Справа № 161/9879/16а,2а/161/547/16
Суддя: Обрізко Ігор Михайлович
Дата ухвалення: 2017-03-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2017 року Справа № 876/1597/17

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі

головуючого судді Обрізко І.М.

суддів Яворського І.О., Сапіги В.П.

за участю секретаря судового засідання Сідельник Г.М.

за участю позивача - ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Луцького міськрайонного суду Волинської області від 02 грудня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Луцького районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Волинській області, Луцького міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Волинській області, треті особи - ОСОБА_2, ОСОБА_3 про внесення змін до актового запису, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про внесення змін до актового запису про народження ОСОБА_3, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що у 2015 році йому стало відомо, що в актовому записі та в свідоцтві про народження він зазначений батьком дочки його колишньої дружини ОСОБА_4 - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. Вказує, що шлюб із матір'ю дитини ОСОБА_2 був укладений 03.08.1995 року, розірваний 09.01.1996 року, дитина народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 року. Дані факти та відомості медичної документації про термін вагітності ОСОБА_4 40 тижнів свідчать про те, що дитина, яка народилася через місяць після розірвання шлюбу, була зачата не в шлюбі.

Постановою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 02 грудня 2016 року в задоволенні позовних вимог відмовлено. Суд виходи в з того, що Інструкція про порядок реєстрації актів громадянського стану в Україні та Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, з яких, якщо дитина народилася до спливу десяти місяців від дня припинення шлюбу або визнання його недійсним, державна реєстрація народження дитини проводиться у такому самому порядку як і державна реєстрація народження дитини, батьки якої перебувають між собою у шлюбі.

Крім того, між позивачем і ОСОБА_2 шлюб було укладено повторно, який знову в подальшому розірваний, проте позивач в такій ситуації не міг не знати, що він записаний батьком першої дитини. Також, він визнав себе батьком, оскільки сплачував аліменти.

Не погодившись із вказаним судовим рішенням, сторона позивача подала апеляційну скаргу, з якої із-за порушення норм матеріального та процесуального права, невідповідності висновків суду обставинам справи просить його скасувати та задоволити позовні вимоги.

Покликання маються на те, що судом першої інстанції не звернуто уваги, що норма на яку посилається суд, стосується ситуації, коли дитина зачата в шлюбі, а з даних в матеріалах справи, перша дитина їх шлюбу з ІІІ-ою особою зачата до шлюбу.

Суд помилково посилається на «Правила державної реєстрації актів цивільного стану в Україні», які не діяли на момент реєстрації дитини та на ст. 56 КпШС України, яка регулює питання оспорення батьківства дитини, а не встановлення походження її від батьків та порядку реєстрації народження дітей, які народилися після розірвання шлюбу або визнання шлюбу недійсним.

Судова колегія заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, вважає за необхідне задоволити частково таку з наступних підстав.

Судом встановлено, що перший раз шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був укладений 03.08.1995 року, прізвище після реєстрації шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_1, шлюб між ними був розірваний 09.01.1996 року, прізвище після реєстрації розірвання шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ( а.с. 6,8).

ОСОБА_3 народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 року, її батьками зазначені ОСОБА_1 та ОСОБА_2.(а.с. 7,10).

Запис про ОСОБА_1 як батька дитини проведений відповідним органом РАЦС відповідно до діючого на той час законодавства про шлюб і сім'ю, оскільки з дня розірвання між батьками дитини шлюбу до дня народження дитини минуло не більше 10 місяців.

Відповідно до Інструкції про порядок реєстрації актів громадянського стану в України, затвердженої Міністром юстиції України 29.12.1984 року №22/5, із змінами та доповненнями, внесеними Мін'юстом України 19.04. 1994 року №15/5 (діючої на момент державної реєстрації народження ОСОБА_3) та Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18.10.2000 року №52/5 (із змінами та доповненнями), якщо дитина народилася до спливу десяти місяців від дня припинення шлюбу (смерті, розірвання шлюбу) або визнання його недійсним, державна реєстрація народження дитини проводиться у такому самому порядку, як і державна реєстрація народження дитини, батьки якої перебувають між собою у шлюбі.

Повторно шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був укладений 19.08.1996 року і розірваний за рішенням суду від 23.07.1998 року( реєстрація розірвання шлюбу проведена 06.05.1999 року), тобто позивач проживав в сім'ї, де ІНФОРМАЦІЯ_2 року народилася молодша дочка ОСОБА_5, виховував та утримував двох дітей.

Крім того, про те, що ОСОБА_1 визнавав себе батьком ОСОБА_3 свідчить і той факт, що він сплачував аліменти на її утримання до досягнення нею повноліття (а.с. 66).

Визначаючи підсудність цього спору необхідно також врахувати і те, що законодавство не містить визначення терміна «публічно-правовий спір». Для встановлення наявності підстав для розгляду спору адміністративним судом необхідно встановити його публічно-правовий зміст (характер). Для з'ясування характеру спору слід враховувати, що протилежним за змістом є приватно - правовий спір. Це означає, що в основі розмежування спорів лежить поділ права на публічне та приватне.

Вирішуючи питання про віднесення норми до публічного права, а спору до публічно-правового, необхідно враховувати загальнотеоретичні та законодавчі критерії.

Зокрема, за змістом положень Кодексу адміністративного судочинства України у публічно-правовому спорі, як правило, хоча б однією стороною є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень.

Колегія суддів звертає увагу і на те, що спір набуває ознак публічно-правового за умов не лише наявності серед суб'єктів спору публічного органу чи посадової особи, а й здійснення ним (ними) у цих відносинах владних управлінських функцій.

Для цілей і завдань адміністративного судочинства владну управлінську функцію необхідно розуміти як діяльність усіх суб'єктів владних повноважень з виконання покладених на них Конституцією чи законами України завдань.

Вирішуючи питання про визначення юрисдикції адміністративних судів щодо вирішення адміністративних справ, суди повинні враховувати, що Кодекс адміністративного судочинства України встановлює такі правила відмежування адміністративної юрисдикції від інших видів юрисдикції: понятійно-функціональне, тобто визначення адміністративної справи, що наведене у пункті 1 частини першої статті 3 цього Кодексу; визначення видів публічних правовідносин (управлінські правовідносини та правовідносини, пов'язані з публічним формуванням суб'єкта владних повноважень), зазначених у частині 1 статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України; встановлення переліку публічно-правових спорів, що підпадають під юрисдикцію адміністративних судів (частина 2 статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України); встановлення переліку публічно-правових справ, що не належать до предмета адміністративної юрисдикції (частина 3 статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України).

В свою чергу, відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року кожен при вирішенні спору щодо його цивільних прав та обов'язків має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до підсудності якого вона віднесена процесуальним законом (стаття 8 Закону України від 7 липня 2010 року № 2453-VI «Про судоустрій і статус суддів»).

Цивільна юрисдикція - це визначена законом сукупність повноважень судів щодо розгляду цивільних справ, віднесених до їх компетенції (стаття 15 Цивільного процесуального кодексу України). Підсудність визначає коло цивільних справ у спорах, вирішення яких належить до повноважень конкретного суду першої інстанції (статті 108 - 114 Цивільного процесуального кодексу України).

Також, відповідно до частин 1, 2 статті 15 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин та інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства. Законом може бути передбачено розгляд інших справ за правилами цивільного судочинства.

Актами цивільного стану, у розумінні статті 2 Закону України від 1 липня 2010 року № 2398-VI «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» (далі - Закон № 2398-VI) є події та дії, які нерозривно пов'язані з фізичною особою і започатковують, змінюють, доповнюють або припиняють її можливість бути суб'єктом цивільних прав та обов'язків.

Державній реєстрації відповідно до цього Закону підлягають народження фізичної особи та її походження, шлюб, розірвання шлюбу у випадках, передбачених законом, зміна імені, смерть.

Окрім цього, статтею 9 Закону № 2398-VI встановлено, що державна реєстрація актів цивільного стану проводиться з метою забезпечення реалізації прав фізичної особи та офіційного визнання і підтвердження державою фактів народження фізичної особи та її походження, шлюбу, розірвання шлюбу, зміни імені, смерті.

Державна реєстрація актів цивільного стану проводиться шляхом складення актових записів цивільного стану.

Актовий запис цивільного стану - це документ органу державної реєстрації актів цивільного стану, який містить персональні відомості про особу та підтверджує факт проведення державної реєстрації акта цивільного стану.

Актовий запис цивільного стану є безспірним доказом фактів, реєстрація яких посвідчується, до спростування його в судовому порядку.

Таким чином, актовий запис цивільного стану не є нормативно - правовим актом чи актом індивідуальної дії, а отже такий не можна визнати рішенням суб'єкта владних повноважень, у розумінні пункту 1 частини 2 статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України.

Право на ім'я декларує стаття 294 Цивільного кодексу України, при цьому ім'я фізичної особи, яка є громадянином України, складається із прізвища, власного імені та по батькові, якщо інше не випливає із закону або звичаю національної меншини, до якої вона належить (стаття 28 Цивільного кодексу України).

Відтак, вимоги заінтересованих осіб про визнання рішень суб'єкта владних повноважень незаконними або визнання незаконними його дій чи бездіяльності є спорами про захист прав і інтересів, які виникли з сімейних правовідносин і відповідно до статті 15 Цивільного процесуального кодексу України розглядаються в порядку цивільного судочинства.

На підставі наведеного, враховуючи характер спірних правовідносин, позицію Вищого адміністративного суду України (справа №К/800/7255/16 від 18.10.2016 року), суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що дану справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства, що є наслідком скасування постанови суду та закриття провадження у справі на підставі п.1 ч. 1 ст. 157 КАС України, та у відповідності до ч.2 ст.157 КАС України слід роз'яснити позивачу, що дана справа підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Керуючись ст. ст. 157, 160 ч. 3, 195, 196 ч.4, 198, 203, 205, 206, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задоволити частково.

Постанову Луцького міськрайонного суду Волинської області від 02 грудня 2016 року скасувати та провадження у справі № 161/9879/16а за позовом ОСОБА_1 до Луцького районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Волинській області, Луцького міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Волинській області, треті особи - ОСОБА_2, ОСОБА_3 про внесення змін до актового запису - закрити.

Роз'яснити ОСОБА_1, що даний спір підлягає до розгляду в порядку цивільного судочинства України.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня виготовлення ухвали в повному обсязі, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя І.М. Обрізко

судді І.О. Яворський

В.П. Сапіга

Повний текст виготовлено 20.03.2017 року.