Справа № 826/16317/16
Суддя: Саприкіна І.В.
Дата ухвалення: 2017-03-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

Іменем України

22 березня 2017 року м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді: Саприкіної І.В.,

суддів: Карпушової О.В., Кучми А.Ю,

при секретарі: Кривді В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Фідобанк" на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 20.01.2017 року по справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Юридичне бюро "Алєксєєв, Боярчуков та партнери" до уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства "Фідобанк" Коваленка Олександра Володимировича, третя особа: Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, про визнання протиправними дій, -

В С Т А Н О В И Л А :

ТОВ "Юридичне бюро "Алєксєєв, Боярчуков та партнери" звернулися до Окружного адміністративного суду м. Києва з адміністративним позовом до уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства "Фідобанк" Коваленка О.В. про визнання протиправним та скасування рішення щодо віднесення до категорії нікчемних угод договору купівлі-продажу нежилого приміщення від 18 травня 2016 року, укладеного між ПУАТ "Фідобанк" та ТОВ "Юридичне бюро "Алєксєєв, Боярчуков та партнери", посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шевченко І.Л. за реєстровим № 459.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 20 січня 2017 року позов задоволено.

Не погоджуючись з таким судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу про скасування незаконної, на його думку, постанови суду першої інстанції та просить постановити нову про відмову у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. При цьому посилається на незаконність, необґрунтованість та необ'єктивність оскаржуваного рішення, неповне з'ясування всіх обставин, що мають значення для вирішення справи, а також порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що є підставою для скасування оскаржуваної постанови.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши доводи апеляційної скарги та перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Перш за все, колегія суддів вважає за необхідне відзначити про правоімрінсть висновку суду про відступлення від правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постановах від 16 лютого 2016 року у справі №21-4846а15 та від 15 червня 2016 року у справі №826/20410/14, щодо того, що на спори, які виникають на стадії ліквідації (банкрутства) банку, не поширюється юрисдикція адміністративних судів, з огляду на наступне.

Висновок Верховного Суду України у вище вказаних постановах полягає у тому, що юрисдикція адміністративних судів не поширюється на вище зазначені спірні правовідносини, які регулюються нормами Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» від 14 травня 1992 року №2343-XII (далі - Закон №2343-XII), а тому спори, які виникають на стадії ліквідації (банкрутства) банку, належить вирішувати у порядку, визначеному нормами Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України).

У даній справі спірні правовідносини вирішуються виключно у рамках норм Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» від 23 лютого 2012 року №4452-VI, які є спеціальним та регулюють правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду, порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами, а також відносини між Фондом, банками, Національним банком України.

Системний аналіз вище викладених норм Закону №4452-VI дає підстави дійти до висновку, що, у даному випадку, ліквідаційна процедура, яка застосовується при ліквідації банку у силу відмінного правового регулювання, відрізняється від процедури, передбаченої нормами Закону №2343-XII. Зокрема, згідно зі ст. 7 Закону №2343-XII, порядок ліквідації банкрута здійснюється шляхом застосування судових процедур банкрутства.

Тобто, необхідною умовою для застосування до спірних правовідносин у частині задоволення кредиторських вимог у рамках норм Закону №2343-XII є безпосередня наявність порушення справи про банкрутство у господарському суді.

У даному випадку, ліквідація банку здійснюється на підставі постанови Правління Національного банку України у рамках норм Закону №4452-VI, якими не передбачено порушення справи про банкрутство у господарському суді, а тому, у даному випадку, норми Закону №2343-XII до спірних правовідносин не застосовуються.

Крім того, відповідно до п. 17 ч. 1 ст. 2, ч.ч. 1, 2 ст. 3, ч. 1 ст. 34, ч. 8 ст. 36, ч. 1 ст. 54 Закону №4452-VI, уповноважена особа Фонду - працівник Фонду, який від імені Фонду та в межах повноважень, передбачених цим Законом та/або делегованих Фондом, виконує дії із забезпечення виведення банку з ринку під час здійснення тимчасової адміністрації неплатоспроможного банку та/або ліквідації банку.

Дія Закону №2343-XII на банки не поширюється.

Рішення, що приймаються відповідно до цього Закону Національним банком України, Фондом, працівниками Фонду, що виконують функції, передбачені цим Законом, у тому числі у процесі здійснення тимчасової адміністрації, ліквідації банку, виконання плану врегулювання, можуть бути оскаржені до суду.

Отже, оскільки Фонд є державною спеціалізованою установою, яка виконує функції державного управління у сфері гарантування вкладів фізичних осіб, а уповноважена особа Фонду виконує від імені Фонду делеговані останнім повноваження щодо ліквідації банку та гарантування вкладів фізичних осіб, тому спори, які виникають у цих правовідносинах, є публічно-правовими та підлягають вирішенню за правилами КАС України.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Пленуму Вищого адміністративного суду України «Про окремі питання юрисдикції адміністративних судів» від 20 травня 2013 року № 8. Також вказані висновки кореспондуються із позицією Вищого адміністративного суду України, що викладена в інформаційному листі №992/11/14-14 від 25 липня 2014 року.

Більше того, у справі з аналогічним нашому предметом спору Верховний Суд України у своїй постанові від 20.09.2016 року (№ 826/12348/15) зазначив, що аналіз постанови Верховного Суду України від 16 лютого 2016 року (справа № 21-4846а15) не дає підстав для висновку про невідповідність оскаржуваного судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у цій постанові висновку Верховного Суду України щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права, оскільки вона постановлена за інших фактичних обставин, ніж у справі, що розглядається.

Щодо суті спору, апеляційна інстанція зазначає слідуюче.

Судом встановлено, що 18 травня 2016 року між ПУАТ "Фідобанк", як продавцем, та ТОВ "Юридичне бюро "Алєксєєв, Боярчуков та партнери", як покупцем, укладено договір №459, за умовами якого продавець передає у власність покупця, а покупець приймає у власність нежиле приміщення №67, №53 (літ. "А") у будинку №11/61 по вулиці Льва Толстого у місті Києві, загальною площею 159,5 кв.м..

Згідно з п. 10 договору № 459, за домовленістю сторін договору продаж нежилого приміщення здійснено за 4968500,00 грн. без ПДВ.

На виконання умов договору ТОВ "Юридичне бюро "Алєксєєв, Боярчуков та партнери" 18 травня 2016 року перерахували на рахунок ПУАТ "Фідобанк" 4968500,00 грн., що підтверджується наявними в матеріалах справи копіями платіжного доручення №143 від 18 травня 2016 року та відповідної банківської виписки.

Постановою Правління Національного банку України від 20 травня 2016 року № 8 ПУАТ "Фідобанк" віднесено до категорії неплатоспроможних, у зв'язку з чим того ж 20 травня 2016 року Фондом видано наказ №184 "Про запровадження тимчасової адміністрації у ПУАТ "Фідобанк" та делегування повноважень тимчасового адміністратора банку", відповідно до якого, розпочато процедуру виведення ПУАТ "Фідобанк" із ринку шляхом запровадження у ньому тимчасової адміністрації строком на один місяць із 20 травня по 19 червня 2016 року (включно) та призначено уповноважену особу Фонду - провідного професіонала з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків Коваленка О.В., якому делеговано усі повноваження тимчасового адміністратора ПУАТ "Фідобанк", визначені ст.ст. 37-39 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

09 червня 2016 року виконавчою дирекцією Фонду прийнято рішення № 959 "Щодо продовження строку тимчасової адміністрації у ПУАТ "Фідобанк", яким продовжено строк тимчасової адміністрації у ПУАТ "Фідобанк" та повноваження уповноваженої особи Фонду на здійснення тимчасової адміністрації у ПУАТ "Фідобанк", з 20 червня по 19 липня 2016 року.

На підставі рішення Правління Національного банку України від 18 липня 2016 року №142-рш "Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію публічного акціонерного товариства "Фідобанк" виконавчою дирекцією Фонду 19 липня 2016 року прийнято рішення №1265 "Про початок процедури ліквідації ПУАТ "Фідобанк" та делегування повноважень ліквідатора банку", згідно з яким, розпочато процедуру ліквідації ПУАТ "Фідобанк" із 20 липня 2016 року по 19 липня 2018 року та призначено уповноважену особу Фонду - провідного професіонала з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків Коваленка Олександра Володимировича, якому делеговано усі повноваження ліквідатора ПУАТ "Фідобанк", визначені ст.ст. 37, 38, 47-52, 52-1, 53 Закону №4452-VI, строком на 2 роки, із 20 липня 2016 року по 19 липня 2018 року включно.

При цьому, 25 липня 2016 року проведено засідання комісії з перевірки правочинів, договорів за господарською діяльністю, призначеної наказом уповноваженої особи Фонду на здійснення тимчасової адміністрації у ПУАТ "Фідобанк" від 25 травня 2016 року №32, результати якого оформлено протоколом від 25 липня 2016 року.

Зі змісту вказаного протоколу вбачається, що комісія погодилася із висновками ПАТ "Аудиторська фірма "Де Візу" щодо виявлених ознак нікчемності договору №459 відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 38 Закону №4452-VI та ст. 228 Цивільного кодексу України, у зв'язку з чим ТОВ "Юридичне бюро "Алєксєєв, Боярчуков та партнери" було направлено повідомлення від 26 липня 2016 року №2-1-0-3-1/107-ЛК про нікчемність договору №459.

Вирішуючи питання щодо правоімрності дій відповідача, колегія суддів виходить з наступного

Перш за все, колегія суддів вважає за необхідне відзначити правомірність висновку суду першої інстанції щодо відступлення від позиції Верховного Суду України, викладеної у постановах від 16 лютого 2016 року у справі №21-4846а15 та від 15 червня 2016 року у справі №826/20410/14 (що на спори, які виникають на стадії ліквідації (банкрутства) банку, не поширюється юрисдикція адміністративних судів). Більше того, жодних заперечень з приводу цього апелянтом зазначено не було, що свідчить про згоду саме з правовою позицією Окружного адміністративного суду м. Києва з приводу даного питання.

Щодо суті спору:

З копії протоколу від 25 липня 2016 року засідання комісії з перевірки правочинів, договорів за господарською діяльністю, призначеної наказом уповноваженої особи Фонду на здійснення тимчасової адміністрації у ПУАТ "Фідобанк" від 25 травня 2016 року № 32, висновок комісії щодо виявлених ознак нікчемності договору № 459 ґрунтується на наступному.

Кошти, які сплачено ТОВ "Юридичне бюро "Алєксєєв, Боярчуков та партнери" за договором №459, акумульовано ним на відкритому у ПУАТ "Фідобанк" п/р №3684 за рахунок таких перерахувань:

1) 22 квітня 2016 року із п/р №8210 ТОВ "Юридичне бюро "Алєксєєв, Боярчуков та партнери", який відкрито в UniCredit Bank, перераховано 3000000,00 грн. із призначенням платежу - перерахування коштів із поточного рахунку на поточний рахунок у ПУАТ "Фідобанк" без ПДВ. Станом на 9:00 18 травня 2016 року залишок коштів по рахунку ТОВ "Юридичне бюро "Алєксєєв, Боярчуков та партнери", який відкрито у ПУАТ "Фідобанк", становив 3015142,60 грн.

2) ТОВ "Правове бюро "Алєксєєв, Боярчуков та партнери" із п/р №8442 у банку 18 травня 2016 року (о 13:16) перераховано ТОВ "Юридичне бюро "Алєксєєв, Боярчуков та партнери" 416626,00 грн.;

3) ТОВ "Правничий офіс "Алєксєєв, Боярчуков та партнери" із п/р №1519 у банку 18 травня 2016 року (о 13:16) перераховано ТОВ "Юридичне бюро "Алєксєєв, Боярчуков та партнери" 299283,00 грн.;

4) ТОВ "Правничий альянс "Алєксєєв, Боярчуков" із п/р №1414 у банку 18 травня 2016 року (о 13:16) перераховано ТОВ "Юридичне бюро "Алєксєєв, Боярчуков та партнери" 1237500,00 грн.

У висновку відповідача також зазначено, що враховуючи надходження коштів від ТОВ "Правове бюро "Алєксєєв, Боярчуков та партнери", ТОВ "Правничий офіс "Алєксєєв, Боярчуков та партнери" та ТОВ "Правничий альянс "Алєксєєв, Боярчуков" упродовж 18 травня 2016 року, стало можливим придбання ТОВ "Юридичне бюро "Алєксєєв, Боярчуков та партнери" майна ПУАТ "Фідобанк" за ціною 4968500,00 грн., тоді як відчуження майна ПУАТ "Фідобанк" відбулося за 2 дні до введення тимчасової адміністрації за ціною, яка, за попереднім аналізом, відрізняється на понад 20% від звичайних цін на подібне нерухоме майно.

З огляду на наведені обставини відповідачем було зроблено висновок, що сторони насправді мали на меті не здійснення купівлі-продажу нерухомого майна, а всупереч процедурі, визначеній нормами Закону, задовольнити грошові вимоги кредиторів ПУАТ "Фідобанк" - ТОВ "Юридичне бюро "Алєксєєв, Боярчуков та партнери" та пов'язаних із ними осіб за рахунок активів вказаного банку. Внаслідок укладення договору позивач фактично отримав нежиле приміщення у залік задоволення його кредиторських вимог щодо повернення коштів, які перебували на рахунках вище вказаних суб'єктів господарювання у ПУАТ "Фідобанк", поза процедурою, передбаченою нормами Закону №4452-VI.

Зазначені вище обставини покладені в основу обґрунтування апеляційної скарги.

Однак, колегія суддів не може пристати на таку позицію апелянта, оскільки як і суд першої інстанції, не знаходить належних та достатніх доказів на підтвердження зазначеного.

Більше того, кошти у розмірі 3000000,00 грн. (що складає більше 50% суми договору №459) перераховано ТОВ "Юридичне бюро "Алєксєєв, Боярчуков та партнери" із рахунку в UniCredit Bank на рахунок у ПУАТ "Фідобанк", а доводи апелянта щодо мети задоволення кредиторських вимог ТОВ "Юридичне бюро "Алєксєєв, Боярчуков та партнери" шляхом повернення коштів, які перебували на рахунках у ПУАТ "Фідобанк", поза процедурою, передбаченою нормами Закону, є такими, що не ґрунтуються на достатніх та належних доказах та є припущеннями самого відповідача.

Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, визначені у ст. 203 ЦК України, серед яких зокрема: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 228 ЦК України, правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним.

Правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним.

Однак, матеріали справи не місять доказів, що договір № 459 порушує публічний порядок, а саме направлений на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, АРК, територіальної громади, незаконне заволодіння ним.

Згідно з ч. 1 ст. 509, ч. 1 ст. 626, ч. 1 ст. 627, ч. 1 ст. 632, ст. 655, ч. 1 ст. 691 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін.

За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Покупець зобов'язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, або, якщо вона не встановлена у договорі і не може бути визначена виходячи з його умов, - за ціною, що визначається відповідно до ст. 632 цього Кодексу, а також вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу.

Згідно з ч. 1 ст. 12 Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні", звіт про оцінку майна є документом, що містить висновки про вартість майна та підтверджує виконані процедури з оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності - суб'єктом господарювання відповідно до договору. Звіт підписується оцінювачами, які безпосередньо проводили оцінку майна, і скріплюється підписом керівника суб'єкта оціночної діяльності.

Ціна договору купівлі-продажу № 459 становить 4968500,00 грн.

Зазначену ціну, за якою здійснено продаж нежилого приміщення, погоджено сторонами з урахуванням звіту про оцінку майна №103/16, складеного 12 травня 2016 року ТОВ "Центр оцінки власності "Парето", відповідно до якого, ринкову вартість нежилого приміщення визначено у розмірі 2275083,33 грн. без ПДВ.

Статтею 215 ЦК України проводиться розмежування видів недійсності правочинів на нікчемні правочини - якщо їх недійсність встановлена законом (статті 219, 220, 224 ЦК України тощо), та на оспорювані, якщо їх недійсність прямо не встановлена законом, але одна зі сторін або інша заінтересована особа заперечує їх дійсність на підставах, встановлених законом (статті 222, 223, 225 ЦК України тощо).

Відповідно до частини другої статті 215 ЦК України якщо недійсність правочину встановлена законом, то визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

У випадку невизнання іншою стороною такої недійсності правочину в силу закону та при наявності відповідного спору вимога про встановлення нікчемності може бути пред'явлена до суду окремо, без застосування наслідків недійсності нікчемного правочину (пункт 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними»).

У такому разі суд своїм рішенням не визнає правочин недійсним, а лише підтверджує його недійсність в силу закону у зв'язку з її оспоренням та не визнанням іншими особами.

Така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 2 березня 2016 року у справі № 6-308цс16.

Отже, посилання апелянта на звіт з незалежної оцінки нежилого приміщення, складений 07 липня 2016 року ТОВ "Експерт-Альянс", жодним чином не можуть бути розцінені апеляційною інстанцією в якості належного та достатнього доказу нікчемності договору та правомірності дій Уповноваженої особи Фонду при визнанні його таким, оскільки це однозначно не є умовами для визнання правочину нікчемним. Вказані доводи могли бути покладені в основу позову про визнання договору недійсним, вирішення якого здійснюється у порядку господарського судочинства, що відповідало б позиції Верховного Суду України.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що Уповноваженою особою Фонду неправомірно визнано договір нікчемним в односторонньому порядку, оскільки правові підстави для цього відсутні. Обставини, які лягли в основу нікчемності могли б бути виключно обґрунтуванням недійсності правочину. В свою чергу, доказів про наявність судового спору щодо визнання договору недійсним матеріали справи не містять.

Таким чином, дії уповноваженої особи Фонду щодо віднесення даного договору до категорії нікчемних угод правомірно визнано судом першої інстанції протиправними.

Враховуючи викладене, судом першої інстанції зроблено правильний висновок про наявність правових підстав для задоволення позову, а тому постанову суду необхідно залишити без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 196, 198, 200, 205 та 207 КАС України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Фідобанк" - залишити без задоволення.

Постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 20.01.2017 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги до Вищого адміністративного суду України.

Повний текст ухвали виготовлено 23.03.2017 року.

Головуючий суддя: Саприкіна І.В.

Судді: Карпушова О.В.

Кучма А.Ю.

Головуючий суддя Саприкіна І.В.

Судді: Карпушова О.В.

Кучма А.Ю.