Справа № 314/148/17(2-а/314/28/2017)
Суддя: Богданенко І.Ю.
Дата ухвалення: 2017-03-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

07 березня 2017 рокусправа № 314/148/17

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Богданенка І.Ю.,

суддів: Уханенка С.А. Дадим Ю.М. ,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Дніпро апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України в Вільнянському районі Запорізької області

на постанову Вільнянського районного суду Запорізької області від 24 січня 2017 року

у справі №314/148/17

за позовом ОСОБА_1

до управління Пенсійного фонду України в Вільнянському районі Запорізької області

про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

У січні 2017 року представник ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 звернулася у Вільнянський районний суд Запорізької області з позовом до управління Пенсійного фонду України в Вільнянському районі Запорізької області про визнання протиправними дій по припиненню виплати пенсії, зобов'язання поновити раніше призначену пенсію з 01 березня 2016 року.

Постановою Вільнянського районного суду Запорізької області від 24 січня 2017 року, прийнятою в порядку скороченого провадження, адміністративний позов задоволено.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, управління Пенсійного фонду України в Вільнянському районі Запорізької області подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неповноту встановлення обставини, що мають значення для справи, порушення норм матеріального права, просить скасувати оскаржувану постанову та прийняти нову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог.

Відповідно до обставин справи, ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, взята на облік, як особа, переміщена з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, за новим місцем проживання: АДРЕСА_1, що підтверджується копією довідки структурного підрозділу з питань соціального захисту населення від 22 грудня 2014 року № (а.с. 8).

На час виникнення спірних відносин, ОСОБА_1 перебуває на обліку в управлінні Пенсійного фонду України в Вільнянському районі Запорізької області та по лютий 2016 року включно отримувала пенсію.

За результатами обміну інформації з Єдиною інформаційною базою даних про внутрішньо переміщених осіб з березня 2016 року відповідачем припинено ОСОБА_1 виплату пенсії з причин не підтвердження місця проживання.

У відповідь на письмове звернення, листом від 23 грудня 2016 року, управління Пенсійного фонду України в Вільнянському районі Запорізької області повідомило позивача про причини припинення виплати пенсії та для відновлення якої, рекомендувало проінформувати управління праці та соціального захист населення про фактичне місце проживання, отримати нову довідку внутрішньо переміщеної особи, звернутися до відповідача із заявою про поновлення виплати пенсії.

Вважаючи дії відповідача щодо припинення виплати пенсії неправомірними, представник позивача звернулася до суду.

За доводами позивача, діями відповідача звужені її права на отримання пенсії за ознакою місця проживання.

Управління Пенсійного фонду України в Вільнянському районі Запорізької області зазначає, що на виконання постанови Кабінету Міністрів України «Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам» №637 від 05 листопада 2014 року, постанови Кабінету Міністрів України «Про облік внутрішньо переміщених осіб» №509 від 01 жовтня 2014 року, призначення та поновлення виплати пенсій внутрішньо переміщеним особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України або району проведення антитерористичної операції, здійснюється після обміну інформацією з Єдиної інформаційної бази даних про взяття на облік осіб між органами соціального захисту населення та управлінням. Законом України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» передбачені не лише права, а й певні обов'язки внутрішньо переміщених осіб, зокрема, повідомляти про зміну місця проживання структурний підрозділ з питань соціального захисту населення районних, районних у місті Києві державних адміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (у разі утворення) рад за новим місцем проживання протягом 10 днів з дня прибуття до нового місця проживання. В результаті обміну інформацією з Єдиною інформаційною базою даних про внутрішньо переміщених осіб виплату пенсії позивачу з березня поточного року припинено з причин «переселенець не зареєстрований».

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, відповідач безпідставно припинив виплату пенсії відповідача.

Суд апеляційної інстанції погоджується з позицією суду першої інстанції з огляду на наступне.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до частини 1 статті1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб», внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.

Згідно зі статтею 4 статті 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб», факт внутрішнього переміщення підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, що діє безстроково, крім випадків, передбачених статтею 12 цього Закону.

Приписами частини 1 статті 49 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється: 1) якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості; 2) на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України (положення пункту 2 частини 1 статті 49 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), згідно з Рішенням Конституційного Суду України від 07 жовтня 2009 року №25-рп/2009); 3) у разі смерті пенсіонера; 4) у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд; 5) в інших випадках, передбачених законом.

Отже, перелік підстав припинення виплати пенсії, визначений частиною 1 статті 49 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» є вичерпним та передбачає можливість припинення виплати пенсії з інших підстав - лише у випадках передбачених законом.

Постановою Кабінету Міністрів України «Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам» №637 від 05 листопада 2014 року, встановлено, що продовження виплати пенсій (щомісячного довічного грошового утримання), довічних державних стипендій, усіх видів соціальної допомоги та компенсацій, матеріального забезпечення, надання соціальних послуг за рахунок коштів державного бюджету та фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування внутрішньо переміщеним особам здійснюються за місцем перебування таких осіб на обліку, що підтверджується довідкою, виданою згідно з Порядком оформлення і видачі довідки про взяття на облік особи, яка переміщується з тимчасово окупованої території України або району проведення антитерористичної операції, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 01 жовтня 2014 року №509.

Суд апеляційної інстанції зауважує, що зазначеними постановами Кабінету Міністрів України підстави для припинення виплати пенсій не встановлюються.

Також, вказані постанови не містять положень, які встановлюють повноваження органів Пенсійного фонду припиняти виплату пенсій у зв'язку із отриманням інформації про не підтвердження факту реєстрації особи.

Між тим, відповідач не вказав, яка з обставин, визначених частиною 1 статті 49 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» стала підставою для припинення позивачу виплати пенсії. Крім того, відповідачем не вказано й будь-якої іншої норми закону, яка б визначала таку підставу припинення виплати пенсії, як не підтвердженням фактичного місця проживання.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що припинення виплати позивачу пенсії у зв'язку з не підтвердженням фактичного місця проживання суперечить принципам, які закріплені в Конституції України та підставам, наведеним в Законі України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

За висновками, наведеними в рішенні Конституційного Суду України від 07 жовтня 2009 року №25-рп/2009 у справі за конституційним поданням Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень пункту 2 частини 1 статті 49, другого речення статті 51 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" в Україні як соціальній, правовій державі людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави (статті 1, 3 Конституції України).

Конституційне право на соціальний захист включає і право громадян на забезпечення їх у старості. Пенсія за віком, за вислугу років та інші її види, що призначаються у зв'язку з трудовою діяльністю, заслужені попередньою працею і є однією з форм соціального захисту. Цим визначається зміст і характер обов'язку держави стосовно тих громадян, які набули право на одержання пенсії.

Закріплюючи на конституційному рівні право на соціальний захист кожного громадянина, без будь-яких винятків, держава реалізує положення статті 24 Конституції України, відповідно до яких громадяни мають рівні конституційні права і не може бути обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Держава відповідно до конституційних принципів зобов'язана гарантувати право громадянина на одержання призначеної йому пенсії незалежно від того, де проживає особа, якій призначена пенсія.

Таким чином, зміна пенсіонером місця проживання не може бути підставою для позбавлення його конституційного права на отримання соціального захисту, а саме, отримання пенсії.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що відповідач, припиняючи з 01 березня 2016 року виплату пенсії позивачу діяв не на підставі та не у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, оскільки припинення виплати пенсії особі у зв'язку з непідтвердженням фактичного місця проживання не відноситься до законодавчо визначених підстав припинення виплати пенсії та суперечить приписам Конституції України.

Враховуючи, що виплату пенсії позивачу припинено неправомірно, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції щодо наявності підстав для покладення на відповідача обов'язку поновити виплату пенсії.

Суд апеляційної інстанції вважає, що доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що судом першої інстанції повно встановлені обставини справи та надана правильна юридична оцінка, у зв'язку з чим підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування постанови суду відсутні.

Відповідно до частини 1 статті 200 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 183-2, 197, 198, 200, 205, 206, 212 Кодексу адміністративного судочинства України,-

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України в Вільнянському районі Запорізької області - залишити без задоволення.

Постанову Вільнянського районного суду Запорізької області від 24 січня 2017 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту постановлення та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя І.Ю. Богданенко

суддя С.А. Уханенко

суддя Ю.М. Дадим