Справа № 361/7446/16-а
Суддя: Селезньова Т. В.
Дата ухвалення: 2017-03-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 361/7446/16-а
Провадження № 2-а/361/105/17
П О С Т А Н О В А

іменем України

14 березня 2017 року м. Бровари

Броварський міськрайонний суд Київської області

у складі: головуючого - судді Селезньової Т.В.,

при секретарі - Зотовій В.М.,

розглянувши в судовому засіданні в м. Броварах адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у місті Києві про скасування постанови про закінчення виконавчого провадження,

встановив:

Заявник просить скасувати як незаконну і таку, що порушує його права, постанову про закінчення виконавчого провадження, винесену головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у місті Києві Бочковським Тарасом Олександровичем 01.11.2016р. у виконавчому провадженні № 50614950, де він є стягувачем.

Позовні вимоги вмотивовані тим, що даною постановою виконавче провадження закінчено з тих підстав, що судове рішення фактично виконане боржником, з посиланням на п.9 ч.1 ст.39 Закону Про виконавче провадження», хоча в дійсності судове рішення боржником не виконане, належний перерахунок не проведено і не виплачено недоплачені суми пенсії, що боржником на виконання постанови суду перерахунок пенсії зроблено неправильно - за законом «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби , та деяких інших осіб» (Закон №2262-У11), а не за Законом «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (Закон № 796-Х11), за яким слід було зробити перерахунок на підставі вказаного судового рішення, про що вказував суд у своєму рішенні. Крім того, вважає, що дана постанова державним виконавцем винесено передчасно, з порушенням його прав, передбачених ст.18 Закону «Про виконавче провадження», без розгляду його заяв і клопотань, які він подавав в межах даного виконавчого провадження; що державний виконавець питання про закінчення виконавчого провадження вирішив суто формально, виходячи лише з наданого боржником листа про виконання судового рішення і по здійснення перерахунку, не перевіривши дійсність і належність виконання, і не враховуючи його заяву про фактичне невиконання рішення боржником; що державний виконавець не використав передбачене ст.34 закону Про виконавче провадження і ст.170 КАСУ право на звернення до суду за роз'ясненням судового рішення, у разі, якщо виникли сумніви щодо його виконання. Крім того, дана постанова винесена державним виконавцем під час, коли він, позивач, звернувся до суду з адміністративним позовом з приводу оскарження дій боржника по виконанню даного рішення, і у подальшому звернувся в суд з заявою про роз'яснення судового рішення (постанови). Що при розгляді його заяви про роз'яснення постанови суду від представника ВДВС йому стало відомо про закінчення виконавчого провадження, що стало перешкодою для розгляду заяви про роз'яснення судового рішення, яке вважається (згідно даної постанови) виконаним. Позивач вважає, що даною постановою (про закінчення виконавчого провадження) порушені його права як сторони у виконавчого провадження, крім того порушено його право на належне пенсійне забезпечення , підтверджене судовим рішенням, і на належний перерахунок пенсії, а також він через дану обстави ну обмежений у зверненні до суду з заявою про роз'яснення судового рішення, що йому необхідно для доведення того факту, що рішення, яке було судом прийняте на його користь, у дійсності боржником не виконане, і у зв'язку з необґрунтованим закінченням виконавчого провадження з даних підстав (виконання рішення) - він надалі позбавлений можливості вимагати належного виконання судового рішення.

Відповідач заперечень проти позову не подав, будучи неодноразово повідомлений про розгляд справи, в судове засідання не з,явився.

Суд ухвалив розглянути справу у відсутності відповідача.

Вислухавши пояснення позивача і дослідивши надані докази, судом встановлено:

25.12.2015р. Броварським міськрайонним судом Київської області ухвалено постанову в адміністративній справі № 361/8288/15-а, провадження №2-а/361/563/15 про задоволення позову ОСОБА_1, зокрема, даною постановою відповідача Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області було зобов'язано здійснити перерахунок пенсії позивачу ОСОБА_1 із заробітної плати за роботу в населених пунктах зони відчуження м. Прип'ять, м. Чорнобиль з 26 по 30 квітня 1986 року, згідно довідки №270 від 27.10.2015р. ГУДСНС України в Київській області та виплатити недоплачені суми з урахуванням уже проведених виплат (стягувач ОСОБА_1, боржник Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області).

За даною постановою видано виконавчий лист, і за даним виконавчим листом постановою від 28.03.2016р. відповідачем було відкрито виконавче провадження.

Листом від 6.05.2016р. боржник у даному виконавчому провадженні Департамент пенсійного забезпечення ПФУ повідомив позивача ОСОБА_1 (стягувача) про проведення перерахунку пенсії з зазначеної у постанові суду довідки про зарплату №270, і про те, що такий перерахунок зроблено на підставі Закону №796-Х11 (для військовослужбовців), і що сума за даним перерахунком становить мінус 15829грн., з дорученням проведеного розрахунку.

Листом від 24.05.2016р. Департамент пенсійного забезпечення ПФУ повідомив позивача ОСОБА_1 - стягувача про проведення перерахунку пенсії з зазначеної у постанові суду довідки про зарплату №270, і про те, що такий перерахунок зроблено на підставі Закону №796-Х11 (для військовослужбовців) а не за законом №2262-У11 (для постраждалих від чорнобильської катастрофи).

Листом від 11.07.2016р. Департамент пенсійного забезпечення ПФУ (боржник у виконавчому провадженні) повідомив державного виконавця про те, що на виконання судового рішення ним проведено перерахунок пенсії позивачу за зазначеною у постанові суду довідкою про зарплату №270, і про те, що рішення суду виконано в межах покладених зобов'язань; та оскільки після проведеного перерахунку розмір пенсії позивача зменшився, виплата пенсії здійснюється в раніше встановленому розмірі.

Позивач в обґрунтування позовних вимог представив суду копії заяв та клопотань на адресу державного виконавця:

В заявах від 6.04.2016р. та від 4.05.2016р. позивач просив вжити заходів до примусового виконання судового рішення;

В заяві від 20.05.2016р. та від 25.05.2016р. позивач зазначав, що вважає судове рішення невиконаним, і просив вжити заходів щодо примусового виконання рішення;

В заяві від 1.06.2016р., та в заяві від 3.08.2016р., позивач повідомив відповідача про неправильний перерахунок йому пенсії на підставі судового рішення, і на те, що перерахунок здійснений за іншим законом, а не за тим законом, який зазначений у судовому рішенні; просив вжити заходів щодо примусового виконання рішення.

Позивач звертався до суду з позовом до ГУПФУ в Київській області з приводу оскарження дій відповідача по виконанню судового рішення (постанови від 25.12.2015р.).Постановою Броварського міськрайонного суду від 29.07.2016р. позов задоволено, визнано нечинним і скасовано рішення і розрахунок відповідача по перерахунку пенсії за судовим рішенням від 25.12.2015р., відповідача зобов'язано здійснити такий перерахунок на виконання судового рішення від 25.12.2015р. відповідно до вимог закону №2262-У11. (Тобто той розрахунок, який здійснив боржник ПФУ на виконання судового рішення, за яким видано виконавчий лист і відкрито виконавче провадження).

Постановою КААС від 20.10.2016р. ця постанова скасована, ухвалено нову постанову, якою у позові відмовлено з тих підстав, що позивачем було неправильно обрано спосіб захисту його прав, оскільки повнота та правильність виконання судового рішення забезпечується у відповідності до закону Про виконавче провадження, яким зокрема передбачено відповідальність сторін за невиконання або неповне виконання судового рішення, і що у даному випадку сумнівів щодо повноти і правильності виконання судового рішення, державний виконавець або сторона виконавчого провадження мали право звернутись до суду за роз'ясненням змісту такого документу.

Після даної постанови позивач 3.11.2016р. (тобто в розумні строки, які не можуть бути розцінені як нависне затягування) звернувся до Броварського міськрайонного суду з заявою про роз'яснення постанови від 25.12.2015р. і порядку та способу виконання.

В заяві від 5.11.2016р., тобто фактично одразу, позивач повідомив відповідача про звернення до суду за роз'ясненням, просив продовжити термін виконання судового рішення.

Ухвалою суду від 5.12.2016р. заяву (про роз'яснення рішення) залишено без розгляду за заявою позивача і зокрема з тих підстав, що рішення вже виконане, і є постанова про закінчення виконавчого провадження.

Як пояснив позивач, саме при розгляді його заяви про роз'яснення судового рішення державний виконавець пред'явив суду копію постанови про закінчення виконавчого провадження від 1.11.2016р. , і саме тоді йому стало відомо про наявність даної постанови.

Згідно ч.2 ст.181 КАС десятиденний строк рахується з дня, коли особа дізналась або повинна була дізнатись про порушення її права. Позивач подав позов поштою 8.12.2016р., тобто формально пропустивши строк звернення до суду, передбачений ст.99 та ч.2 ст.181 КАСУ - з дня, коли він міг дізнатись про таку постанову з реєстру виконавчих проваджень. Разом з тим, враховуючи, що Законом Про виконавче провадження передбачено інший (шляхом відправлення та/або вручення копії постанови) порядок повідомлення сторони про постанову державного виконавця у виконавчому провадженні, і враховуючи, відсутність будь -яких відомостей про своєчасне відправлення стягувачу та отримання ним копії постанови раніше, суд приймає до уваги як правдиві свідчення позивача, що він про дану постанову дізнався лише у судовому засіданні 5.12.2016р. Дане ствердження позивача нічим не спростоване. Тому суд вважає, що відсутні підстави для залишення його позову без розгляду з підстав ст.100 КАСУ, і даний позов слід розглянути по суті.

Оскаржуваною Постановою від 1.11.2016р., винесеною головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у місті Києві Бочковським Тарасом Олександровичем у виконавчому провадженні № 50614950 закінчено виконавче провадження з підстав п.9 ч.1 ст.39 закону Про виконавче провадження : рішення виконане боржником, в постанові є посилання на лист боржника від 11.07.2016р.

Піддаючи аналізу вказану постанову і дії головного державного виконавця, вчинені у виконавчому провадженні і пов'язані з винесенням даної постанови, суд дійшов таких висновків:

Державний виконавець при виконанні судового рішення мав керуватись Конституцією України, вимогами закону «Про виконавче провадження», Кодексом адміністративного судочинства, іншими законами в тій частині, в якій вони регулюють деякі питання з приводу виконання судових рішень.

Згідно ст.14 КАСУ - постанови та ухвали суду в адміністративних справах, що набрали законної сили, є обов'язковими до виконання на всій території України.

Згідно ст.181 КАС - сторони виконавчого провадження мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Згідно ч.4 ст.257 КАС - примусове виконання судових рішень в адміністративних справах здійснюється в порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження".

Згідно ч.12 ст.267 КАС - судовий контроль за виконанням судових рішень в адміністративних справах здійснюється також у порядку, встановленому статтею 181 цього Кодексу.

Згідно ст.1 закону «Про виконавче провадження» - виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно ст.2 закону - виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад: зокрема, 1) верховенства права; 2) обов'язковості виконання рішень; 3) законності;

4) диспозитивності; 5) справедливості, неупередженості та об'єктивності; 9) забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.

Згідно ч.1 та ч.2 ст.18 закону - виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов'язаний : 1) здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом; 3) розглядати в установлені законом строки заяви сторін, інших учасників виконавчого провадження та їхні клопотання. Згідно ч.3 ст.18 закону- виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право:зокрема, 1) проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону; 10) звертатися до суду із заявою (поданням) про роз'яснення рішення у випадках, передбачених цим Законом, із заявою (поданням) про встановлення чи зміну порядку і способу виконання рішення, про відстрочку чи розстрочку виконання рішення; 22) здійснювати інші повноваження, передбачені цим Законом.

Згідно ст.19 закону - сторони виконавчого провадження мають право ознайомлюватися з матеріалами виконавчого провадження, оскаржувати рішення, дії або бездіяльність виконавця у порядку, встановленому цим Законом, надавати додаткові матеріали, заявляти клопотання, брати участь у вчиненні виконавчих дій, надавати усні та письмові пояснення, заперечувати проти клопотань інших учасників виконавчого провадження та користуватися іншими правами, наданими законом.

Згідно ст. 31 закону - у разі якщо викладена у виконавчому документі резолютивна частина рішення є незрозумілою, виконавець або сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду, який видав виконавчий документ, із заявою про роз'яснення відповідного рішення.

Згідно ч.1 ст.39 закону виконавче провадження підлягає закінченню у разі: зокрема, 9) фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Згідно ст.40 закону - закінчення виконавчого провадження має такі наслідки:

Зокрема, у разі закінчення виконавчого провадження, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв'язку із закінченням виконавчого провадження. Виконавче провадження, щодо якого винесено постанову про його закінчення, не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.

Згідно ст. 74 закону - Рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Статтями 75 -89 Закону про виконавче провадження врегульовано виконання рішень про покладення на боржника обов'язку виконати певні дії, врегульовано дії державного виконавця і заходи примусу щодо боржника у разі невиконання судового рішення.

Розглядаючи даний позов і враховуючи покладений на посадову особу суб'єкту владних повноважень обов'язок довести правомірність своїх дій і прийнятих рішень, суд виходить лише з наданих доказів, і на їх підстав суд дійшов таких висновків:

Державний виконавець у даному виконавчому провадженні повинен був діяти у відповідності з наведеними вище нормами закону .

Відповідач не надав суду жодних доказів на підтвердження дотримання ним вказаних вимог, зокрема в частині забезпечення прав стягувача, розгляду його клопотань та звернень, вжиття дієвих заходів щодо повного і належного виконання судового рішення, а у разі виникнення сумнівів щодо належного його виконання боржником чи у разі незрозумілості резолютивної частини рішення чи способу його виконання, - звернутись до суду з відповідним поданням (заявою), або принаймні надати стороні виконавчого провадження реальну можливість реалізувати свої права в цій частині, перш ніж виносити постанову про закінчення виконавчого провадження.

Встановлено, що позивач (стягувач) звертався неодноразово до відповідача з приводу вжиття заходів до примусового виконання судового рішення, і висловлював незгоду з тим, що зробленим боржником перерахунком рішення є виконаним належним чином, наполягав на тому, що рішення не виконано, а розрахунок, провести який боржник був зобов'язаний судом, здійсненим боржником неправильно. Більш того, з даного приводу звертався до суду.

При таких обставинах, враховуючи послідовність дій позивача з приводу його намагань довести неправомірність дій боржника по перерахунку пенсії- тобто по виконанню судового рішення у різні, визначені процесуальним законом способи, суд дійшов висновку, що відповідач неправомірно залишив поза увагою такі звернення стягувача і поспішно прийняв рішення про закінчення виконавчого провадження, помилково і необґрунтовано визначивши, що судове рішення є виконаним повністю, безумовно і у повній відповідності до самого рішення.

Сам факт здійснення перерахунку боржником на виконання зобов'язання , покладеного на нього судом у рішенні, не означає належного виконання судового рішення і є недостатнім для висновку про його повне, належне і остаточне виконання.

При цьому суд враховує, що стадія виконання судового рішення - є останньою стадією судового процесу, метою якого є захист порушеного права, відновлення припиненого права, підтвердження оспореного права. Результатом судового захисту - у разі задоволення позову - має бути повне, реальне, остаточне і ефективне відновлення порушеного права.

Підставою для закінчення виконавчого провадження є лише повне і належне виконання рішення боржником, з приводу чого не має бути сумнівів, оскільки закінченням виконавчого провадження закінчується судовий процес і припиняється процедура захисту порушеного права особи, і таке право надалі вважається відновленим. Тому всі сумніви, що виникають при виконанні судового рішення, мають бути усунуті до закінчення виконавчого провадження, і такі сумніви є перешкодою для закінчення виконавчого провадження (з даної підстави), принаймні до їх усунення.

Закон «Про виконавче провадження» і КАС України передбачають певні заходи - виконавчі дії , права і повноваження державного виконавця, якими він наділений у цій сфері. Тому державний виконавець, маючи відомості про незгоду стягувача з тим, що рішення виконано боржником, маючи достатні підстави для перевірки звернень стягувача, мав би вжити заходи по перевірці такої інформації та для усунення сумнівів щодо належного виконання рішення, а не формально виходячи лише з наданих боржником відомостей - винести постанову про закінчення виконавчого провадження.

Як видно зі змісту судових рішень, - постанова про закінчення виконавчого провадження винесена виконавцем 1.11.2016р., тобто після того, як апеляційним судом було скасовано постанову суду першої інстанції, якою дані права позивача були визнані порушеними і було визнано неправомірними дії відповідача (боржника) по виконанню вказаного судового рішення (про порахунок пенсії). Зі змісту рішення апеляційного суду видно, що підставою для скасування постанови суду першої інстанції було не встановлення факту відсутності порушення прав позивача та/або визнання правомірними дій відповідача -боржника, а такою підставою для скасування рішення послугувало обрання позивачем не правильного способу захисту своїх прав, що стосуються належного виконання судового рішення на його користь. Позивач скористався своєчасно даним роз'ясненням апеляційного суду і реалізував наявне у нього право на звернення до суду за роз'ясненням судового рішення в цій спірній частині (застосування відповідного закону для перерахунку пенсії) , про що своєчасно повідомив ВДВС про подання такої заяви.

Крім того, що сам виконавець не використав наявне у нього повноваження і право на звернення до суду за роз'ясненням судового рішення, і сама Постанова про закінчення виконавчого провадження винесена виконавцем у такий короткий строк, який реально і наперед позбавляв стягувача можливості реалізувати дане право (на звернення до суду за роз'ясненням судового рішення в цій частині). Суд також враховує, що хоча рішенням апеляційного суду і була скасована постанова суду першої інстанції, але всі обставини, встановлені апеляційним судом у своєму рішенні, є обов'язковими для сторін, і висновки суду в даному рішенні є обов'язковими для застосування у даних конкретних правовідносинах (щодо визначення наявності оспорюваного права і неправильного визначення позивачем способу його захисту). Сам факт винесення постанови в короткий проміжок часу після скасування апеляційним судом рішення суду першої інстанції з одночасним роз'ясненням позивачу належного способу захисту права, - суд розглядає як поспішне і недобросовісне закінчення виконавчого провадження, і як таке, що порушує права стягувача на належне виконання судового рішення, як таке, що порушило права стягувача, надані йому у виконавчому провадженні, зокрема права на роз'яснення рішення суду, на перевірку належності виконання судового рішення боржником, на усунення будь- яких сумнівів з цього приводу у стадії виконання судового рішення, тобто у відкритому виконавчому провадженні, до винесення постанови про його закінчення.

Таким чином, дії відповідача по винесенню постанови 1.11.2016р. про закінчення виконавчого провадження, і сама постанова судом визнаються протиправними, тобто такими, що вчинені з порушенням прав стягувача у виконавчому провадженні.

При цьому суд також враховує, що після закінчення виконавчого провадження з підстави повного виконання рішення вважається відновленим повністю право стягувача (захищене судовим рішенням), і наявність не скасованої постанови про закінчення виконавчого провадження створила для позивача реальну процесуальну перешкоду у реалізації права на повне і належне виконання рішення суду, на ефективний захист права, яка, зокрема, унеможливила його звернення до суду за роз'ясненням судового рішення (яке з закінченням виконавчого провадження вважається виконаним).

Таким чином, права стягувача у даному виконавчому провадженні порушені, і суд при наведених вище конкретних обставинах вважає , що є підстави для скасування постанови про закінчення виконавчого провадження як незаконної і протиправної.

Згідно ч.1ст.51 Закону «Про виконавче провадження» - якщо постанова про закінчення виконавчого провадження визнана судом незаконною чи скасована, то виконавче провадження підлягає відновленню протягом 3 днів з дня надходження рішення суду про визнання постанови незаконною до ВДВС.

Керуючись ч.3 ст.160, 161, 162 КАС України , суд -

ПОСТАНОВИВ:

Позов задовольнити;

скасувати постанову про закінчення виконавчого провадження, винесену головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у місті Києві Бочковським Тарасом Олександровичем 01.11.2016р. у виконавчому провадженні № 50614950 про зобов'язання здійснити перерахунок пенсії із заробітної плати за роботу в населених пунктах зони відчуження м. Прип'ять, м. Чорнобиль з 26 по 30 квітня 1986 року, згідно довідки №270 від 27.10.2015р. ГУДСНС України в Київській області та виплатити недоплачені суми з урахуванням уже проведених виплат (стягувач ОСОБА_1, боржник Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області).

Постанова може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги через Броварський міськрайонний суд Київської області до Київського апеляційного адміністративного суду протягом 10 днів з дня її проголошення, особами, у відсутності яких постанову проголошено, протягом 10 днів з дня отримання її копії.

Суддя Т.В. Селезньова