Справа № 713/2039/16-а
Суддя: Матохнюк Д.Б.
Дата ухвалення: 2017-03-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 713/2039/16-а

Головуючий у 1-й інстанції: Кибич І.А.

Суддя-доповідач: Матохнюк Д.Б.

16 березня 2017 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Матохнюка Д.Б.

суддів: Боровицького О. А. Сапальової Т.В. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України у Вижницькому районі Чернівецької області на постанову Вижницького районного суду Чернівецької області від 31 січня 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до управління Пенсійного фонду України у Вижницькому районі Чернівецької області про визнання неправомірним рішення,

В С Т А Н О В И В :

У грудні 2016 року ОСОБА_2 звернулась до суду з адміністративним позовом до управління Пенсійного фонду України у Вижницькому районі Чернівецької області (УПФ України у Вижницькому районі) про визнання неправомірною відмову відповідача від 20 грудня 2016 року у проведенні розрахунку пенсії за віком із застосуванням показника середньої заробітної плати за три календарних роки, що передують року звернення, а саме за 2013-2015 роки та зобов'язання відповідача провести розрахунок призначеної позивачу пенсії за віком із застосуванням показника середньої заробітної плати за три календарних роки, що передують року звернення, а саме за 2013-2015 роки, здійснивши виплату недорахованих сум пенсій із врахуванням проведених виплат, починаючи з 22 серпня 2016 року.

Постановою Вижницького районного суду Чернівецької області від 31 січня 2017 року адміністративний позов задоволено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказану постанову та прийняти нову постанову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог.

Сторони в судове засідання не з`явилися. Про дату, час і місце судового засідання повідомлені завчасно і належним чином, а відтак судом апеляційної інстанції у відповідності до п. 2 ч. 1 ст. 197 КАС України розглянуто справу в порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю -доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги наявними в матеріалах справи письмовими доказами, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, відповідно до трудової книжки встановлено, що ОСОБА_2 01 серпня 1977 року прийнята на посаду медсестри Чернівецького онкологічного диспансера; 30 січня 1978 року - переведена на посаду операційної медсестри; 11 вересня 1978 року прийнята на посаду медсестри Вижницької РЛ; 29 січня 1979 року переведена на посаду медсестри поліклініки Вижницької РЛ; 31 травня 1980 року - переведена на посаду медсестри стерилізаційної Вижницької РЛ; 07 липня 1983 року переведена медсестрою терапевтичного відділення Вижницької РЛ; 30 вересня 1985 року переведена операційною медсестрою; 01 листопада 1990 року переведена старшою операційною медсестрою; 01 жовтня 2002 року звільнена з роботи за ст.38 КЗпП України, у зв'язку з виходом на пенсію за вислугою років;11 листопада 2002 року прийнята на роботу на посаду старшої операційної медсестри хірургічного відділення.

Також, згідно довідки КУ «Вижницька ЦРЛ» №167 від 12 грудня 2016 року встановлено, що ОСОБА_2 працює у КУ «Вижницька ЦРЛ» на 1,0 ставки посади старшої операційної медичної сестри хірургічного відділення (наказ №51 від 11.11.2002 року) по даний час.

Позивач звернулась із заявою до УПФ України у Вижницькому районі про призначення-перерахунку пенсії за віком, проте листом №23/П-11 від 20 грудня 2016 року УПФ України у Вижницькому районі відмовлено в застосуванні середньої заробітної плати за 2015 рік при переході за вислугу років на пенсію за віком, при розрахунку розміру пенсії за віком ОСОБА_2 застосовано середню заробітну плату за 2007 рік (1197,91 грн.).

Вказані обставини слугували підставою для звернення позивача до суду з даним позовом.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач діяв не на підставі, не в межах та у спосіб, що передбаченні Конституцією та законами України.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 64 Конституції України право на пенсійне забезпечення відповідних категорій громадян, встановлене законами України, є таким, що не підлягає звуженню та обмеженню.

Так, ч. 1 ст. 9 Закону України від 09 липня 2003 року № 1058-IV «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» (Закон №1058) визначено, що за рахунок коштів Пенсійного фонду України в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: пенсія за віком; пенсія по інвалідності внаслідок загального захворювання (у тому числі каліцтва, не пов'язаного з роботою, інвалідності з дитинства); пенсія у зв'язку з втратою годувальника.

В свою чергу ч. 3 ст. 45 Закону №1058 визначено, що переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду України.

При переведенні з одного виду пенсії на інший за бажанням особи може враховуватися заробітна плата (дохід) за періоди страхового стажу, зазначені в частині першій статті 40 Закону №1058, із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) попереднього виду пенсії.

Так, ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05 листопада 1991 року №1788-12 (Закон №1788) визначає окремі категорії працівників інших галузей народного господарства, які мають право на пенсію за вислугу років, серед яких підпунктом «е» визначені працівники освіти, охорони здоров'я та соціального забезпечення при наявності спеціального стажу роботи від 25 до 30 років за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, незалежно від віку.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, позивачці 02 жовтня 2002 року була призначена пенсія за вислугою років як особі, яка відповідно до п.«е» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» мала на це право. При цьому, після призначення пенсії за вислугою років позивачка 11 листопада 2002 року прийнята на роботу і сплачувала у встановленому законом порядку страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування.

Тобто, позивачці було призначено пенсію відповідно до Закону №1788, котрий передбачає інші підстави та порядок призначення пенсії, а за призначенням пенсії відповідно до Закону №1058 позивачка звернулась вперше.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що показник середньої заробітної плати при переведенні на інший вид пенсії має бути незмінним, тобто таким, яким він був на час призначення пенсії, передбаченої Законом №1058, однак у випадку із заявою ОСОБА_2 мало місце призначення іншої пенсії за іншим законом, що є недопустимим.

З огляду на вищезазначене, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції і не дають підстав вважати, що судом першої інстанцій при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Відповідно до частини 1 статті 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду -без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

На підставі викладеного та приймаючи до уваги, що суд першої інстанції при ухваленні оскаржуваної постанови вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку, та прийняв законне і обґрунтоване рішення, висновки суду відповідають обставинам справи, а тому підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд

У Х В А Л И В :

апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України у Вижницькому районі Чернівецької області залишити без задоволення, а постанову Вижницького районного суду Чернівецької області від 31 січня 2017 року - без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст. 212 КАС України.

Головуючий Матохнюк Д.Б.

Судді Боровицький О. А. Сапальова Т.В.