Справа № П/811/257/16
Суддя: Голубєва Г.К.
Дата ухвалення: 2017-03-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 березня 2017 року м. Київ К/800/32135/16

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

Головуючого судді-доповідача Голубєвої Г.К.

Суддів Борисенко І.В.

Юрченко В.П.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 на ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 06 жовтня 2016 року та постанову Кіровоградського окружного адміністративного суду від 10 серпня 2016 року по справі № П/811/257/16 за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 до Світловодської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Кіровоградській області про визнання протиправними та скасування рішень, -

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_3 звернулась до суду з позовною заявою до Державної податкової адміністрації у Київській області про визнання протиправними та скасування висновків акта перевірки, визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 24 липня 2015 року №, №, №, визнання протиправним та скасування рішення № від 08 липня 2015 року, відкликання податкової вимоги про сплату боргу (недоїмки) №Ф- від 08 липня 2015 року.

Постановою Кіровоградського окружного адміністративного суду від 10 серпня 2016 року, залишеною без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 06 жовтня 2016 року у даній справі відмовлено у задоволенні позовних вимог з огляду на їх безпідставність.

Не погоджуючись з рішеннями судів попередніх інстанцій, позивач подав касаційну скаргу, в якій просить їх скасувати та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги, оскільки вважає, що постанову та ухвалу було прийнято з порушенням норм матеріального права та без належного врахування всіх обставин справи.

Перевіривши правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів Вищого адміністративного суду України приходить до висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що відповідачем проведено документальну планову виїзну перевірку позивача щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів, дотримання законодавства щодо укладання трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками за період з 01.01.2012 року по 31.12.2014 року, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2012 року по 31.12.2014 року, виконання вимог валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2012 року по 31.12.2014 року.

За результатами вказаної перевірки відповідачем складено акт від 08.07.2015 року, в якому зроблено висновок про порушення позивачем:

- пп.139.1.6 п. 139.1 ст.139, п.138.4 ст.138, п.167.1 ст.167, п.177.1, п.177.2, п.177.4, п.177.10 ст.177, пп.177.5.3 п.177.5 ст.177 Податкового кодексу України, у результаті чого занижено податок на доходи фізичних осіб, що підлягає сплаті до бюджету за період, що перевірявся на суму 13116,85 грн.;

- п.51.1, п.176.2 ст.176 Податкового кодексу України, а саме - у податкових розрахунках сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податків, і сум утриманого з них податку не вказана сума нарахованого доходу за формою 1-ДФ за ІІІ квартал 2013 року, за ознакою доходу 157; в зв'язку з некоректним поданням звітності за 1 квартал 2013 року та за 4 квартал 2013 року №, № відбулося подвоєння даних звіту;

- на порушення пп.16.1.12, п.16.1 ст.16, п.44.1, 44.3, ст.44, п.85.2 ст.85 Податкового кодексу України - платником не забезпечено зберігання первинних документів, підтверджуючих валові витрати за 2012-2013 роки та книги обліку доходів і витрат, ведення якої передбачено законодавством за період з 01.01.2014 року по 30.04.2014 року;

- п.2 ст.7, п.11 ст.8 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 року №2464-VI, у результаті чого занижено єдиний внесок, нарахований з чистого доходу на суму 42028,25 грн.

Згідно з актом перевірки, у позивача відсутні накладні на походження товару та підтверджуючі факт оплати товару розрахункові документи за 2012-2013 роки на суму 20376,62 грн. Також, при наявності накладних про походження товарів, позивачем не надано на перевірку первинні розрахункові документи, що підтверджують факт оплати товару в 2012-2013 роках, який включено до гр.6 Книги обліку доходів та витрат, на загальну суму 297041,39 грн.

Крім того, судами встановлено, що замість первинних документів, підтверджуючих факт оплати витрат, позивачем надано до перевірки акти звірок з постачальниками, які, на думку відповідача, не підпадають під визначення первинних документів, та не вважаються розрахунковими документами.

На підставі акта перевірки відповідачем прийнято податкові повідомлення-рішення від 24 липня 2015 року №, №, № та рішення № від 08 липня 2015 року.

Відмовляючи в задоволенні позову, суди виходили з наступних мотивів, з чим погоджується суд касаційної інстанції.

Згідно з п.177.2 ст.177 Податкового кодексу України об'єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто, різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов'язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.

Як вірно встановлено судами, позивачем до складу валових витрат віднесено суми сплаченого збору за провадження деяких видів підприємницької діяльності за 2012 рік на суму 2430,00 грн., за 2013 рік на суму 3751,00 грн. згідно квитанцій, зазначених в книзі обліку доходів та витрат.

При цьому, позивачем у заяві від 31.03.2016 року зазначено про відсутність вищезазначених квитанцій та на підтвердження надходження до бюджету збору за провадження деяких видів підприємницької діяльності надано до матеріалів справи акти звірки та копії платіжних доручень.

Враховуючи зазначені обставини, суди дійшли обґрунтованого висновку про те, що позивач, будучи фізичною особою-підприємцем на загальній системі оподаткування, не мав права включити до складу своїх витрат суму сплачених податків, зборів (крім суми єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування).

Крім того, судами встановлено, що позивачем до складу валових витрат віднесено в 2013 році суми сплаченого 19.02.2013 року в розмірі 2310,22 грн. єдиного соціального внеску за 2012 рік.

При цьому, в поясненні, наданому позивачем до податкового органу, зазначено, що до інших витрат 2013 року відноситься сума оплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування в розмірі 4800,76 грн., однак, доказів його сплати позивачем надано не було.

Також, враховуючи те, що позивачем не було надано до перевірки первинних документів, які б підтверджували факт оплати оренди в 2013 році, суди дійшли обґрунтованих висновків про те, що підстави для включення до складу валових витрат 2013 року вартості оренди торгових об'єктів в сумі 14400,00 грн. відсутні.

Згідно з п.138.6 ст.138 Податкового кодексу України витрати на придбання ліцензії та інших спеціальних дозволів, виданих державними органами для провадження господарської діяльності, не відносяться до складу операційних витрат, крім тих, вартість і строк яких відповідають ознакам, встановленим для основних засобів розділом І Податкового кодексу та підлягають амортизації у складі нематеріальних активів (пп. «ж» пп.138.10.6 п.138.10 ст.138 ПК України).

Згідно з пп.14.1.138 п.14.1 ст.14 ПК України основні засоби - матеріальні активи, вартість яких перевищує 2500,00 гривень і поступово зменшується у зв'язку з фізичним або моральним зносом та очікуваний строк корисного використання (експлуатації) яких з дати введення в експлуатацію становить понад один рік (або операційний цикл, якщо він довший за рік).

Відповідно до ст.15 Закону України від 19.12.1995 року № 481/95-ВР «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» (далі - Закон № 481/95-ВР) оптова та роздрібна торгівля алкогольними напоями або тютюновими виробами може здійснюватися суб'єктами господарювання всіх форм власності за наявності у них ліцензій.

Ліцензія на право здійснення роздрібної торгівлі алкогольними напоями (крім столових вин) або тютюновими виробами - терміном на один рік із щоквартальною сплатою платежу.

При цьому, ліцензії на право здійснення роздрібної торгівлі алкогольними напоями (крім столових вин) або тютюновими виробами з терміном дії один рік не відповідають критеріям, визначеним пп.14.1.138 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу для основних засобів.

Отже, суди попередніх інстанцій, враховуючи зазначені норми права, дійшли обґрунтованого висновку про те, що позивачем до складу валових витрат за 2012-2013 роках безпідставно віднесено суму витрат, понесених на придбання ліцензій на право здійснення роздрібної торгівлі алкогольними напоями та тютюновими виробами з терміном дії один рік у загальному розмірі 17500,00 грн. та тютюновими виробами у розмірі 12500,00 грн.

Крім того, враховуючи ту обставину, що позивачем не було надано на вимогу судів пояснення та відповідний розрахунок стосовно того, які саме витрати із гр.6 Книги обліку доходів не включено позивачем до гр.4 додатку 5 розділу ІІІ податкової декларації про майновий стан і доходи за 2012-2013 роки, суди обґрунтовано погодились із висновком податкового органу про те, що позивачем завищено вартість документально підтверджених витрат (інших витрат), пов'язаних з господарською діяльністю, зазначених в додатку 5 розділу ІІІ податкової декларації про майновий стан і доходи за період, що перевірявся на суму 23539,75 грн.

У звязку із зазначеним, відповідачем правомірно здійснено нарахування грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб в розмірі 13116,85 грн. основного платежу та 3279,21 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями.

Щодо заниження позивачем єдиного внеску в сумі 42028,25 грн., прийняттям вимоги про сплату боргу (недоїмки) та рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування територіальним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску в сумі 46748,25 грн., колегія суддів погоджується із наступними висновками судів.

Суди попередніх інстанцій, враховуючи положення Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 року №2464-VІ щодо величини бази нарахування єдиного внеску, його розміру та розміру штрафних санкцій за донарахування своєчасно не нарахованого єдиного внеску, встановивши, що позивачем занижено єдиний внесок, нарахований з чистого доходу на суму 42028,25 грн., дійшли вірного висновку про правомірність податкової вимоги, виставленої позивачу.

Щодо податкового повідомлення-рішення № від 24.07.2015 року, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб в розмірі 510,00 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями, колегія суддів погоджується із наступними висновками судів попередніх інстанцій.

Відповідно до п. 44.1. ст. 44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Відповідно до п. 44.3. ст. 44 ПК України платники податків зобов'язані забезпечити зберігання документів, визначених у пункті 44.1 цієї статті, а також документів, пов'язаних із виконанням вимог законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, не менш як 1095 днів з дня подання податкової звітності, для складення якої використовуються зазначені документи, а в разі її неподання - з передбаченого цим Кодексом граничного терміну подання такої звітності.

Відповідно до п. 44.6. ст. 44 ПК України у разі, якщо до закінчення перевірки або у терміни, визначені в абзаці другому пункту 44.7 цієї статті, платник податків не надає посадовим особам органу державної податкової служби, які проводять перевірку, документи (незалежно від причин такого ненадання, крім випадків виїмки документів або іншого вилучення правоохоронними органами), що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності, вважається, що такі документи були відсутні у такого платника податків на час складення такої звітності.

Враховуючи те, що позивачем не було забезпечено зберігання первинних документів, підтверджуючих валові витрати за 2012 - 2013 роки, суди обґрунтовано дійшли висновку про правомірне застосування відповідачем до позивача штрафу в розмірі 510, грн.

Щодо податкового повідомлення-рішення № від 24.07.2015 року, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб в розмірі 510,00 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями, колегія суддів погоджується із наступними висновками судів попередніх інстанцій.

Згідно з підпунктами «а» та «б» пункту 176.2 статті 176 Податкового кодексу України особи, які відповідно до цього Кодексу мають статус податкових агентів, зобов'язані: своєчасно та повністю нараховувати, утримувати та сплачувати (перераховувати) до бюджету податок з доходу, що виплачується на користь платника податку та оподатковується до або під час такої виплати за її рахунок; подавати у строки, встановлені цим Кодексом для податкового кварталу, податковий розрахунок суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, а також суми утриманого з них податку до контролюючого органу за місцем свого розташування. Такий розрахунок подається лише у разі нарахування сум зазначених доходів платнику податку податковим агентом протягом звітного періоду. Запровадження інших форм звітності з зазначених питань не допускається.

Згідно з п.51.1 ст.51 ПК України податковий агент зобов'язаний подавати у строки, встановлені цим Кодексом для податкового кварталу, податковий розрахунок сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податків, а також сум нарахованого та утриманого з них податку органу державної податкової служби за місцем свого обліку.

Відповідно до п.119.2 ст.199 ПК України неподання, подання з порушенням встановлених строків, подання не у повному обсязі, з недостовірними відомостями або з помилками податкової звітності про суми доходів, нарахованих (сплачених) на користь платника податків, суми утриманого з них податку тягнуть за собою накладення штрафу у розмірі 510,00 гривень.

Враховуючи викладене, суди дійшли обґрунтованого висновку про правомірність спірного податкового повідомлення-рішення.

Щодо позовної вимоги про визнання протиправними та скасування висновків акта перевірки, суди вірно зазначили, що акт - це службовий документ, який підтверджує факт проведення документальної перевірки фінансово-господарської діяльності платника податків і є носієм доказової інформації про виявлені порушення вимог податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби.

Згідно абзацу четвертого пункту 86.1 статті 86 Податкового кодексу України у разі незгоди платника податків з висновками акта, такий платник зобов'язаний підписати такий акт перевірки із зауваженнями, які він має право надати разом з підписаним примірником акта або окремо у строки, передбачені цим Кодексом.

Таким чином, акт перевірки є носієм доказової інформації, яка в подальшому має використовуватися контролюючим органом для прийняття рішення щодо визначення платникові податків грошових зобов'язань. При цьому, акт складається посадовими особами контролюючого органу і не містить волевиявлення самого органу щодо виявлених посадовими особами фактів.

Відповідно до статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України предметом розгляду по суті в порядку адміністративного судочинства є не будь-які рішення, дії або бездіяльність суб'єкта владних повноважень, а лише ті, що породжують права та обов'язки учасників спірних відносин.

В свою чергу, висновки, викладені в акті податкової перевірки, не є предметом оскарження в адміністративному суді, оскільки не є обов'язковими ані для платника податків, ані для керівника контролюючого органу. Останній оцінює викладені в акті перевірки доводи і в разі наявності податкових порушень приймає податкове повідомлення-рішення, яке і визначає грошові зобов'язання платникові податків.

Натомість висновки, викладені в акті перевірки, не створюють жодних правових наслідків. Відповідно, акти перевірки не порушують права платників податків безвідносно до змісту таких актів, в зв'язку з чим відсутні підстави для задоволення позовів щодо протиправності актів перевірки або їх висновків, а тому позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.

За таких обставин та з урахуванням вимог ч. 3 ст. 2, ч. 2 ст. 71 КАС України, суди дійшли обґрунтованого висновку щодо відсутності підстав для задоволення позову.

Відповідно до п. 3 ст. 2201 КАС України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Отже, колегія суддів вважає, що в межах касаційної скарги порушень судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права при вирішенні цієї справи не допущено. Правова оцінка обставин у справі дана вірно, а тому касаційну скаргу слід відхилити, а оскаржувані судові рішення залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 210 - 232 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 відхилити.

Ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 06 жовтня 2016 року та постанову Кіровоградського окружного адміністративного суду від 10 серпня 2016 року по справі № П/811/257/16 залишити без змін.

Справу повернути до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили та може бути переглянута Верховним Судом України в порядку передбаченому ст. ст. 235 - 239, ч. 5 ст. 254 КАС України.

Головуючий підписГолубєва Г.К.
Судді підпис Борисенко І.В.
підпис Юрченко В.П.