з податку на додану вартість навіть за наявності формально складених, але недостовірних документів або сплати грошових коштів.

Суд зазначає, що наявність у позивача належно оформлених документів, які відповідно до Закону №168/97 та ПК України необхідні для віднесення певних сум до податкового кредиту, і сплата позивачем вартості товару з податком на додану вартість є обов'язковими, але не вичерпними підставами для висновку про правомірне декларування податкового кредиту.

Для встановлення обґрунтованості декларування платником податку податкового кредиту суду необхідно встановити також наступні обставини:

- реальність здійснення господарських операцій, суми за якими віднесені до податкового кредиту;

- наявність у продавців товарів, робіт (послуг), які видавали податкові накладні, спеціальної податкової правосуб'єктності;

- віднесення до складу податкового кредиту лише сум, сплачених (нарахованих) у зв'язку з придбанням товарів (послуг), що підлягають використанню у господарській діяльності платника податку;

В акті перевірки та в ході судового розгляду ДПІ посилалось на відсутність реальних господарських операцій, тобто на «безтоварність» операцій по постачанню позивачу товару від ПП «Херсонський завод пластикових виробів».

При цьому, як вже зазначено вище, висновки самої ДПІ стосовно безтоварності операцій позивача із цим постачальником не узгоджуються із позицією ДПІ стосовно декларування позивачем поставки від цього ж постачальника того самого товару у лютому 2011 року на суму 1140000 грн., у т.ч. ПДВ 190 000 грн. згідно податкової накладної №6 від 28.02.2011р., до якої у ДПІ претензії відсутні.

Звідси вбачається, що з одного боку ДПІ вказує на нікчемність правочинів з ПП «Херсонський завод пластикових виробів» та на безтоварність поставок від цього постачальника в грудні 2010 та січні 2011 року, а з другого боку визнає законність поставок позивачу цим постачальником того самого товару в лютому 2011 року.

З метою перевірки реальності господарських операцій позивача із ПП «Херсонський завод пластикових виробів», судом 11.10.11р. в адрес цього постачальника був направлений запит про підтвердження операцій із придбання та подальшої реалізації позивачу горіхів волоських та насіння гарбузового.

На запит суду ПП «Херсонський завод пластикових виробів» листом від 26.10.11р. надало суму підтверджуючи документи по поставкам позивачу вказаних товарів: договір №23/07-10 від 23.07.10р., видаткові накладні, специфікації, акти приймання-передачі товару; податкові накладні, а також документи про придбання цієї продукції від ПП «Биа Плюс»: договір №87 від 18.05.09р., видаткові та податкові накладні.

В судове засідання 21.11.2011 р. з'явився повноважний представник ПП «Херсонський завод пластикових виробів» Федорченко А.М., яка підтвердила факти придбання у ПП «Биа Плюс» та реалізації позивачу горіхів волоських та насіння гарбузового, та пояснила, що придбаний у ПП «Биа Плюс» зберігався на належному ПП «Херсонський завод пластикових виробів» складі по вул.. Нафтовиків 131-л у м.Херсоні, і вивозився зі складу автотранспортом позивача; її підприємством в податковій звітності в повному обсязі задекларовані операції із придбання та реалізації позивачу вказаного товару і сплачені відповідні податки.

На підтвердження наведених обставин представник ПП «Херсонський завод пластикових виробів» надала копію договору оренди виробничого комплексу у м.Херсоні по вул..Нафтовиків та адміністративної будівлі по вул.. Запорізька. 140-Л у м.Херсоні від 01.05.2009р. №87, та копії декларацій з ПДВ за грудень 2010, січень, лютий 2011 року із додатками №5, в яких в повному обсязі відображені наведені в акті перевірки обсяги придбання цим підприємством товару у ПП «Биа Плюс» та обсяги поставок в адрес позивача.

Аналіз наданих ПП «Херсонський завод пластикових виробів» документів свідчить про те, що вони повністю узгоджуються із документами, які надав позивач, і підтверджують як факт придбання цим постачальником горіхів волоських та насіння гарбузового, так і факт подальшої реалізації цього товару позивачу.

Крім того, позивачем долучені до справи документи бухгалтерського обліку - витяги картки рахунку 631, оборотно-сальдова відомість по рахунку 281, які підтверджують фактичний рух активів позивача по постачальнику ПП «Херсонський завод пластикових виробів».

Також позивач долучив до справи документи, які підтверджують реалізацію позивачем придбаного у ПП «Херсонський завод пластикових виробів» товару на експорт: вантажно-митні декларації, сертифікати радіаційного дослідження вантажу, фітосанітарні сертифікати.

Посилання ДПІ в обґрунтування своєї позиції на ненадання під час перевірки товарно-транспортних накладних на перевезення товару від ПП «Херсонський завод пластикових виробів» суд не бере до уваги з тих підстав, що, по-перше, Закон №168/97 та ПК України не обмежують позивача у праві віднести суми ПДВ за цими операціями до податкового кредиту при відсутності таких накладних, а по-друге, відповідно до пп.11.5 п.11 Правил перевезення вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених Наказом Міністерства транспорту України від 14.10.1997р. №363, зареєстрованих в Мін'юсті України 20.02.1998р. за №128/256, обов'язок виписати товарно-транспортну накладну покладений саме на вантажовідправника, яким у даних операціях не є позивач.

Придбання позивачем горіхів волоських та насіння гарбузового з віднесенням до податкового кредиту ПДВ по таким операціям, та подальший експорт цих товарів в адрес нерезидентів відповідає суті господарської діяльності позивача, що свідчить про дотримання позивачем пункту 7.4.1 пунктом 7.4 ст. 7 Закону №168/97 та ст. 198 ПК України в частині віднесення до податкового кредиту лише тих сум ПДВ, які сплачені у складі ціні товарів (робіт, послуг), що використовуються у межах господарської діяльності платника податку.

Суд зазначає, що вплив допущених контрагентами платника податків порушень податкового законодавства на право платника податків на податковий кредит слід оцінювати з урахуванням можливої обізнаність цього платника податків щодо таких порушень.

При цьому суд виходить з того, що саме по собі невиконання контрагентом платника податків своїх зобов'язань по сплаті податку до бюджету ще не є підставою для відмови у праві на податковий кредит з податку на додану вартість.

У разі, якщо на час здійснення господарських операцій, за якими податкова інспекція не визнає обґрунтованим віднесення позивачем до податкового кредиту сум податку на додану вартість, постачальники були включені до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, а також мали свідоцтво про реєстрацію платника податку на додану вартість, покупець не може нести відповідальність ні за несплату податків продавцями, ні за можливу недостовірність відомостей про них, наведених у зазначеному реєстрі, за умови необізнаності щодо неї.

Докази, які б підтвердили той факт, що позивач був обізнаний про обставини діяльності всіх контрагентів по ланцюгу постачання йому товару, в матеріалах справи відсутні.

Також ДПІ не обґрунтовує наявність у позивача реальної можливість з'ясувати всі обставини діяльності його постачальників на момент придбання у них товарів, з метою виявлення тих обставин, які унеможливлюють віднесення сум ПДВ до податкового кредиту.

За таких обставин у суду відсутні підстави вважати, що позивач міг знати, або мав реальну можливість з'ясувати наведені в акті перевірки обставини діяльності ПП «Херсонський завод пластикових виробів» та ПП «Биа Плюс» на момент придбання позивачем вищевказаного товару.

Що стосується наведених в акті перевірки обставин діяльності контрагентів у другому та третьому ланцюгу поставок - ПП «Биа Плюс» та ТОВ «Примторг», то зміст цих обставин не свідчить про фіктивну або будь-яку протизаконну діяльності цих контрагентів на момент проведення позивачем вищевказаних операцій, і в будь-якому випадку ці обставини не можуть бути доказами безтоварності операцій позивача із безпосереднім постачальником - ПП «Херсонський завод пластикових виробів».

З урахуванням встановлених фактичних обставини справи, суд приходить до висновку, що дії позивача по віднесенню до податкового кредиту грудня 2010 та січня 2011 року сум ПДВ по операціям із ПП «Херсонський завод пластикових виробів» свідчать про його добросовісність як платника податків, а вчинені позивачем господарські операції з цим контрагентом не викликають сумніву в їх реальності та відповідності дійсному економічному змісту.

З'ясовані обставини господарської діяльності позивача не дають підстав вважати, що головною метою позивача було одержання доходу саме за рахунок податкової вигоди за відсутності наміру здійснювати реальну підприємницьку діяльність.

Перевіривши наведені відповідачем в акті перевірки доводи для донарахування позивачу спірним повідомленням-рішенням податкових зобов'язань, встановивши фактичні обставини проведених позивачем спірних господарських операцій з ПП «Херсонський завод пластикових виробів», суд приходить до висновку, що позивачем не допущено порушень вимог Закону України «Про податок на додану вартість» та Податкового кодексу України при формуванні податкового кредиту по операціям з цим контрагентом.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає безпідставним донарахування позивачу спірним повідомленням-рішенням зобов'язань по податку на додану вартість, у зв'язку з чим вважає позовні вимоги обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню.

Керуючись ст. 8, 9, 12, 19, 158, 159, 160-163, 167 Кодексу Адміністративного судочинства України, суд

постановив:

Позовні вимоги відкритого акціонерного товариства «Херсонський хлібокомбінат» задовольнити.

Визнати недійсним податкове повідомлення-рішення державної податкової інспекції у м.Херсоні від 29.06.2011 р. № .

Стягнути з Державного бюджету України на користь відкритого акціонерного товариства «Херсонський хлібокомбінат» витрати зі сплати судового збору у розмірі 3 грн. 40 коп.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Одеського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до ст. 160 КАС України чи прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Повний текст постанови виготовлений та підписаний 28 листопада 2011 р.

Суддя Кравченко К.В.

кат. 8.2.1