Справа № 694/1526/16-а
Суддя: Шурко О.І.
Дата ухвалення: 2017-03-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 694/1526/16-а Головуючий у 1-й інстанції: Дудніченко В.М. Суддя-доповідач: Шурко О.І.
У Х В А Л А

Іменем України

09 березня 2017 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого Шурка О.І.,

суддів Василенка Я.М., Степанюка А.Г.,

при секретарі Дуденкові О.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні, без фіксування його за допомогою звукозаписувального технічного засобу згідно до ч. 1 ст. 41 КАС України, апеляційну скаргу Звенигородського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Черкаській області на постанову Звенигородського районного суду Черкаської області від 18 січня 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Звенигородського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Черкаській області про визнання дій державного виконавця та начальника відділу ДВС незаконними та зобов'язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 звернувся до суду першої інстанції з позовом до Звенигородського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Черкаській області, в якому просив суд: зобов'язати заступника начальника Звенигородського міськрайонного відділу ДВС Ткаченко A.B. та начальника Звенигородського міськрайонного відділу ДВС Д.Л. Горбатюка скасувати:

- постанову про відкриття виконавчого провадження від 22.08.2016 р. ВП № 52016713 про стягнення з ОСОБА_2 3400 грн. штрафу;

- постанову від 31.08.2016 року ВП №52016713 про стягнення з ОСОБА_2 виконавчого збору в розмірі 170,00 грн.;

- постанову від 31.08.2016 року ВП №52016713 про арешт майна ОСОБА_2 та оголошення заборони на його відчуження;

- постанову від 31.08.2016 року ВП №52016713 про стягнення з ОСОБА_2 витрат на проведення виконавчих дій в розмірі 27,92 грн..

- постанову про стягнення судового збору від 31.08.2016 року.

Постановою Звенигородського районного суду Черкаської області від 18 січня 2017 року позов задоволено частково: поновлено ОСОБА_2 строк на оскарження до суду постанови про відкриття виконавчого провадження; зобов'язано заступника начальника Звенигородського міськрайонного відділу ДВС Ткаченко A.B. та начальника Звенигородського міськрайонного відділу ДВС Д.Л. Горбатюка скасувати: постанову про відкриття виконавчого провадження від 22.08.2016 р. ВП № 52016713 про стягнення з ОСОБА_2 3400 грн. штрафу; постанову від 31.08.2016 року ВП №52016713 про стягнення з ОСОБА_2 виконавчого збору в розмірі 170,00 грн.; постанову від 31.08.2016 року ВП №52016713 про арешт майна ОСОБА_2 та оголошення заборони на його відчуження; постанову від 31.08.2016 року ВП №52016713 про стягнення з ОСОБА_2 витрат на проведення виконавчих дій в розмірі 27,92 грн.; в іншій частині позову відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеною постановою відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану постанову, як таку, що постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що 14.07.2016 року постановою Апеляційного суду Черкаської області ОСОБА_2 визнано винним в скоєні адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст.172-7 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді 1700 грн. штрафу та стягнено судовий збір в сумі 275 грн. 60 коп..

Державним виконавцем Звенигородського міськрайонного відділу ДВС Ткаченко А.В. були винесені постанови:

- про відкриття виконавчого провадження від 22.08.2016 р. ВП № 52016713 про стягнення з ОСОБА_2 3400 грн. штрафу (позивач отримав 26.08.2016 р.) ;

- 31.08.2016 року ВП №52016713 про стягнення з ОСОБА_2 виконавчого збору в розмірі 170,00 грн.;

- 31.08.2016 року ВП №52016713 про арешт майна ОСОБА_2 та оголошення заборони на його відчуження;

- 31.08.2016 року ВП №52016713 про стягнення з ОСОБА_2 витрат на проведення виконавчих дій в розмірі 27,92 грн.;

- 31.08.2016 року про стягнення судового збору.

31.08.2016 року ОСОБА_2 державному виконавцю були надані квитанції по сплаті штрафу в сумі 1700 грн. та судового збору в сумі 275 грн.60 коп., при цьому державним виконавцем було відмовлено в закритті вищевказаних постанов з мотивів пропущення строків сплати штрафу.

03.09.2016 року ОСОБА_2 звернувся до начальника Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України зі скаргою на бездіяльність посадових осіб Звенигородського міськрайонного відділу ДВС та необхідність скасування постанови про відкриття виконавчих проваджень від 22.08.2016 р. № 52016713.

05.10.2016 року ОСОБА_2 за результатами розгляду скарги отримав листа Управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Черкаській області, в якому зазначено, що оскаржити дії судового виконавця можливо в судовому порядку.

21.10.2016 року ОСОБА_2 повторно звернувся до начальника Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України зі скаргою на бездіяльність посадових осіб Управління ДВС ГТУЮ в Черкаській області при розгляді скарги на посадових осіб Звенигородського міськрайонного відділу ДВС та не вжитті належних та достатніх заходів реагування та дій за результатами її розгляду.

10.11.2016 року ОСОБА_2 звернувся з вищевказаним позовом до суду.

Суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що ОСОБА_2 в установлені строки вказані в ст.307 ч.1 КУпАП сплатив штраф та судовий збір, а тому немає підстав для стягнення з останнього штраф в подвійному розмірі. Також суд першої інстанції вважає, що ОСОБА_2 з поважних причин пропустив 10 денний строк звернення з позовом до суду .

Колегія суддів не погоджується з рішенням суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, передбачені Законом України від 21.04.1999 № 606-XIV «Про виконавче провадження» (зі змінами та доповненнями, далі - Закон № 606-XIV).

Відповідно ч. 1 ст. 1 Закону № 606-XIV, виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення). В силу вимог ч. 1 ст. 17 Закону № 606-XIV, примусове виконання рішень здійснюється державною виконавчою службою на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом.

Стаття 25 Закону № 606-XIV містить положення про прийняття виконавчого документа до виконання:

1. Державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби.

2. Державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження.

У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом. За заявою стягувача державний виконавець одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження може накласти арешт на майно та кошти боржника, про що виноситься відповідна постанова. Абзац другий частини другої статті 25 із змінами, внесеними згідно із Законом N 721-VII ( 721-18) від 16.01.2014 - втратив чинність на підставі Закону N 732-VII ( 732-18 ) від 28.01.2014; із змінами, внесеними згідно із Законом N 767-VII ( 767-18 ) від 23.02.2014\

3. Виконавчий документ, виданий на підставі рішення, яким надано відстрочку виконання, приймається державним виконавцем до виконання після закінчення строку відстрочки в межах строку, встановленого для його пред'явлення.

4. У разі відкриття виконавчого провадження за виконавчим документом про конфіскацію майна, стягнення періодичних платежів, забезпечення позовних вимог або якщо рішення підлягає негайному виконанню строк, встановлений частиною другою цієї статті, не надається.

5. Копії постанови про відкриття виконавчого провадження надсилаються не пізніше наступного робочого дня стягувачу та боржникові.

6. Постанова про відкриття виконавчого провадження може бути оскаржена сторонами у десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до ч. 8 ст. 28 Закону № 606-XIV постанова про стягнення виконавчого збору надсилається боржнику не пізніше наступного робочого дня після її винесення і може бути оскаржена до суду в десятиденний строк.

Відповідно до ч.5 ст. 41 Закону № 606-XIV постанова про стягнення з боржника витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, виноситься на стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум згідно з вимогами цього Закону або у випадку повернення виконавчого документа стягувачу чи закінчення виконавчого провадження у разі необхідності їх примусового стягнення згідно з вимогами цього Закону. Зазначена постанова надсилається боржнику не пізніше наступного робочого дня після її винесення і може бути оскаржена ним у порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до ч. 4 ст. 57 Закону № 606-XIV копії постанови державного виконавця про арешт коштів чи майна боржника надсилаються не пізніше наступного робочого дня після її винесення боржнику та банкам чи іншим фінансовим установам або органам, зазначеним у частині другій цієї статті, та органам, що ведуть Державний реєстр обтяжень рухомого майна. Постанова державного виконавця про арешт коштів чи майна боржника може бути оскаржена в десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом.

Стаття 82 Закону № 606-XIV містить положення щодо оскарження рішень, дій або бездіяльності посадових осіб державної виконавчої служби.

Так, рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби можуть бути оскаржені стягувачем та іншими учасниками виконавчого провадження (крім боржника) до начальника відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, або до керівника відповідного органу державної виконавчої служби вищого рівня чи до суду.

Боржник має право оскаржувати рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби виключно в судовому порядку.

Як свідчать матеріали справи, постанова про відкриття не оскаржена ні до начальника відділу ДВС ні до Звенигородського районного суду в 10 денний термін з дня її отримання; постанова про стягнення з боржника виконавчого збору згідно ст. 28 Закону України "Про виконавче провадження" 606-14, який був чинний до 05.10.2016 року встановлює право оскарження до суду в десятиденний строк. Дана постанова не була оскаржена до суду у визначений термін. Постанова про стягнення з боржника витрат на проведення виконавчих дій та постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження ст. 41 та ст. 57 Закону України "Про виконавче провадження" 606-14, який був чинний до 05.10.2016 року встановлює право оскарження до суду в десятиденний строк. Дані постанови не були оскаржені у визначений термін.

Так, відповідно до ч. 1, 3 ст. 99 КАС України адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Відповідно до ч. 1 ст. 100 КАС України адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, про що постановляється ухвала.

Так, колегія суддів звертає увагу на те, що ч. 1 ст. 100 КАС України чітко визначено, що питання про поновлення пропущеного строку звернення до суду вирішується ухвалою суду, однак, в даному випадку судом першої інстанції дане питання вирішено постановою при розв'язанні спору по суті позовних вимог, що вказує на порушення норм процесуального права.

Колегія суддів також враховує правову позицію Європейського суду з прав людини, викладену в рішенні від 18.10.2005 у справі «МШ «Голуб» проти України», в якому суд зазначив, що право на звернення до суду, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним; воно може бути обмеженим, особливо щодо умов прийнятності скарги, оскільки за своєю природою це право вимагає регулювання з боку держави, яка щодо цього користується певними межами самостійного оцінювання.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції було неповно з'ясовано обставини та порушено норми процесуального права, що призвело до неправильного вирішення питання про поновлення позивачу пропущеного строку звернення до суду.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Апелянтом надано докази, що частково спростовують правомірність оскаржуваної постанови суду першої інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 203 КАС України, постанова або ухвала суду першої інстанції скасовується в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається з підстав, встановлених відповідно статтями 155 і 157 цього Кодексу.

Керуючись ст. ст. 41, 159, 160, 195, 196, 198, 203, 206, 212, 254 КАС України, суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Звенигородського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Черкаській області - задовольнити частково.

Постанову Звенигородського районного суду Черкаської області від 18 січня 2017 року - скасувати.

Позовні вимоги ОСОБА_2 залишити без розгляду.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України в порядок і строки, визначені ст. 212 КАС України.

Головуючий:

Судді:

Повний текст ухвали виготовлено 14.03.2017.

Головуючий суддя Шурко О.І.

Судді: Василенко Я.М.

Степанюк А.Г.