Справа № 265/6022/16-а
Суддя: Міронова Галина Михайлівна
Дата ухвалення: 2017-03-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Ковтуненко О.В.
Суддя-доповідач - Міронова Г. М.
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 березня 2017 року справа №265/6022/16-а

Донецький апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: Міронової Г.М., Арабей Т.Г., Геращенко І.В., розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Орджонікідзевському районі м. Маріуполя на постанову Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя від 19 січня 2017 року у справі № 265/6022/16-а за позовом ОСОБА_2 до Управління Пенсійного фонду України в Орджонікідзевському районі м. Маріуполя про визнання дій неправомірними та зобов'язання здійснити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

18 жовтня 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом до Управління Пенсійного фонду України в Орджонікідзевському районі м. Маріуполя про визнання протиправним та скасування рішення управління від 10 жовтня 2016 року щодо відмови у призначенні пенсії позивачеві за вислугу років; зобов'язання відповідача призначити, нарахувати та виплатити пенсію за вислугу років позивачу на підставі ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05 листопада 1991 року, починаючи з 05 жовтня 2016 року та виходячи з розміру 90% від суми місячного (чинного) заробітку (а.с. 2-7).

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що він з 12.03.1998 року працює в органах прокуратури Донецької області та з метою призначення пенсії 05.10.2016 року звернувся до Управління Пенсійного фонду України в Орджонікідзевському районі м. Маріуполя з відповідною заявою. Разом з тим, рішенням від 10.10.2016 року відповідач відмовив у призначенні пенсії на підставі п. 5 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року № 213-VIII.

Вважає, що рішення відповідача є протиправним, оскільки закон, що скасовує пенсійне забезпечення прокурорів, не підлягає застосуванню до позивача як такий, що звужує його конституційні права як громадянина та порушує гарантії незалежності прокурора.

Постановою Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя від 19 січня 2017 року у справі № 265/6022/16-а адміністративний позов задоволено частково.

Визнано неправомірним та скасовано рішення № 4336/950 від 10.10.2016 року Управління Пенсійного фонду України в Орджонікідзевському районі м. Маріуполя Донецької області щодо відмови у призначенні пенсії за вислугу років та зобов'язано останнього призначити позивачу пенсію за вислугу років на підставі ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 року у розмірі 90 відсотків від місячного заробітку, починаючи з 05 жовтня 2016 року (а.с. 44-47).

При цьому суд першої інстанції виходив з того, що позивач набув право виходу на пенсію після набуття ним стажу роботи не менше 20 років, у тому числі зі стажем роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 10 років, незалежно від віку, а ст. 86 Закону № 1697-VII збільшено стаж позивача, що є звуженням його прав в розумінні Конституції України.

Не погодившись із судовим рішенням, Управління Пенсійного фонду України в Орджонікідзевському районі м. Маріуполя подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити позивачу у задоволенні позову в повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що норми ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» № 1789-XII та ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» № 1697-VII вимагають від заявника для призначення пенсії наявність вислуги років не менше: з 1 жовтня 2016 року по 30 вересня 2017 року - 23 років, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 13 років.

Тобто, у позивача відсутній необхідний стаж для призначення пенсії за вислугою років відповідно до ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру».

Крім того, вказує на те, що відповідачем відмовлено позивачу у призначенні пенсії не у зв'язку з недостатністю стажу роботи, а у зв'язку з втратою чинності Закону № 1789 та відсутністю в Україні станом на день звернення системи спеціальних пенсій.

На підставі викладеного вважає, що управлінням правомірно відмовлено позивачу у призначені пенсії на підставі ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру», яка втратила чинність (а.с. 56-69).

За приписами ч. 1 ст. 197 КАС України розгляд справи колегією суддів здійснюється в порядку письмового провадження.

За правилами частини першої статті 195 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставину справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити, постанову суду першої інстанції скасувати, з наступних підстав.

Судами першої та апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_2 з 12 березня 1998 року працює в органах прокуратури. Стаж роботи в органах прокуратури ОСОБА_2 станом на 20 жовтня 2016 року складає 18 років 07 місяців 08 днів. (а.с. 12-16, 28).

05 жовтня 2016 року ОСОБА_2 звернувся до відповідача з заявою про призначення, пенсії за вислугу років (а.с. 82 зворотній бік).

Рішенням Управління Пенсійного фонду України в Орджонікідзевському районі м. Маріуполя № 4336/950 від 10 жовтня 2016 року № 28238/03 позивачеві відмовлено у призначенні пенсії на підставі положень ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру». В рішенні вказано, що згідно п. 5 Прикінцевих положень Закону України від 02.03.2015 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» у разі неприйняття до 1 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 1 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії призначаються відповідно до Закону України «Про прокуратуру» (а.с. 17).

Як зазначено в рішенні про відмову у призначенні пенсії, позивачем подана заява про призначення пенсії за вислугу років відповідно до ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру». Однак, зазначене не відповідає дійсності, оскільки, як вбачається з заяви позивача, в ній не зазначено відповідно до якої норми Закону України «Про прокуратуру», або іншого законодавства він звертається до відповідача про призначення пенсії за вислугою років.

Не погодившись з відмовою управління у призначення пенсії за вислугою років позивач звернувся до суду із даним позовом.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що у позивача наявне право на призначення пенсії на підставі положень ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05 листопада 1991 року №1789-XII.

Спірним питанням у справі є правомірність прийняття пенсійним органом рішення щодо відмови у призначенні пенсії.

Суд апеляційної інстанції не погоджується з рішенням суду першої інстанції, з огляду на наступне.

За унормуванням ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень, та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для вчинення дії; 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення; 9) з урахуванням права на особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку, що передбачено ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідач, як підставу для відмови позивачу в призначенні пенсії, визначив положення Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02 березня 2015 року № 213-VIII, відповідно до якого, з 01 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються, зокрема, на підставі положень Закону України «Про прокуратуру», Закону України «Про державну службу».

При цьому відповідач фактично відмовив у призначенні пенсії відповідно до ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05 листопада 1991 року № 1789-ХІІ (зі змінами та доповненнями), в той час як зазначена норма втратила чинність з 15 липня 2015 року.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що позивач в своїй заяві не вказував на підставі якого нормативного акту йому слід призначити пенсію за вислугу років.

Колегія суддів зазначає, що 15 липня 2015 року набрав чинності Закон України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII.

Відповідно до пп. 1 п. 3 Прикінцевих положень Закону № 1697-VII, визнано такими, що втратили чинність із набранням чинності цим Законом, зокрема, Закон України "Про прокуратуру", крім пункту 8 частини першої статті 15, частини четвертої статті 16, абзацу першого частини другої статті 46 2, статті 47, частини першої статті 49, частини п'ятої статті 50, частин третьої, четвертої, шостої та одинадцятої статті 50 1, частини третьої статті 51 2, статті 53 щодо класних чинів (їх дія поширюється на осіб, яким присвоєно класні чини до набрання чинності цим Законом), статті 55 щодо посвідчення працівника прокуратури, статті 2 у частині підстав звільнення з посади Генерального прокурора України, а також статті 13 щодо функціонування в системі органів прокуратури міських, районних, міжрайонних, районних у містах прокуратур, яка втрачає чинність з 15 грудня 2015 року.

Отже, приписи ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 р. № 1789-ХІІ щодо права на пенсійне забезпечення за вислугу років втратили чинність з 15.07.2015 р.

Тобто, з 15.07.2015 р. статтею 86 Закону № 1697-VII визначено порядок пенсійного забезпечення працівників прокуратури.

Колегія суддів вважає необґрунтованим посилання суду першої інстанції на положення ст.50-1 Закону № 1789-ХІІ, які втратили силу.

Враховуючи, що позивач реалізував своє право на звернення за призначенням пенсії 05.10.2016 року, питання щодо наявності у нього права на пенсійне забезпечення як працівника прокуратури має вирішуватись у відповідності до приписів чинної на цей час статті 86 Закону № 1697-VII, а не Закону № 1789-ХІІ.

Частина 1 ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» № 1697-VII, Закону, який був чинний та діяв на час звернення позивача до відповідача з заявою про призначення пенсії (05.10.2016 року), надає право прокурорам, які мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку за наявності на день звернення вислуги років не менше: з 1 жовтня 2016 року по 30 вересня 2017 року - 23 роки, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 13 років, то вирішальним у даному спорі є перевірка наявності відповідного стажу у позивача для призначення пенсії за ст. 86 Закону України «Про прокуратуру», тобто не менше 23 років, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 13 років, як передбачено вказаною законодавчою нормою.

Разом з тим, як зазначає сам позивач у адміністративному позові, станом на 01.10.2016 року у нього наявний стаж роботи 21 рік 1 місяць 2 дні, а з довідки від 20.10.2016 року № 11/962 видно, що стаж роботи останнього в органах прокуратури станом на 20 жовтня 2016 року складає 18 років 07 місяців 08 днів ( а.с. 2-7, 28).

Отже, враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про відсутність у позивача права на призначення йому пенсії за вислугу років на підставі положень ч. 1 ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» № 1697-VII.

Крім того, відповідно до пункту 5 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року № 213-VIII (набрав чинності з 1 квітня 2015 року), у разі неприйняття до 1 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 1 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до законів України "Про державну службу", "Про прокуратуру", "Про судоустрій і статус суддів", "Про статус народного депутата України", "Про Кабінет Міністрів України", "Про судову експертизу", "Про Національний банк України", "Про службу в органах місцевого самоврядування", "Про дипломатичну службу", Податкового та Митного кодексів України, Положення про помічника-консультанта народного депутата України.

Оскільки зазначений закон не скасовано, його положення (щодо даних правовідносин) не визнано неконституційними, до 01 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, прийнято не було, то з вказаної дати скасовано норми пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії призначаються, зокрема, відповідно до Закону України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII.

На підставі викладеного, колегія суддів приходить до висновку щодо відсутності підстав для призначення ОСОБА_2 пенсії за вислугу років.

Згідно п. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Доводи апеляційної скарги пенсійного органу в своїй основі заслуговують на увагу.

Таким чином, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції постанова прийнята з порушенням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи і є підставою для скасування постанови суду першої інстанції.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 24, 195, 197, 198, 202, 205, 207, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Орджонікідзевському районі м. Маріуполя - задовольнити.

Постанову Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя від 19 січня 2017 року у справі № 265/6022/16-а - скасувати.

Прийняти нову постанову.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до Управління Пенсійного фонду України в Орджонікідзевському районі м. Маріуполя про визнання дій неправомірними та зобов'язання здійснити певні дії - відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками розгляду в порядку письмового провадження набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом 20 днів після набрання нею законної сили.

Головуючий суддя: Г.М. Міронова

Судді: Т.Г. Арабей

І.В. Геращенко