Справа № 287/23/16-а
Суддя: Винар Л. В.
Дата ухвалення: 2017-03-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Олевський районний суд Житомирської області
Справа № 287/23/16-а
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 березня 2017 року м. Олевськ

Олевський районний суд Житомирської області в складі:

головуючого - судді Винара Л.В.

з участю секретаря Кострицької Т.П.

представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі судових засідань Олевського районного суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_3 відділу м. Житомира до ОСОБА_4 міської ради Житомирської області про визнання незаконним та скасування рішення 2 сесії 7 скликання ОСОБА_4 міської ради від 11 грудня 2015 року, -

В С Т А Н О В И В:

12.05.2016 року позивач ОСОБА_3 відділ м. Житомира звернувся до суду із адміністративним позовом до відповідача ОСОБА_4 міської ради Житомирської області про визнання рішення 2 сесії 7 скликання ОСОБА_4 міської ради від 11 грудня 2015 року таким, що прийняте з порушенням законодавства України, скасування зазначеного рішення, посилаючись на те, що на адресу позивача надійшло рішення 2 сесії 7 скликання ОСОБА_4 міської ради від 11 грудня 2015 року в якому в пункті першому зазначено, що встановлено на 2016 рік ставку податку за земельні ділянки для державних та комунальних підприємств , які повністю утримуються за рахунок коштів державного та місцевого бюджету, в розмірі 0,5 % від їх нормативної грошової оцінки, всупереч Закону України «Про Збройні Сили України» виконавчий орган Збройних Сил України повинен сплачувати податок на землю. Позивач зазначає, що на його думку, при прийнятті рішення органами місцевого самоврядування (згідно п. 12.3 ст. 12 та п. 1 ст. 284 Податкового Кодексу України) повинна надаватися 100 % пільга по сплаті земельного податку для військових підрозділів , закладів , установ та організацій Збройних Сил України та обовязково враховуватися норма ст. 14 Закону України «Про збройні сили України» та п. 56.21 ст. 56 Податкового Кодексу України.

У позовній заяві та судовому засіданні представник позивача пояснила, що Міністерство оборони України має виділити додаткові кошти на сплату податку, проте не змогла вказати які саме права позивача порушені прийняттям оскаржуваного рішення. Представник позивача лише припустила, що на території міста ОСОБА_4 можуть бути певні обєкти, які знаходяться на земельних ділянках за які, можливо, потрібно сплачувати земельний податок, проте, вона не впевнена чи є такі обєкти і їх перелік суду надати не змогла. Припустила, що такий податок може складати суму близько 4000 гривень, проте жодних розрахунків чи обєктивних даних, які б підтверджували це суду не надала, не вказала жодного обєкта за який такий податок необхідно сплачувати. Земельний податок КЕВ м. Житомира за 2016 рік ОСОБА_4 міській раді не сплачувало. Також представник позивача надала суду рішення сільських рад Житомирської області, де встановлені пільги по сплаті земельного податку.

Представник відповідача проти позову заперечила. Вказала на те, що встановлення ставки земельного податку та пільг щодо його сплати на території міста ОСОБА_4 належить до виключної компетенції ОСОБА_4 міської ради. Оскаржуване рішення ОСОБА_4 міської ради № 24 прийняте відповідно до закону з дотриманням усіх необхідних процедур та у межах компетенції ради. Звертає увагу на те, що зазначене рішення поширюється на усіх платників земельного податку в межах міста, а тому його скасування призведе до наслідків коли усі отримані платежі будуть поза межами правового поля.

Представник третьої особи Міністерства оборони України в судове засідання не зявився, про причини неявки суд не повідомив, хоча про час, дату та місце розгляду справи повідомлений належним чином, що стверджується матеріалами справи. Позивач та відповідач не заперечують про розгляд справи у відсутності третьої особи.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про те, що у задоволенні позову слід відмовити , виходячи з наступного.

Статтею 55 Конституції України встановлено, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Відповідно до ч.1 ст.2 КАС України з якої слідує, що завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Частиною 2 статті 2 КАС України, до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Справа адміністративної юрисдикції, згідно п.1 ч.1 ст.3 КАС України, це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства.

Згідно ч.2 ст.4 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких встановлений інший порядок судового вирішення.

Відповідно до ст.17 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема, спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів або правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Виходячи із вищенаведених положень закону, адміністративним судам підсудні спори щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень, пов'язаних з виконанням ним владних управлінських функцій, тобто діяльності з виконання покладених на нього Конституцією та законами України завдань.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач 23.12.2015 року звернувся до відповідача з проханням про звільнення органів військових формувань від сплати податку на земельні ділянки Міністерства оборони України на 2016 рік (а.с. 12). Згідно рішення № 24 2 сесії 7 скликання ОСОБА_4 міської ради Житомирської області від 11 грудня 2015 року «Про встановлення плати за землю для державних та комунальних установ» , а саме в пункті першому зазначено, про встановлення на 2016 рік ставку податку за земельні ділянки для державних та комунальних установ, які повністю утримуються за рахунок коштів державного або місцевого бюджетів, в розмірі 0,5 % від їх нормативної грошової оцінки (а.с.11). Листом від 05.01.2016 року за № 9 зазначене рішення направлено ОСОБА_4 міською радою відповідачу ОСОБА_3 відділу м. Житомира (а.с.10).

Ст. 144 Конституції України передбачає, що органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов'язковими до виконання на відповідній території. Рішення органів місцевого самоврядування з мотивів їх невідповідності Конституції чи законам України зупиняються у встановленому законом порядку з одночасним зверненням до суду.

Згідно ст. 73 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», акти ради, сільського, селищного, міського голови, голови районної в місті ради, виконавчого комітету сільської, селищної, міської, районної у місті (у разі її створення) ради, прийняті в межах наданих їм повноважень, є обов'язковими для виконання всіма розташованими на відповідній території органами виконавчої влади, об'єднаннями громадян, підприємствами, установами та організаціями, посадовими особами, а також громадянами, які постійно або тимчасово проживають на відповідній території. На вимогу відповідних органів та посадових осіб місцевого самоврядування керівники розташованих або зареєстрованих на відповідній території підприємств, установ та організацій незалежно від форм власності зобов'язані прибути на засідання цих органів для подання інформації з питань, віднесених до відання ради та її органів, відповіді на запити депутатів. Місцеві органи виконавчої влади, підприємства, установи та організації, а також громадяни несуть встановлену законом відповідальність перед органами місцевого самоврядування за заподіяну місцевому самоврядуванню шкоду їх діями або бездіяльністю, а також у результаті невиконання рішень органів та посадових осіб місцевого самоврядування, прийнятих у межах наданих їм повноважень.

Відповідно до ст. 274 Податкового кодексу України ставка податку на земельні ділянки, нормативну грошову оцінку яких проведено, встановлюються у розмірі не більше 3 відсотків від їх нормативної грошової оцінки, а для сільськогосподарських угідь та земель загального користування - не більше 1 відсотка від їх нормативної грошової оцінки.

Також п. 28 ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» передбачає, що виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються такі питання щодо надання відповідно до чинного законодавства пільг по місцевих податках і зборах, а також земельного податку.

Доводи позивача, викладені у позовній заяві та поясненнях його представника зводяться до того, що ОСОБА_4 міська рада Житомирської області мала б у своєму рішенні, окремо, зазначити пільги для позивача щодо сплати земельного податку. При цьому позивач жодним чином не вважає неправомірним встановлення рішенням № 24 земельного податку у розмірі ставки, яка передбачена оскаржуваним рішенням. Тому фактично позивач аргументує свої вимоги зобовязанням відповідача встановити пільги по сплаті, не заперечуючи законність встановлення ставки податку.

Плата за землю , яка справляється у формі земельного податку та орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності , належить до місцевих податків, встановлення яких здійснюється органами місцевого самоврядування. Сільські , селищні, міські ради в межах своїх повноважень приймають рішення про встановлення місцевих податків та зборів. Органам місцевого самоврядування надано повноваження щодо встановлення ставок плати за землю та пільг щодо земельного податку, що сплачується на відповідній території.

Підставами для надання податкових пільг є особливості, що характеризують певну групу платників податків, вид їх діяльності, обєкт оподаткування або характер та суспільне значення здійснюваних ними витрат.

Слід зазначити, що також до компетенції міської ради відноситься : затвердження програм соціально-економічного та культурного розвитку відповідних адміністративно-територіальних одиниць , цільових програм з інших питань місцевого самоврядування; затвердження місцевого бюджету , внесення змін до нього; затвердження звіту про виконання відповідного бюджету; встановлення місцевих податків та зборів відповідно до Податкового кодексу України; встановлення плати за землю для державних та комунальних установ не є нормою індивідуальної дії і стосується всіх підприємств, установ та організацій комунальної та державної власності на території м. Олевська.

Відповідно до рішення Конституційного суду України від 16.04.2009 року № 7-рп/2009 слідує, що гарантоване державою місцеве самоврядування здійснюється територіальною громадою через сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи і передбачає правову, організаційну та матеріально-фінансову самостійність, яка має певні конституційно-правові межі, встановлені, зокрема, приписами статей 19, 140, 143, 144, 146 Основного Закону України. З аналізу вказаних конституційних положень вбачається, що ці органи місцевого самоврядування, здійснюючи владу і самостійно вирішуючи питання місцевого значення, віднесені законом до їх компетенції, та приймаючи рішення, які є обов'язковими до виконання на відповідній території, зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Такі ж положення закріплені у статті 4 Європейської хартії місцевого самоврядування, яка встановлює, що головні повноваження і функції органів місцевого самоврядування визначаються конституцією або законом; органи місцевого самоврядування в межах закону мають повне право вільно вирішувати будь-яке питання, яке не вилучене із сфери їхньої компетенції і вирішення якого не доручене жодному іншому органу; повноваження, якими наділяються органи місцевого самоврядування, як правило, мають бути повними і виключними.

Тому оскаржуване рішення прийняте в межах компетенції відповідача та у спосіб передбачений законодавством.

Суд розглядає справу у межах заявлених вимог, а тому вважає, що вимога про визнання незаконним та скасування оскаржуваного рішення не підлягає до задоволення. Стосовно встановлення пільг, то позивач не позбавлений права звернутися з позовом про зобовязання відповідача прийняти таке рішення.

Керуючись ст. ст. 55, 144 Конституції України, ст. 274 Податкового кодексу України, ст.ст. 26, 73 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», ст. ст. 2-4, 7-9, 11,17, 69-71, 94, 128, 160-163, 167, 185, 186 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_3 відділу м.Житомира до ОСОБА_4 міської ради Житомирської області про визнання незаконним та скасування рішення 2 сесії 7 скликання ОСОБА_4 міської ради від 11 грудня 2015 року відмовити повністю.

Судові витрати залишити за позивачем.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції може бути подана до Житомирського апеляційного адміністративного суду через Олевський районний суд Житомирської області протягом десяти днів з дня її проголошення, а у разі застосування судом ч. 3 ст.160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя: ОСОБА_5