Справа № 520/16647/16-а
Суддя: Димерлій О.О.
Дата ухвалення: 2017-03-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

16 березня 2017 р.м.ОдесаСправа № 520/16647/16-а

Категорія: 6.2.1 Головуючий в 1 інстанції: Куриленко О.М.

Одеський апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

доповідача, судді: Димерлія О.О.

суддів: Єщенка О.В., Вербицької Н.В.

за участю секретаря : Богданової С.Д.

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги ОСОБА_2, ОСОБА_3 та Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку "Успенська, 17" на ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 13 січня 2017 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3 до Одеської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача - Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку "Успенська, 17" про визнання незаконним та скасування рішення, -

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2016 року ОСОБА_2, ОСОБА_3 звернулись до суду з вказаним адміністративним позовом, в якому просили визнати протиправним та скасувати рішення Одеської міської ради від 07.12.2016 року № 1538-VІІ.

Одночасно позивачі подали заяву, в якій просили вжити заходи забезпечення позову шляхом:

- зупинення дії рішення Одеської міської ради № 1538-VІІ від 07.12.2016 року «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, площею 0,2310 га за адресою: АДРЕСА_1 та надання її в оренду об'єднанню співвласників багатоквартирного будинку «Успенська 17» до набрання рішення по справі законної сили;

- заборони Одеській міській раді вчиняти дії щодо укладання договору оренди земельної ділянки, площею 0,2310 га, за адресою: АДРЕСА_1 з об'єднанням співвласників багатоквартирного будинку «Успенська 17»;

- заборони будь-яким реєстраційним службам чи державним реєстраторам, особам які мають доступ до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно приймати рішення стосовно реєстрації права користування земельною ділянкою, площею 0,2310 га за адресою: АДРЕСА_1 на підставі договору оренди земельної ділянки, укладеного між Одеською міською радою та об'єднанням співвласників багатоквартирного будинку «Успенська 17».

За результатами розгляду зазначеної заяви Київським районним судом м. Одеси 28.12.2016 року прийнято ухвалу про вжиття заходів забезпечення позову.

30.12.2017 року від ОСББ "Успенська, 17" надійшла заява про повернення позовної заяви та скасування заходів забезпечення позову.

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 13 січня 2017 року заяву ОСББ "Успенська, 17" задоволено в частині скасування заходів забезпечення позову.

Приймаючи означене рішення суд першої інстанції виходив з того, що оскаржене рішення Одеської міської ради не є актом індивідуальної дії, у зв'язку з чим справа повинна розглядатись за місцем знаходження відповідача Одеської міської ради, а саме у Приморському районному суді м. Одеси.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, ОСОБА_2, ОСОБА_3 подали апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просять скасувати ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 13 січня 2017 року.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, позивачі зазначають про помилковість висновку суду першої інстанції про необхідність направлення справи для розгляду у Приморський районний суд м. Одеси, а також помилкове посилання суду на відсутність підстав для забезпечення позову.

Суд першої інстанції в оскарженій ухвалі дійшов висновку про те, що рішення Одеської міської ради №1538-VІІ " Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, площею 0,2310 га за адресою: м. Одеси, вул. Успенська, 17 та надання її в оренду об'єднанню співвласників багатоквартирного будинку «Успенська 17» не акт індивідуальної дії, у зв'язку з чим справа не підсудна Київському районному суду м. Одеси та передав справу на розгляд Приморського районного суду м. Одеси.

Однак апеляційний суд не погоджується з такими висновками з огляду на наступне.

За змістом статті 25 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», сільські, селищні, міські ради правомочні розглядати і вирішувати питання, віднесені Конституцією України, цим та іншими законами до їх відання. Цим же законом визначено виключну компетенцію сільських, селищних, міських рад.

Так, Одеська міська рада прийняла рішення №1538-УІІ від 07.12.2016р. «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, площею 0,2310 га за адресою: АДРЕСА_1 та надання її в оренду об'єднанню співвласників багатоквартирного будинку «УСПЕНСЬКА 17».

Вказане рішення має чітко визначеного адресата, вказує на виникнення контрактних відносин та виражає конкретну волю органа місцевого самоврядування.

Так, позивачі по даній справі зареєстровані та проживають у Київському районі м. Одеси. Даний факт не спростовується судом першої інстанції.

За загальним правилом визначення територіальної підсудності розгляду адміністративних справ адміністративні справи вирішуються адміністративним судом за місцезнаходженням відповідача, крім випадків, передбачених цим Кодексом (частина перша статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України).

Відповідно до частини другої статті 19 цього ж Кодексу адміністративні справи з приводу оскарження актів індивідуальної дії, а також дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень, які стосуються інтересів конкретної особи, вирішуються адміністративними судами за місцем проживання (перебування, знаходження) позивача.

З огляду на наведене апеляційний суд погоджується із твердженнями, викладеними в апеляційній скарзі про те, що рішення Одеської міської ради №1538-VІІ " Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, площею 0,2310 га за адресою: м. Одеси, вул. Успенська, 17 та надання її в оренду об'єднанню співвласників багатоквартирного будинку «Успенська 17» є правовим актом індивідуальної дії, оскільки є рішенням, яке стосується конкретної ситуації та є актом одноразового застосування норм права . А тому зазначена справа має бути розглянута загальним судом, як адміністративним судом, за місцем проживання позивача.

Стосовно висновку суду першої інстанції про необхідність скасування заходів забезпечення позову апеляційний суд вважає необхідним зазначити наступне.

Досліджуючи матеріали справи суд встановив, що підставою для прийняття ухвали від 13 січня 2017 року про забезпечення адміністративного позову ОСОБА_4, ОСОБА_3 став висновок суду першої інстанції про існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам та інтересам позивача, які є власниками нежилого приміщення першого поверху №501, розташованого по вул. Успенська, 17 і оскаржене рішення може порушувати їх права як власників вказаного нежилого приміщення.

Заходи забезпечення позову скасовуються судом, який їх застосував, якщо відпали підстави, з якими закон пов'язує можливість застосування таких заходів.

Апеляційний суд звертає увагу, що постановляючи ухвалу від 13 січня 2017 року про скасування заходів забезпечення позову, встановлених ухвалою від 28.12.2016 року, суд першої інстанції виходив з того, що заходи забезпечення були вжиті передчасно без ретельного з'ясування обставин справи.

Відповідно до приписів ст. 117 КАС України, суд за клопотанням позивача або з власної ініціативи може постановити ухвалу про вжиття заходів забезпечення адміністративного позову, якщо існує очевидна небезпека заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі, або захист цих прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат, а також якщо очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень.

Забезпечення позову - це вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача проти несумлінних дій відповідача, що гарантує реальне виконання позитивно прийнятого рішення.

Підставами забезпечення позову є:

- очевидна небезпека заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі. Очевидність небезпеки полягає в тому, що з високим ступенем вірогідності можуть настати такі дії або події, які безумовно призведуть до порушення правам та інтересам позивача;

- неможливість захисту прав, свобод та інтересів без вжиття таких заходів, якщо для відновлення прав необхідно буде докласти значних зусиль та витрат.

- очевидність ознак протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень. Рішення, дії чи бездіяльність мають очевидні ознаки протиправності, якщо вони істотно суперечать чинному законодавству.

Відповідно до ч. 3 ст. 117 КАС України, суд у порядку забезпечення адміністративного позову може відповідною ухвалою зупинити дію рішення суб'єкта владних повноважень чи його окремих положень, що оскаржуються.

Згідно з ч. 2 ст. 123 Земельного кодексу України, особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності за проектом землеустрою щодо її відведення, звертається з клопотанням про надання дозволу на його розробку до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, які відповідно до повноважень, визначених ст. 122 цього Кодексу, передають у власність або користування такі земельні ділянки.

Частиною 3 ст. 123 Земельного кодексу України передбачено, що відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування в межах їх повноважень у місячний строк розглядає клопотання і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування земельної ділянки вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, а також генеральних планів населених пунктів, іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування території населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Аналізуючи положення Земельного кодексу України, суд дійшов висновку, що затвердження проекту землеустрою про відведення земельної ділянки не є переданням земельної ділянки у власність чи користування, а є лише одним з етапів відведення земельної ділянки.

Прийняття органом місцевого самоврядування рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не створює негативних наслідків в розумінні ст. 117 КАС України, які були б підставою для вжиття заходів забезпечення адміністративного позову.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд приймає до уваги інтереси позивача, відповідача, характер спірних правовідносин та можливі наслідки невжиття заходів забезпечення позову.

Аналіз наведеного дає підстави стверджувати що однією з необхідних умов застосування заходів забезпечення позову є наявність очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі.

Позивачі у апеляційній скарзі вказують на те, що у них наявні підстави вважати, що за час розгляду справі у суді відповідачем можуть бути прийняті рішення про надання дозволів на розробку проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок, про затвердження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок та надання їх у власність або прийняті рішення про надання у користування земельних ділянок іншим особам, що в свою чергу утруднить чи зробить неможливим виконання суду у разі задоволення позову.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що з наявних в справі відокремлених матеріалів не вбачається достатніх даних, які б вказували на необхідність забезпечення позову саме у такий спосіб та даних, які б свідчили про очевидну небезпеку заподіяння шкоди правам та інтересам позивачів або захист цих прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, або ж для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат.

З урахуванням викладеного, після детального з'ясування обставин справи та аналізу законодавчих норм, суд апеляційної інстанції вважає, що за умов відсутності у спірних правовідносинах існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивачів до ухвалення рішення в адміністративній справі, а також, неможливості без вжиття таких заходів захисту прав позивачів, які останні вважають порушеними, дана заява позивачів є безпідставною та такою, що не підлягає задоволенню.

Крім того, слід зазначити, що вжиття заходів забезпечення позову у запропонований позивачами спосіб у вигляді зупинення дії оскарженого рішення є неможливим, оскільки у цьому випадку фактично ухвалюється рішення без розгляду справи по суті, що суперечить меті застосування правового інституту забезпечення позову.

Так, всупереч вимогам ст. ст. 117, 165 КАС України, суд першої інстанції не навів обґрунтованих мотивів, з яких дійшов висновків щодо наявності підстав для скасування заходів забезпечення позову.

Враховуючи вищевикладене, суд першої інстанції під час прийняття оскаржуваної ухвали допустив неправильне застосування 2, 6, 19 КАС України, внаслідок чого дійшов необґрунтованого висновку, що справа не підсудна Київському районному суду м. Одеси та як наслідок прийняв ухвалу, яка за своїм змістом не відповідає приписам ст. 159 КАС України.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.199 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати ухвалу, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду.

Згідно п.4 ч.1 ст.204 КАС України підставою для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для подальшого розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 195, 197, 199, 204, 254 КАС України, -

УХВАЛИВ:

Апеляційні скарги ОСОБА_2, ОСОБА_3 та Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку "Успенська, 17" - задовольнити частково.

Ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 13 січня 2017 року - скасувати, в частині передачі справи для розгляду до Приморського районного суду м. Одеси. В іншій частині ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 13 січня 2017 року залишити без змін.

Справу направити до Київського районного суду м. Одеси для продовження розгляду.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили негайно після її проголошення та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач: О.О.Димерлій

Суддя: О.В. Єщенко

Суддя: Н.В. Вербицька