Справа № 826/11441/16
Суддя: Желтобрюх І.Л.
Дата ухвалення: 2017-03-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

Іменем України

16 березня 2017 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючої-судді: Желтобрюх І.Л.,

суддів: Бєлової Л.В.,

Парінова А.В.,

при секретарі: Вітковській К.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу Одеської митниці Державної фіскальної служби на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 17 листопада 2016 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фастімпекс» до Одеської митниці Державної фіскальної служби, Державної фіскальної служби України про визнання протиправними та скасування рішень, -

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Фастімпекс» звернулось до Окружного адміністративного суду м. Києва з позовом до Одеської митниці Державної фіскальної служби, Державної фіскальної служби України та просило визнати протиправнимипротиправними дії Одеської митниці ДФС з коригування митної вартості товару, декларування якого відбулося відповідно до митних декларації від 23.11.2015 №500060001/2015/021050, а також визнати протиправними та скасувати рішення про коригування митної вартості від 23.11.15 №500060001/2015/610209/2 та рішення ДФС України від 04.07.2016 №14515/6/99-99-19-01-01-15 щодо відмови у задоволенні скарг.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 17 листопада 2016 року позов задоволено частково: визнане протиправним та скасоване рішення Одеської митниці Державної фіскальної служби про коригування митної вартості товарів №500060001/2015/610209/2 від 23.11.2015. В решті позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову суду першої інстанції скасувати як таку, що ухвалена з порушенням норм матеріального та процесуального права, та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити в повному обсязі. В обґрунтування вимог апеляційної скарги посилається на те, що за наявності розбіжностей у поданих до митного оформлення документах митним органом правомірно було застосоване коригування заявленої митної вартості ввезених товарів за третім методом.

Сторони в судове засідання не з'явилися. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо письмових доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, а особиста участь сторін в судовому засіданні не обов'язкова, колегія суддів у відповідності до ч. 4 ст. 196 КАС України визнала можливим проводити апеляційний розгляд справи за відсутності представників сторін. Згідно ст. 41 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи, дослідивши й проаналізувавши доводи апеляційної скарги і докази на їх підтвердження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції, 01.09.2015 між ТОВ «ФАСТІМПЕКС», (покупець), і компанією «SHANGHAI DEAN FASTENERS TECHNOLOGY COMPANY LIMITED2 (КНР), (продавець), був укладений контракт №SD/F/0915, згідно якого продавець продає, а покупець купує на умовах FOB Шанхай (ІНКОТЕРМС 2000) засоби кріплення, виробництва КНР, в кількості, асортименті, якості та за цінами, вказаним в Додатках (проформах інвойсів, інвойсах) до даного Контракту, які є його невід'ємною частиною. Загальна суму контракту складає 495 000 доларів США.

На виконання вимог зазначеного контракту продавцем було здійснено поставку засобів кріплення, у зв'язку з чим позивач звернувся до Одеської митниці ДФС для оформлення вантажу за митною декларацією від 23.11.2015 №500060001/2015/021050.

На підтвердження заявленої митної вартості товару та визначення такої вартості за основним методом декларантом було надано митному органу: зовнішньоекономічний договір (контракт) від 01.09.2015 №SD/F/0915, рахунок-фактура (інвойс) від 10.10.2015 №LWG7201517/20/23, банківській платіжний документ від 11.11.2015 № 35526 та інші документи.

Однак, на етапі перевірки правильності визначення декларантом митної вартості товару, у зв'язку із виникненням сумніву стосовно достовірності наданих декларантом до митного оформлення відомостей, митним органом була висунута вимога щодо надання останнім для підтвердження заявленої митної вартості впродовж 10 календарних днів додаткових документів згідно частини 3 статті 53 Митного кодексу України, виписки з бухгалтерської документації та висновків про якісні характеристики товарів, підготовлених спеціалізованими експертними організаціями.

В подальшому, 23.11.2015 відповідачем винесено рішення про коригування митної вартості товарів №500060001/2015/610209/2, згідно якого митна вартість товарів була скоригована із застосуванням другорядного методу визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну, а саме: за ціною договору щодо ідентичних товарів.

Частково задовольняючи адміністративний позов суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем за результатами здійсненого контролю правильності визначення митної вартості товарів, що переміщуються через митний кордон України, безпідставно застосовано другорядний метод визначення митної вартості товарів замість заявленого позивачем методу - за ціною договору, внаслідок чого неправомірно прийняте рішення про коригування митної вартості товарів. Водночас, суд зазначив, що рішення, прийняте за результатами адміністративного оскарження рішення про коригування заявленої митної вартості не породжує для декларанта будь-яких обов'язків, а тому підстави для задоволення позову в частині визнання протиправним та скасування рішення ДФС України від 04.07.2016 №14515/6/99-99-19-01-01-15 відсутні.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та висновкам суду першої інстанції колегія суддів виходить з такого.

Відповідно до ч.1 ст.195 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги. Таким чином, перегляду в апеляційному порядку підлягає лише та частина позовних вимог, які були задоволені судом першої інстанції та стали підставою до звернення апелянта зі скаргою.

Відповідно до ст. ст. 49-50 Митного кодексу України митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

За правилами ч. 2 ст. 52 Митного кодексу України декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов'язані: 1) заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з митним органом; 2) подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об'єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; 3) нести всі додаткові витрати, пов'язані з коригуванням митної вартості або наданням митному органу додаткової інформації.

Відповідно до частини 1 ст. 53 Митного кодексу України у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

Згідно з частиною 2 ст.53 Митного кодексу України документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п'ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об'єктом купівлі-продажу); якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Частиною третьою статті 53 Митного кодексу України встановлено обов'язок декларанта або уповноваженої ним особи на письмову вимогу митного органу протягом 10 календарних днів надати (за наявності) додаткові документи, у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Згідно з положенням частини 4 вказаної статті у разі якщо митний орган має обґрунтовані підстави вважати, що існуючий взаємозв'язок між продавцем і покупцем вплинув на заявлену декларантом митну вартість, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу, крім документів, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, подає (за наявності) визначені в ній документи.

Відповідно до частини 1 статті 54 Митного кодексу України контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.

Аналіз наведених норм дає підстави вважати, що митні органи мають право здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але ці повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом, зокрема, витребовування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей. Такі сумніви можуть бути зумовлені неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів, невідповідністю характеристик товарів, зазначених у поданих документах, митному огляду цих товарів, порівнянням рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких уже здійснено, і таке інше.

Тобто, наявність у митного органу обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості є підставою, з якою закон пов'язує можливість витребовування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 30.06.2015 року № 814/283/14.

Митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: 1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; 2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; 3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; 4) надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем було надано митному органу необхідні та достатні документи на підтвердження митної вартості товарів було.

В свою чергу, відповідачем як суб'єктом владних не доведено суду, що надані позивачем документи містять істотні розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Стосовно посилань апелянта на те, що в поданих декларантом документах містяться розбіжності, а саме: в платіжному документі від 11.11.2015 №35526, відсутнє посилання на інвойс від 10.10.2015 №LWG7201517/20/23, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до частини 3 статті 53 МК України відсутність платіжних документів про оплату товару, наявність даних про його часткову оплату не можуть вплинути на заявлену митну вартість товару, оскільки вони не стоять у залежності та не спростовують ту вартість товару, що визначена у зовнішньоекономічному договорі (контракті) або документі, який його замінює, та додатків до нього: рахунку-фактурі (інвойс) або рахунку-проформі (якщо товар не є об'єктом купівлі-продажу). Окрім того, названі документи формують зобов'язання у покупця на оплату товару у розмірі, встановленому у договорі, що свідчить про незмінність його вартості за умови відсутності платіжних документів.

Аналогічна правова позиція викладена в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 30.07.2015 у справі №808/2091/14.

Так само необґрунтованими, на переконання колегії суддів, є твердження апелянта про обов'язковість включення витрат на страхування до вартості товару за спірною вантажно-митною декларацією, з огляду на таке.

Як вбачається з матеріалів справи, поставка засобів кріплення на підставі контракту №SD/F/0915 була здійснена на умовах FOB Шанхай (ІНКОТЕРМС 2000).

В свою чергу, термін "франко-борт" означає, що поставка є здійсненою продавцем, коли товар перейшов через поручні судна в названому порту відвантаження. Це означає, що з цього моменту усі витрати й ризики втрати чи пошкодження товару повинен нести покупець, однак це не покладає на покупця обов'язку здійснювати страхування товару.

Крім того, на підтвердження митної вартості товарів позивачем надано митні декларації країни відправлення, в яких зазначено вартість імпортованих позивачем товарів.

Інших обставин, які б викликали обґрунтовані сумніви в достовірності проведеного позивачем розрахунку митної вартості товару за ціною договору, відповідачем не наведено. Так само й інших юридичних фактів, які б впливали на рівень задекларованої позивачем митної вартості товару, судом не встановлено.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що позивачем надані відповідачу для митного оформлення імпортованого товару всі документи, що передбачені ч. 2 ст. 53 МК України, які повною мірою ідентифікують оцінюваний товар та містять об'єктивні і достовірні дані, які підтверджують ціну товарів, що підлягала сплаті позивачем на користь продавця, тобто підтверджують митну вартість товарів за ціною договору згідно з вимогами ч.ч. 4, 5 ст. 58 МК України.

Натомість, відповідач не підтвердив належними та допустимими доказами правомірність своїх дій при винесенні оскаржуваних рішень.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про необґрунтованість прийняття митним органом оскаржуваного рішення та, відповідно, коригування митної вартості товару позивача за резервним методом.

Отже, доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.

Допущення судом першої інстанції порушень норм матеріального та процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи, колегією суддів не виявлено, а тому підстав для скасування оскаржуваної постанови суду немає.

Керуючись ст.ст. 41, 160, 167, 195, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ :

Апеляційну скаргу Одеської митниці Державної фіскальної служби на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва залишити без задоволення, а постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 17 листопада 2016 року, - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складення в повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуюча:

Судді:

Повний текст ухвали виготовлено 21 березня 2017 року.

Головуючий суддя Желтобрюх І.Л.

Судді: Бєлова Л.В.

Парінов А.Б.