Справа № 826/12148/16
Суддя: Федорчук А.Б.
Дата ухвалення: 2017-03-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

21 березня 2017 року № 826/12148/16

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Федорчука А.Б., розглянувши в письмовому провадженні адміністративну справу

за позовом Всеукраїнської громадської організації «Комітет конституційно-правового

контролю України»

до Національного авіаційного університету України

про визнання протиправними дій, зобов'язання вчинити дії

На підставі ч. 6 ст. 128 КАС України, Суд розглядає справу у письмовому провадженні.

ВСТАНОВИВ:

Позивач, в особі Всеукраїнської громадської організації «Комітет конституційно-правового контролю України» (надалі - Позивач), звернувся до Окружного адміністративного суду м. Києва з адміністративним позовом до Національного авіаційного університету України (надалі - Відповідач), в якому просить: визнати дії Національного авіаційного університету України, що полягають у відмові в задоволенні запиту на інформацію Позивача та у ненаданні запитуваної інформації на запит на інформацію Позивача - протиправними; стягнути з Відповідача компенсацію витрат на правову допомогу, які з вини Відповідача поніс Позивач у зв'язку з підготовкою даної позовної заяви, відповідно до вимог договору про надання юридичних послуг (правових послуг, правової допомоги) від 16 лютого 2016 року у розмірі 4100 грн.

В обґрунтування позовних вимог Позивач зазначив, що відмова Відповідача у задоволенні запиту на інформацію порушує право Позивача на доступ до публічної інформації, на одержання у порядку, визначеному законом, публічної інформації, на проведення моніторингу з питань запобігання та протидії дискримінації та провадити іншу діяльність, відповідно до законодавства

Представник Відповідача заперечував щодо задоволення позовних вимог з підстав того, що Позивач не оплатив фактичні витрати, пов'язані з копіюванням та друком щодо запитуваної інформації, діяв на законних підставах при відмові у наданні запитуваної інформації. Також, Відповідач зауважив, що Позивачем не доведено, що запитувана інформація є предметом суспільного інтересу, а тому посилання на ч.4 ст. 21 Закону України «Про доступ до публічної інформації» є необґрунтованим.

Враховуючи, що в судове засідання не прибули представники сторін, судом було прийнято рішення про розгляд справи в письмову провадженні на підставі частини шостої статті 128 КАС України.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд м. Києва зазначає наступне.

Всеукраїнська громадська організація «Комітет конституційно-правового контролю України» звернулась 13 січня 2016 року до розпорядника інформації Національного авіаційного університету із запитом про безоплатне надання інформації про ВНЗ, яка є предметом суспільного інтересу, у вигляді належним чином засвідчених копій документів: статуту ВНЗ; свідоцтва про реєстрацію ВНЗ; ліцензій на провадження ВНЗ освітньої діяльності за відповідними спеціальностями та додатки до них; сертифікату про акредитацію освітньої програми АНЗ; структури ВНЗ; витягу ВНЗ із Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців; переліку структурних підрозділів та робочих органів ВНЗ з вказанням їх адрес, телефонів, прізвищ керівників; Правил прийому до ВНЗ у 2016 році; Положення про приймальну комісію ВНЗ у 2016 році; наказу про затвердження складу приймальної комісії ВНЗ у 2016 році; переліку та вартість платних освітніх та інших послуг, які надаються ВНЗ та його структурними підрозділами; планів роботи ВНЗ у сферах наукової, науково-технічної та інноваційної діяльності.

Відповідачем у відповідь на вказаний запит направлено лист від 29.01.2016 року №06-03/199, в якому зазначено, що запитувана інформація не підпадає під зазначений перелік ознак суспільного інтересу, а тому Національний авіаційний університет України не має правових підстав для безоплатного виготовлення та надання зазначених у запиті копій документів. Також зазначено, що Національний авіаційний університет України не є розпорядником інформації, оскільки належним розпорядником є Міністерство юстиції України.

Позивач вважає, що Відповідачем не повній мірі надано відповідь на запит про доступ до публічної інформації, а тому звернувся до Суду з відповідним позовом.

Повно та всебічно дослідивши наявні матеріали справи, а також норми чинного законодавства, Суд прийшов до висновку про обґрунтованість позовних вимог, виходячи з наступного.

В частині позовних вимог щодо визнання дій Національного авіаційного університету України, що полягають у відмові в задоволенні запиту на інформацію Позивача та у ненаданні запитуваної інформації на запит на інформацію Позивача - протиправними, Суд зазначає наступне.

Так, порядок здійснення та забезпечення права кожного на доступ до інформації, що знаходиться у володінні суб'єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, інформації, що становить суспільний інтерес, визначає Закон України "Про доступ до публічної інформації" (надалі - Закон).

Відповідно до ст. 1, ч. 1 ст. 12, п. 3 ч. 1 ст. 13, ст. 5, ч.ч. 1, 4, 5 ст. 19, ч. 1 ст. 20, ч. 1 ст. 22 Закону, публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб'єктами владних повноважень своїх обов'язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб'єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом.

Суб'єктами відносин у сфері доступу до публічної інформації є: 1) запитувачі інформації - фізичні, юридичні особи, об'єднання громадян без статусу юридичної особи, крім суб'єктів владних повноважень; 2) розпорядники інформації - суб'єкти, визначені у ст. 13 цього Закону; 3) структурний підрозділ або відповідальна особа з питань запитів на інформацію розпорядників інформації.

Розпорядниками інформації для цілей цього Закону визнаються зокрема особи, якщо вони виконують делеговані повноваження суб'єктів владних повноважень згідно із законом чи договором, включаючи надання освітніх, оздоровчих, соціальних або інших державних послуг, - стосовно інформації, пов'язаної з виконанням їхніх обов'язків.

Доступ до інформації забезпечується, серед іншого, шляхом надання інформації за запитами на інформацію.

Запит на інформацію - це прохання особи до розпорядника інформації надати публічну інформацію, що знаходиться у його володінні.

Запит на інформацію має містити: 1) ім'я (найменування) запитувача, поштову адресу або адресу електронної пошти, а також номер засобу зв'язку, якщо такий є; 2) загальний опис інформації або вид, назву, реквізити чи зміст документа, щодо якого зроблено запит, якщо запитувачу це відомо; 3) підпис і дату за умови подання запиту в письмовій формі.

Розпорядник інформації має надати відповідь на запит на інформацію не пізніше п'яти робочих днів з дня отримання запиту.

Розпорядник інформації має право відмовити в задоволенні запиту в таких випадках: 1) розпорядник інформації не володіє і не зобов'язаний відповідно до його компетенції, передбаченої законодавством, володіти інформацією, щодо якої зроблено запит; 2) інформація, що запитується, належить до категорії інформації з обмеженим доступом відповідно до ч. 2 ст. 6 цього Закону; 3) особа, яка подала запит на інформацію, не оплатила передбачені ст. 21 цього Закону фактичні витрати, пов'язані з копіюванням або друком; 4) не дотримано вимог до запиту на інформацію, передбачених ч. 5 ст. 19 цього Закону.

З наведених норм Закону вбачається, що розпорядники інформації зобов'язані надавати відповідь на запит на інформацію не пізніше п'яти робочих днів з дня отримання запиту, за винятком випадків, передбачених ч. 1 ст. 22 Закону.

Досліджуючи у межах спору відповідність сторін ознакам запитувача (Позивач) та розпорядника (Відповідач) інформації та наявність підстав для відмови у задоволенні запиту на інформацію, Суд встановив, що позивач є юридичною особою у формі громадської організації, (), ВНЗ є вищим державним навчальним закладом.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 21 Закону України "Про громадські об'єднання", для здійснення своєї мети (цілей) громадське об'єднання має право, зокрема одержувати у порядку, визначеному законом, публічну інформацію, що знаходиться у володінні суб'єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації.

Відповідно до абзацу 7 ч. 1 ст. 1, ст. 15, ч.ч. 1, 2 ст. 34 Закону України "Про вищу освіту", вищий навчальний заклад - окремий вид установи, яка є юридичною особою приватного або публічного права, діє згідно з виданою ліцензією на провадження освітньої діяльності на певних рівнях вищої освіти, проводить наукову, науково-технічну, інноваційну та/або методичну діяльність, забезпечує організацію освітнього процесу і здобуття особами вищої освіти, післядипломної освіти з урахуванням їхніх покликань, інтересів і здібностей.

Повноваження засновника (засновників) щодо управління вищим навчальним закладом визначаються цим та іншими законами України, а також статутом вищого навчального закладу.

Засновник (засновники) вищого навчального закладу або уповноважений ним (ними) орган:1) затверджує статут вищого навчального закладу та за поданням вищого колегіального органу громадського самоврядування вищого навчального закладу вносить до нього зміни або затверджує нову редакцію; 2) укладає в місячний строк контракт з керівником вищого навчального закладу, обраним за конкурсом у порядку, встановленому цим Законом; 3) за поданням вищого колегіального органу громадського самоврядування вищого навчального закладу достроково розриває контракт із керівником вищого навчального закладу з підстав, визначених законодавством про працю, чи за порушення статуту вищого навчального закладу та умов контракту; 4) здійснює контроль за фінансово-господарською діяльністю вищого навчального закладу; 5) здійснює контроль за дотриманням статуту вищого навчального закладу; 6) здійснює інші повноваження, передбачені законом і статутом вищого навчального закладу.

Засновник (засновники) або уповноважений ним (ними) орган може (можуть) делегувати окремі свої повноваження керівникові або іншому органу управління вищого навчального закладу.

Безпосереднє управління діяльністю вищого навчального закладу здійснює його керівник (ректор, президент, начальник, директор тощо). Його права, обов'язки та відповідальність визначаються законодавством і статутом вищого навчального закладу.

Керівник є представником вищого навчального закладу у відносинах з державними органами, органами місцевого самоврядування, юридичними та фізичними особами і діє без довіреності в межах повноважень, передбачених цим Законом і статутом вищого навчального закладу.

Підсумовуючи викладене, суд приходить до висновку, що Позивач у порядку, визначеному Законом, наділений правом одержувати публічну інформацію, яка знаходиться у володінні відповідних розпорядників, тобто є запитувачем інформації. ВНЗ, у даному випадку в особі відповідача, у свою чергу, є розпорядником публічної інформації як особа, яка виконує делеговані повноваження в частині надання освітніх послуг.

Зі змісту письмового запиту Позивача, копія якого міститься у матеріалах справи, вбачається, що він оформлений відповідно до вимог ст. 19 Закону.

Згідно з ч. 2 ст. 29 Закону України "Про інформацію", предметом суспільного інтересу вважається інформація, яка свідчить про загрозу державному суверенітету, територіальній цілісності України; забезпечує реалізацію конституційних прав, свобод і обов'язків; свідчить про можливість порушення прав людини, введення громадськості в оману, шкідливі екологічні та інші негативні наслідки діяльності (бездіяльності) фізичних або юридичних осіб тощо.

Відповідно до ст. 53 Конституції України, кожен має право на освіту. Повна загальна середня освіта є обов'язковою. Держава забезпечує доступність і безоплатність дошкільної, повної загальної середньої, професійно-технічної, вищої освіти в державних і комунальних навчальних закладах; розвиток дошкільної, повної загальної середньої, позашкільної, професійно-технічної, вищої і післядипломної освіти, різних форм навчання; надання державних стипендій та пільг учням і студентам. Громадяни мають право безоплатно здобути вищу освіту в державних і комунальних навчальних закладах на конкурсній основі. Громадянам, які належать до національних меншин, відповідно до закону гарантується право на навчання рідною мовою чи на вивчення рідної мови у державних і комунальних навчальних закладах або через національні культурні товариства.

Враховуючи викладене, запитувана Позивачем інформація пов'язана із вступом до ВНЗ, тобто є інформацією, яка становить суспільний інтерес, адже вона необхідна громадянам для реалізації свого права на освіту, гарантованого Основним Законом, плата за копіювання та друк такої інформації не стягується.

Отже, Суд приходить до висновку, що правові підстави для відмови Позивачу у задоволенні його письмового запиту на інформацію відсутні, а тому, дії Відповідача, що полягають у відмові в задоволенні запиту на інформацію Позивача та в ненаданні запитуваної інформації на запит на інформацію Позивача, є протиправними.

Враховуючи вищевикладене, Суд приходить до висновку, що позовні вимоги Позивача в частині щодо визнання дій Національного авіаційного університету України, що полягають у відмові в задоволенні запиту на інформацію Всеукраїнської громадської організації "Комітет конституційно-правового контролю України" та у ненаданні запитуваної інформації на запит на інформацію Всеукраїнської громадської організації "Комітет конституційно-правового контролю України" - протиправними є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

В частині позовних вимог щодо стягнення із Відповідача компенсації витрат на правову допомогу, які із вини Відповідача поніс Позивач, у зв'язку із підготовкою даної позовної заяви, відповідно до договору про надання юридичних послуг (правових послуг, правової допомоги) від 16 лютого 2016 року в розмірі 4100 грн., Суд зазначає наступне.

З наявних у матеріалах справи доказів вбачається, що з метою оскарження у судовому порядку дій Відповідача щодо відмови у наданні Позивачу запитуваної ним інформації, 16 травня 2016 року Позивач уклав договір про надання юридичних послуг (правових послуг, правової допомоги) б/н із фахівцем у галузі права ОСОБА_1 (виконавець), відповідно до якого, виконавець зобов'язаний надати позивачу юридичні послуги (правові послуги, правову допомогу) щодо підготовки та подачі позовної заяви до суду про визнання дій ректора ВНЗ протиправними та відшкодування витрат на юридичні послуги (правові послуги, правову допомогу), а також здійснення інших процесуальних дій від імені замовника.

Оскільки умови договору виконавцем виконані у повному обсязі, 10 червня 2016 року сторонами підписано акт прийому-передачі наданих правових послуг, правової допомоги відповідно до договору про надання юридичних послуг (правових послуг, правової допомоги) б/н від 16.02.2016 року та 13 червня 2016 року Позивач сплатив виконавцеві 4100,00 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 90 КАС України, витрати, пов'язані з оплатою допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, які надають правову допомогу за договором, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги, передбачених законом.

У разі звільнення сторони від оплати надання їй правової допомоги витрати на правову допомогу здійснюються за рахунок Державного бюджету України.

Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом.

Згідно зі ст. 1 "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах", розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

Тобто, на підтвердження цих обставин суду повинні бути надані: договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату витрат, пов'язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження тощо).

Позивачем долучено до матеріалів справи: Договір про надання юридичних послуг (правових послуг, правової допомоги) б/н від 16 травня 2016 року; акт передачі-прийому наданих правових послуг, правової допомоги від 10 червня 2016 року; платіжне доручення №38 від 13 червня 2016 року на суму 4100,00 грн. (призначення платежу: переказ коштів на карту Приватбанку ОСОБА_1 згідно договору про надання юридичних послуг (правових послуг, правової допомоги від 16 лютого 2016 року, сума 4100,00 грн.); виписку Позивача з рахунку про операції за 16 червня 2016 року.

Відповідно до норм Закону України "Про Державний бюджет України на 2016 рік", із 01 січня 2016 року установлено мінімальну заробітну плату у розмірі 1378,00 грн.

Тобто, розмір компенсації витрат на правову допомогу не повинен перевищувати 551,20 грн. за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді.

Як вбачається з умов договору від 16 травня 2016 року, вартість послуг становить 4100,00 грн., вартість однієї години роботи становить 410,00 грн. Згідно акту передачі-прийому наданих правових послуг від 29 червня 2016 року, загальна кількість годин обслуговування становить 10 годин.

Оскільки у матеріалах справи міститься документальне підтвердження понесених Позивачем витрат на правову допомогу, Суд приходить до висновку про необхідність задоволення вимог Позивача про стягнення з Відповідача витрат, понесених Позивачем на правову допомогу, у розмірі 4100,00 грн.

Частиною 2 ст. 9 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Враховуючи вищезазначені обставини, Суд прийшов до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню повністю.

Керуючись статтями 69-71, 94, 160-163, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Адміністративний позов задовольнити повністю.

2. Визнати дії Національного авіаційного університету України, що полягають у відмові в задоволенні запиту на інформацію Всеукраїнської громадської організації "Комітет конституційно-правового контролю України" та у ненаданні запитуваної інформації на запит на інформацію Всеукраїнської громадської організації "Комітет конституційно-правового контролю України" - протиправними.

3. Стягнути з Національного авіаційного університету України витрат на правову допомогу, які понесла Всеукраїнська громадська організація "Комітет конституційно-правового контролю України" у зв'язку з підготовкою позовної заяви, відповідно до вимог договору про надання юридичних послуг (правових послуг, правової допомоги) від 16 лютого 2016 року у розмірі 4100 грн.

4. Стягнути з Національного авіаційного університету України на користь Всеукраїнської громадської організації "Комітет конституційно-правового контролю України" () здійснений нею судовий збір у розмірі 1450,00 грн. (одна тисяча чотириста п'ятдесят гривень 00 копійок).

Відповідно до статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України постанова набирає законної сили після закінчення строку для її апеляційного оскарження. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України. Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя А.Б. Федорчук