Справа № 826/12554/16
Суддя: Келеберда В.І.
Дата ухвалення: 2017-03-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

07 березня 2017 року № 826/12554/16

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Келеберди В.І. розглянувши у письмовому провадженні справу за позовом ОСОБА_1 до Державного реєстратора Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у м. Києві Бродюк Ірини Юріївни, треті особи Товариство з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління активами - адміністратор пенсійних фондів «ДС-Фінанс», Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку «Затишна оселя 17/31-А»

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

ОСОБА_1 (далі також - позивач або ОСОБА_1) звернулась до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Державного реєстратора Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у м. Києві Бродюк Ірини Юріївни (далі також - відповідач або державний реєстратор), за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору - Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління активами-адміністратор пенсійних фондів «ДС- Фінанс» (далі також - третя особа 1 або TOB «КУА-АПФ «ДС-ФІНАНС»), Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку «Затишна оселя 17/31-А» (далі також - тертя особа 2 або ОСББ) та просить суд: визнати протиправним та скасувати рішення Державного реєстратора Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у м. Києві Бродюк Ірини Юріївни про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) індексний номер: 24874124 від 29.09.2015, яким за TOB «КУА-АПФ «ДС-ФІНАНС», , зареєстровано право приватної власності на нежитлове приміщення № 601, загальною площею 9,2 кв.м., яке розташоване за адресою: м. Київ, провулок Коломийський, будинок 17/31-А.

В обґрунтування вимог позивачем зазначено, що оскаржуване рішення відповідача є протиправним та підлягає скасуванню, оскільки порушує права позивача як співвласника спірного нежитлового приміщення, так як відповідно до архітектурно-планувальних креслень будинку плану, приміщення 601 є технічним приміщенням першого поверху будинку, яке за планом призначене для розміщення інженерного обладнання/телефонної шафи, що належить всім співвласникам будинку.

Відповідач у письмових запереченнях проти позову зазначив про його безпідставність, відсутність фактичного і правового обґрунтування заявленої у позові вимоги, оскільки, на його думку, оскаржуване рішення прийняте державним реєстратором на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, у зв'язку з чим, просив суд відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

Треті особи письмових заперечень чи пояснень по суті спору суду не подали.

У судовому засіданні з урахуванням положень частини 6 статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України, судом ухвалено про розгляд справи в порядку письмового провадження.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд м. Києва,

ВСТАНОВИВ:

Позивач є власником квартири № 294, що знаходиться у багатоквартирному будинку № 17/31-А по пров. Коломийському у м. Києві (далі також - Будинок) та, відповідно, співвласником приміщень загального користування та технічних приміщень Будинку.

Враховуючи, що в Будинку створено та діє ОСББ, позивач звернувся до керуючого об'єднанням із відповідним запитом щодо вбудованих нежитлових приміщень, передбачених проектом на будинок, копії планів, інформації щодо права власності на нежитлові приміщення тощо.

Із отриманої позивачем інформації вбачається, що відповідність Будинку - закінченого будівництвом об'єкта проектній документації та готовність до експлуатації Житлового будинку з будованими приміщеннями та підземною автостоянкою на вул. Васильківській 31/17 у Голосіївському районі м. Києва (будівельна адреса) засвідчено Сертифікатом серія КВ № 5 від 03.08.2011 та Актом готовності об'єкта до експлуатації від 01.08.2011. За даними цих документів загальна площа вбудованих, вбудовано-прибудованих та прибудованих приміщень становить 2201,0 кв.м. Генпроектувальником будівництва є ПАТ «ГІПРОЦИВІЛБПРОМБУД». Розпорядженням Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації від 28.03.2012 № 190 (в редакції зі змінами, внесеними розпорядженням від 10.05.2012 № 310) Будинку присвоєно поштову адресу: м. Київ, вул. Коломийська, буд. 17/31-А.

Позивачу стало відомо, що рішенням державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 29.09.2015 № 24874124 за TOB «КУА-АПФ «ДС- ФІНАНС» на праві приватної власності, зареєстровано нежитлове приміщення № 601, розташоване за адресою: м. Київ, пров. Коломийський, 17/31-А, загальною площею 9,2 кв.м.

В той же час, згідно даних Київського міського бюро технічної інвентаризації та реєстрації прав власності на об'єкти нерухомого майна (лист від 19.02.2016 № 1913 (И- 2016)), в матеріалах технічної інвентаризації на Будинок, яку проводило Бюро у серпні 2011 року, зокрема, немає ніякого приміщення позначеного номером 601. При цьому, нежитлові вбудовані та вбудовано-прибудовані приміщення Будинку № на поверхових планах будинку позначені номерами: 441, 442, 443, 444, 445, 446, 447, 448, 449, 450, 451, 452, 453, 454, 455, 456, 457, 458, 459 загальною площею 2210,04 кв.м. (розташовані на першому поверсі та в підвалах секцій Будинку).

З матеріалів справи вбачається, що спірне приміщення № 601 загальною площею 9,2 кв.м. Будинку виникло внаслідок реконструкції технічного приміщення 1-го поверху з виділенням вказаного нежитлового приміщення в житловому Будинку, замовником якої є TOB «КУА-АПФ «ДС-ФІНАНС», виступаючи інвестором реконструкції згідно договору від 10.09.2012 № 1-22/12, укладеним з Державним підприємством «Житлоінбуд».

З огляду на зазначене, позивач дійшов висновку, що третя особа 1 без згоди співвласників Будинку, незаконно провела роботи з реконструкції зазначеного технічного приміщення, що перебуває у спільній власності всіх співвласників Будинку, з виділенням нежитлового приміщення № 601, а відповідач безпідставно і незаконно прийняв оскаржуване рішення про реєстрацію за третьою особою 1 права власності на таке виділене приміщення.

Вважаючи свої права як співвласника приміщень загального користування та технічних приміщень Будинку порушеними, позивач звернувся до суду з даним адміністративним

позовом про їх поновлення шляхом визнання протиправним та скасування рішення державного реєстратора від 29.09.2015 № 24874124.

Дослідивши та надавши оцінку наявним у матеріалах справи письмовим доказам, за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на безпосередньому, всебічному, повному і об'єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про обгрунтованість позовних вимог виходячи з наступного.

Відповідно до частини 2 статті 6 та частини 2 статті 19 Конституції України, органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відносини, що виникають у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, і спрямований на забезпечення визнання та захисту державою таких прав регулює Закон України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (далі також - Закон).

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 3 Закону, державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Заявник - власник, інший правонабувач, сторона правочину, у яких виникло речове право, або уповноважені ними особи - у разі подання документів для проведення державної реєстрації набуття, зміни або припинення права власності та інших речових прав (пункт З частини 1 статті 3 Закону).

За приписами частини 1 статті 3 Закону, загальними засадами державної реєстрації прав є: 1) гарантування державою об'єктивності, достовірності та повноти відомостей про зареєстровані права на нерухоме майно та їх обтяження; 2) обов'язковість державної реєстрації прав у Державному реєстрі прав; 3) публічність державної реєстрації прав; 4) внесення відомостей до Державного реєстру прав виключно на підставах та в порядку, визначених цим Законом; 5) відкритість та доступність відомостей Державного реєстру прав.

Право власності підлягає державній реєстрації прав (пункт 1 частини 1 статті 4 Закону).

У Державному реєстрі прав реєструються речові права та їх обтяження на земельні ділянки, а також на об'єкти нерухомого майна, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких неможливе без їх знецінення та зміни призначення, а саме: підприємства як єдині майнові комплекси, житлові будинки, будівлі, споруди, а також їх окремі частини, квартири, житлові та нежитлові приміщення (частина 1 статті 5 Закону).

Відповідно до частини 1 статті 11 Закону, державний реєстратор самостійно приймає рішення за результатом розгляду заяв у сфері державної реєстрації прав.

При цьому, державний реєстратор, окрім іншого, встановлює відповідність заявлених прав і поданих/отриманих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями; перевіряє документи на наявність підстав для проведення реєстраційних дій, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення (пункти 1,2 частини 3 статті 10 Закону).

Згідно зі статтею 18 Закону, державна реєстрація прав проводиться в такому порядку:

1) прийняття/отримання документів для державної реєстрації прав, формування та реєстрація заяви в базі даних заяв;

2) виготовлення електронних копій документів, поданих для державної реєстрації прав, шляхом сканування (у разі подання документів у паперовій формі) та їх розміщення у Державному реєстрі прав;

3) встановлення черговості розгляду заяв, зареєстрованих у базі даних заяв;

4) перевірка документів на наявність підстав для зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови у проведенні державної реєстрації прав та прийняття відповідних рішень;

5) прийняття рішення про державну реєстрацію прав (у разі відсутності підстав для зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови у проведенні державної реєстрації прав);

6) відкриття розділу в Державному реєстрі прав та/або внесення до відкритого розділу або спеціального розділу Державного реєстру прав відповідних відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, про об'єкти та суб'єктів цих прав;

7) формування витягу з Державного реєстру прав про проведену державну реєстрацію прав для подальшого використання заявником;

8) видача/отримання документів за результатом розгляду заяви.

Перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав, та порядок державної реєстрації прав визначаються Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень (частина 2 статті 18 Закону).

Державній реєстрації підлягають виключно заявлені речові права на нерухоме майно та їх обтяження, за умови їх відповідності законодавству і поданим/отриманим документам (частина 4 статті 18 Закону).

За правилами частини 1 статті 27 Закону, державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться на підставі:

1) укладеного в установленому законом порядку договору, предметом якого є нерухоме майно, речові права на яке підлягають державній реєстрації, чи його дубліката;

2) свідоцтва про право власності на частку у спільному майні подружжя у разі смерті одного з подружжя, виданого нотаріусом або консульською установою України, чи його дубліката;

3) свідоцтва про право на спадщину, виданого нотаріусом або консульською установою України, чи його дубліката;

4) виданого нотаріусом свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів) та свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів), якщо прилюдні торги (аукціони) не відбулися, чи їх дублікатів;

5) свідоцтва про право власності, виданого органом приватизації наймачам житлових приміщень у державному та комунальному житловому фонді, чи його дубліката;

6) свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого до 1 січня 2013 року органом місцевого самоврядування або місцевою державною адміністрацією, чи його дубліката;

7) рішення про закріплення нерухомого майна на праві оперативного управління чи господарського відання, прийнятого власником нерухомого майна чи особою, уповноваженою управляти таким майном;

8) державного акта на право приватної власності на землю, державного акта на право власності на землю, державного акта на право власності на земельну ділянку або державного акта на право постійного користування землею, виданих до 1 січня 2013 року;

9) рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно;

10) ухвали суду про затвердження (визнання) мирової угоди;

11) заповіту, яким установлено сервітут на нерухоме майно;

12) рішення уповноваженого законом органу державної влади про повернення об'єкта нерухомого майна релігійній організації;

13) рішення власника майна, уповноваженого ним органу про передачу об'єкта нерухомого майна з державної у комунальну власність чи з комунальної у державну власність або з приватної у державну чи комунальну власність;

14) інших документів, що відповідно до законодавства підтверджують набуття, зміну або припинення прав на нерухоме майно.

На момент прийняття спірного рішення, процедуру проведення державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав), перелік документів, необхідних для її проведення, права та обов'язки суб'єктів у сфері державної реєстрації прав, а також процедуру взяття на облік безхазяйного нерухомого майна визначав Порядок державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2013 № 868 (далі також - Порядок № 868).

Пунктом 1 Порядку № 868 закріплені терміни, що у ньому вживаються, зокрема:

реконструкція - реконструкція, реставрація або капітальний ремонт об'єкта містобудування;

прийом документів - перевірка наявності документа про сплату адміністративного збору та/або документа, що підтверджує внесення плати за надання витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (далі - Державний реєстр прав), відповідності розмірів внесеної плати законодавству, безпосереднє прийняття заяви шляхом реєстрації в базі даних про реєстрацію заяв і запитів Державного реєстру прав, виготовлення електронних копій документів, поданих разом із заявою, шляхом сканування та розміщення у Державному реєстрі прав.

У Державному реєстрі прав реєструються речові права та їх обтяження на об'єкти нерухомого майна, а саме на земельну ділянку, підприємство як єдиний майновий комплекс, житловий будинок, будівлю, споруду або їх окремі частини, квартиру, житлове та нежитлове приміщення (пункт 4 Порядку № 868).

Для проведення державної реєстрації прав заявник подає органові державної реєстрації прав, нотаріусові, особі, зазначеній у пункті 1-1 цього Порядку, заяву, форму та вимоги до заповнення якої встановлює Мін'юст (пункт 8 Порядку № 868).

Згідно з пунктом 15 Порядку № 868, під час розгляду заяви і документів, що додаються до неї, державний реєстратор встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно, їх обтяженнями, зокрема щодо:

1) обов'язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення (у встановлених законом випадках);

2) повноважень заявника;

3) відомостей про нерухоме майно, речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, наявних у Державному реєстрі прав та поданих документах;

4) наявності обтяжень прав на нерухоме майно, зареєстрованих відповідно до закону;

5) наявності факту виконання умов правочину, з якими закон та/або договір (угода) пов'язує можливість проведення державної реєстрації виникнення, переходу, припинення прав на нерухоме майно або обтяження таких прав.

У разі подання документів, необхідних для проведення державної реєстрації речових прав, не в повному обсязі державний реєстратор приймає рішення про зупинення розгляду заяви, яке містить рекомендації щодо усунення обставин, що були підставою для його прийняття (пункт 16 Порядку № 868).

Під час проведення державної реєстрації речових прав заінтересованою особою є власник, інший правонабувач або сторона правочину, відповідно до якого виникли речові права (пункт 35 Порядку № 868).

Для проведення державної реєстрації речових прав необхідними документами є документи, що підтверджують виникнення, перехід або припинення таких прав на нерухоме майно, та інші документи, визначені цим Порядком (пункт 36 Порядку № 868).

Відповідно до пункту 49 Порядку № 868, у разі проведення державної реєстрації права власності з видачею свідоцтва на новозбудовані чи реконструйовані об'єкти нерухомого майна заінтересованою особою є замовник будівництва, крім випадків, передбачених цим Порядком.

Для проведення державної реєстрації права власності з видачею свідоцтва на реконструйований об'єкт нерухомого майна (в тому числі в результаті переведення об'єкта нерухомого майна з житлового у нежитловий або навпаки) заявник, крім документа, що підтверджує виникнення, перехід та припинення речових прав на нерухоме майно, подає:

документ, що підтверджує виникнення, перехід та припинення речових прав на земельну ділянку (крім випадків реконструкції об'єктів нерухомого майна без зміни зовнішніх геометричних розмірів їх фундаментів у плані);

документ, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об'єкта;

технічний паспорт на об'єкт нерухомого майна;

письмову згоду співвласників багатоквартирного будинку (в разі добудови аттикових і мансардних поверхів та приєднання місць загального користування);

документ, що підтверджує присвоєння об'єкту нерухомого майна адреси (в разі коли в результаті реконструкції об'єкта нерухомого майна змінилася його адреса).

У разі проведення державної реєстрації права власності з видачею свідоцтва на об'єкт нерухомого майна, який до проведення реконструкції перебував у спільній власності, заявник, крім документів, що зазначені в цьому пункті, подає письмову згоду всіх співвласників об'єкта нерухомого майна на проведення його реконструкції. Якщо у зв'язку з проведенням реконструкції об'єкта нерухомого майна змінився розмір часток у праві спільної власності, заявник, крім документів, що зазначені в цьому пункті, подає письмову заяву співвласників про розподіл часток у спільній власності на реконструйований об'єкт нерухомого майна.

Відповідно до пункту 50 Порядку № 868 у разі проведення державної реєстрації права власності з видачею свідоцтва на новозбудований або реконструйований об'єкт нерухомого майна, будівництво якого здійснювалося із залученням коштів фізичних та юридичних осіб, у результаті діяльності житлового, житлово-будівельного, дачного, гаражного чи іншого кооперативу заінтересованою особою є інвестор (особа, що придбала майнові права), член відповідного кооперативу.

Для проведення державної реєстрації прав з видачею свідоцтва на новозбудований або реконструйований об'єкт нерухомого майна, будівництво якого здійснювалося із залученням коштів фізичних та юридичних осіб, заявник подає:

документ, що підтверджує набуття у власність особою закріпленого за нею об'єкта будівництва, передбачений законодавством (інвестиційний договір, договір про пайову участь, договір купівлі-продажу майнових прав тощо).

У разі участі у фонді фінансування будівництва документом, що підтверджує набуття у власність закріпленого за особою об'єкта будівництва, є видана управителем такого фонду довідка про право довірителя на набуття у власність об'єкта інвестування.

У разі придбання безпроцентних (цільових) облігацій, за якими базовим товаром є одиниця нерухомості, документами, що підтверджують набуття у власність закріпленого за особою об'єкта будівництва, є договір купівлі-продажу облігацій та в разі наявності документ, згідно з яким відбулося закріплення відповідного об'єкта інвестування за власником облігацій (договір резервування, бронювання тощо).

У разі придбання майнових прав на об'єкт нерухомості документом, що підтверджує набуття у власність закріпленого за особою об'єкта будівництва, є договір купівлі-продажу майнових прав;

довідку (виписку) із переліку осіб, які брали участь в інвестуванні (фінансуванні) об'єкта будівництва та за якими здійснюється державна реєстрація прав, видану особою, що залучала кошти фізичних та юридичних осіб (замовником будівництва), про участь заінтересованої особи в інвестуванні (фінансуванні) об'єкта будівництва (у тому числі шляхом купівлі-продажу майнових прав);

технічний паспорт на об'єкт інвестування (квартира, житлове, нежитлове приміщення тощо);

завірені особою, що залучала кошти фізичних та юридичних осіб (замовником будівництва), копії (крім випадків подання оригіналів таких документів особою, що залучала кошти фізичних та юридичних осіб (замовником будівництва):

документа, що підтверджує виникнення, перехід та припинення речових прав на земельну ділянку (крім випадків реконструкції об'єктів нерухомого майна без зміни зовнішніх геометричних розмірів їх фундаментів у плані);

документа, що підтверджує виникнення, перехід та припинення права власності на об'єкт нерухомого майна до проведення його реконструкції (у разі проведення реконструкції об'єкта нерухомого майна);

документа, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об'єкта;

документа, що підтверджує присвоєння об'єкту нерухомого майна адреси (крім випадку, коли в результаті реконструкції об'єкта нерухомого майна його адреса не змінилася).

З аналізу наведених норм вбачається, що приймаючи рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, державний реєстратор зобов'язаний ретельно перевірити документи, які подаються для державної реєстрації прав та їх обтяжень, а також встановити факт відсутності підстав для відмови у такій реєстрації.

У редакції статті 24 Закону, що діяла на момент прийняття спірного рішення, у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо, зокрема, заявлене право, обтяження не підлягає державній реєстрації відповідно до цього Закону; подані документи не відповідають вимогам, встановленим цим Законом, або не дають змоги встановити відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують.

За наявності підстав для відмови в державній реєстрації державний реєстратор приймає рішення про відмову в державній реєстрації прав та їх обтяжень (частина 2 статті 24 Закону).

Судом з матеріалів справи встановлено, що спірне рішення було црийняте відповідачем на підставі заяви № 24781382 від 26.09.2015 про державну реєстрацію права приватної власності на нежитлове приміщення № 601 у будинку № 17/31-А по пров. Коломийському у Голосіївському районі м. Києва, поданої представником TOB «КУА-АПФ «ДС-ФІНАНС».

Згідно картки прийому відповідної заяви та даних реєстраційної справи по спірному приміщенню, до неї державному реєстратору подавалися наступні документи: довіреність; копія паспорту та ідентифікаційного номеру представника за довіреністю; технічний паспорт та його копія; декларація про готовність об'єкта; виписка з переліку інвесторів; лист до ДРСУ; договір № 1-22/12 від 10.09.2012; додаткова угода № 1 від 10.11.2014; довідка про виконання умов договору; акт від 12.11.2014, копії прошитих документів на 17 аркушах; копії прошитих документів на 31 аркушах.

В той же час, згідно з технічною документацією багатоквартирного житлового будинку за адресою: м. Київ, пров. Коломийський, 17/31-А, яка міститься у матеріалах справи, спірне нежитлове приміщення є частиною технічного приміщення підвалу секції 6 житлового будинку за вказаною адресою.

Крім того, як вже зазначалося раніше, у матеріалах технічної інвентаризації, проведеної у серпні 2011 року, на будинок №17/31-А по пров. Коломийському у місті Києві немає ніяких приміщень (житлових, нежитлових вбудованих чи вбудовано-прибудованих, прибудованих або допоміжних), позначених, зокрема, номером 601.

При цьому, з наявних у матеріалах справи доказів вбачається, що реконструкцію технічного приміщення підвалу з виділенням нежитлового приміщення № 601 проведено на початку 2015 року, декларацію про готовність об'єкта до експлуатації зареєстровано 26.02.2015.

Таким чином, до проведення зазначеної реконструкції, спірне приміщення значилося технічним приміщенням підвалу секції 6 багатоповерхового житлового будинку за адресою: м. Київ, пров. Коломийський, 17/31-А. Жодних правовстановлюючих документів на таке приміщення до його реконструкції TOB «КУА-АПФ «ДС-ФІНАНС» не надано.

Враховуючи наведене, суд зазначає наступне.

Особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку, регулює правові, організаційні та економічні відносини, пов'язані з реалізацією прав та виконанням обов'язків співвласників багатоквартирного будинку щодо його утримання та управління визначає Закон України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» (далі також - Закон № 417-VIII).

Зокрема, пунктами 1-3, 5, 6 статті 1 Закону № 417-VIII, закріплені терміни, що вживаються у зазначеному Законі, а саме:

багатоквартирний будинок - житловий будинок, в якому розташовано три чи більше квартири. У багатоквартирному будинку можуть також бути розташовані нежитлові приміщення, які є самостійними об'єктами нерухомого майна;

допоміжні приміщення багатоквартирного будинку - приміщення, призначені для забезпечення експлуатації будинку та побутового обслуговування його мешканців (колясочні, комори, сміттєкамери, горища, підвали, шахти і машинні відділення ліфтів, вентиляційні камери та інші підсобні і технічні приміщення);

нежитлове приміщення - ізольоване приміщення в багатоквартирному будинку, що не належить до житлового фонду і є самостійним об'єктом нерухомого майна;

співвласник багатоквартирного будинку (далі - співвласник) - власник квартири або нежитлового приміщення у багатоквартирному будинку;

спільне майно багатоквартирного будинку - приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташовані багатоквартирний будинок і належні до нього будівлі та споруди і його прибудинкова територія. V

Згідно правової позиції Конституційного Суду України, викладеної у рішенні від 02.03.2004 №4-рп/2004 (справа №1-2/2004) у справі за конституційним зверненням ОСОБА_3 та інших громадян про офіційне тлумачення положень пункту 2 статті 10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» та за конституційним поданням 60 народних депутатів України про офіційне тлумачення положень статей 1, 10 цього Закону (справа про права співвласників на допоміжні приміщення багатоквартирних будинків), де зазначено, що власники приватизованих квартир водночас є і співвласниками допоміжних приміщень багатоквартирного будинку (підвалів, горищ, сходів, колясочних тощо). Таке право у власників квартир виникає з моменту приватизації житла, а тому без їхньої згоди не можна здійснювати будь-які юридичні дії щодо допоміжних приміщень (продавати, здавати в оренду, передавати у користування, перебудовувати тощо).

Таким чином, виходячи зі змісту наведених норм, реконструйоване технічне приміщення підвалу з виділенням нежитлового приміщення № 601, право власності на яке зареєстровано відповідачем на підставі спірного рішення за третьою особою 1, є допоміжним приміщенням багатоквартирного будинку та, відповідно, спільним майном багатоквартирного будинку.

При цьому, відповідно до частини 2 статті 4 Закону № 417-УІП, власники квартир та нежитлових приміщень є співвласниками спільного майна багатоквартирного будинку (у тому числі, допоміжних приміщень). Підтвердження права власності на допоміжні приміщення не потребує здійснення додаткових дій з боку таких власників.

Відповідно до частини 2 статті 382 Цивільного кодексу України, усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав.

Згідно частини 1 та 2 статті 269 Цивільного кодексу України, співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом.

За результатом системного аналізу наведених вище норм та обставин справи, судом встановлено, що усупереч вимог Закону та Порядку № 868, відповідачем 1 прийняте спірне рішення за відсутності письмової згоди співвласників багатоквартирного будинку та документа, що підтверджує речове право на об'єкт нерухомого майна до проведення такої реконструкції, чим порушені права позивача як співвласника відповідного допоміжного приміщення.

Відповідно до частини 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Перевіривши спірне рішення на відповідність наведеним у частині 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України ознакам, з урахування усіх встановлених у справі обставин, суд дійшов висновку про те, що у державного реєстратора були відсутні правові підстави для прийняття спірного рішення, отже воно підлягає скасуванню.

За таких обставин, Окружний адміністративний суд міста Києва за правилами, встановленими статтею 86 Кодексу адміністративного судочинства України, перевіривши наявні у справі докази, вважає заявлені позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до частини 1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого вирішує справи відповідно до Конституції України та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші нормативно- правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частиною 1 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до частини 2 статті 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

У свою чергу, відповідачем не доведено правомірності прийнятого ним спірного рішення з урахуванням вимог, встановлених частиною 2 статті 19 Конституції України та частиною 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України.

Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, проаналізувавши матеріали справи та надані докази стосовно заявлених позовних вимог, суд дійшов до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог.

Відповідно до частини 1 статті 267 КАС України, суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, має право зобов'язати суб'єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Керуючись статтями 9, 71, 94, 158-163, 267 КАС України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити повністю.

2. Визнати протиправним та скасувати рішення Державного реєстратора Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у м. Києві Бродюк Ірини Юріївни про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) індексний номер: 24874124 від 29.09.2015, яким за TOB «КУА-АПФ «ДС-ФІНАНС», , зареєстровано право приватної власності на нежитлове приміщення № 601, загальною площею 9,2 кв.м., яке розташоване за адресою: м. Київ, провулок Коломийський, будинок 17/31-А.

3. Зобов'язати Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у м. Києві подати Окружному адміністративному суду м. Києва звіт про виконання судового рішення у місячний строк з моменту набрання рішенням законної сили.

Постанова набирає законної сили відповідно до статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя В.І. Келеберда