Справа № 552/6031/16-а
Суддя: Мінаєва О.М.
Дата ухвалення: 2017-03-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
14 березня 2017 р.Справа № 552/6031/16-а
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі
Головуючого судді: Мінаєвої О.М.
Суддів: Макаренко Я.М. , Шевцової Н.В.
за участю секретаря судового засідання Шалаєвої І.Т.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Міністерства оборони України на постанову Київського районного суду м. Полтави від 13.12.2016р. по справі № 552/6031/16-а
за позовом ОСОБА_1
до ІНФОРМАЦІЯ_1 , Міністерства оборони України , Адміністрації Державної прикордонної служби України
про визнання дій неправомірними,
ВСТАНОВИЛА:
Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до суду з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 , Міністерства оборони України, Адміністрації Державної прикордонної служби України, в якому просив суд:
- визнати протиправними дії Міністерства оборони України щодо відмови у виплаті йому одноразової грошової допомоги, як інваліду ІІ групи внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва) отриманого під час виконання обов`язків військової служби;
- зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_2 скласти та надіслати до Міністерства оборони України висновок щодо можливості виплати йому одноразової грошової допомоги, визначеної частиною другою статті 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", разом із документами, надання яких передбачено чинним законодавством України;
- зобов`язати Міністерство оборони України нарахувати та виплатити йому одноразову грошову допомогу відповідно до Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчання (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві затвердженого постановою КМУ 25.12.2013 року № 975, в розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності.
Постановою Київського районного суду м. Полтави від 13.12.2016р. по справі № 552/6031/16-а адміністративний позов задоволено.
Визнано протиправними дії Міністерства оборони України щодо відмови у виплаті ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, як інваліду другої групи внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва) отриманого під час виконання обов`язків військової служби.
Зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_2 скласти та надіслати до Міністерства оборони України висновок щодо можливості виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, визначеної частиною другою статті 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", разом із документами, надання яких передбачено чинним законодавством України.
Зобов`язано Міністерство оборони України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу відповідно до Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчання (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого постановою КМУ 25.12.2013 року № 975, в розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності.
Витрати по справі віднесено за рахунок держави.
Відповідач, Міністерство оборони України, не погодившись з постановою суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу. Свою незгоду з постановою суду обґрунтовує тим, що судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права, та зазначає, що одноразова грошова допомога військовослужбовцям, які проходили дійсну строкову військову службу у прикордонних військ колишнього СРСР, які на той час підпорядковувались та входили до структури Комітету державної безпеки СРСР та здійснювали розрахунок зі звільненими військовослужбовцями, на сьогоднішній день повинна виплачуватися Адміністрацією Державної прикордонної служби України та її уповноваженими органами. Просить суд апеляційної інстанції скасувати постанову Київського районного суду м. Полтави від 13.12.2016р. по справі № 552/6031/16-а та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.
Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідь обставин справи, пояснення представників відповідачів, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, доводи апеляційної скарги, колегія суддів, переглядаючи судове рішення у даній справі в межах доводів апеляційної скарги у відповідності до ч.1 ст. 195 КАС України, дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено судом апеляційної інстанції, що позивач у період з 17.03.1982 року по 01.11.1982 року проходив військову службу в складі діючої армії в період бойових дій на території республіки Афганістан, про що свідчить довідка Чорнухинського районного військового комісаріату (а.с. 7).
Відповідно до Витягу із протоколу засідання Центральної військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв (протокол №419 від 04 лютого 2016 року) захворювання старшого лейтенанта у відставці ОСОБА_1 : «Гіпертонічна хвороба II ст., ступінь 3. Ризик високий, кризовий перебіг, кризи II порядку. Ішемічна хвороба серця. Дифузний кардіосклероз. СН 1 ст.. ФК II. Хронічна дисциркуляторна енцефалопатія II ст. змішаного генезу (гіпертонічна, вертеброгенна) з двобічною рефлекторною пірамідною недостатністю з акцентом праворуч, стійким цефалічним синдромом. Вегето-судинна дистонія із судинними кризами (1-2 рази на місяць), вираженим астеноневротичним синдромом. Ангіопатія судин сітківки обох очей», що підтверджується військово-обліковими та медичними документами. Захворювання пов`язані з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велися бойові дії (а.с. 8).
Згідно довідки до акта МСЕК серії АВ №0188484 від 22 березня 2016 року Полтавської обласної МСЕК йому встановлена ІІ група інвалідності, яка зумовлена захворюванням, яке пов`язане з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велися бойові дії (а.с. 9).
13 квітня 2016 року позивач звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_3 із заявою про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку із отриманням інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обовязків військової служби (а.с. 10).
18 квітня 2016 року Полтавським обласним військовим комісаріатом, відповідно до пункту 13 Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчання (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України 25 грудня 2013 року №975, подано до Департаменту фінансів Міністерства оборони висновок щодо виплати позивачеві одноразової допомоги (а.с. 11).
20 травня 2016 року Міністерство оборони України листом №248/3/6/2349 відмовило позивачу у виплаті його одноразової грошової допомоги з тих підстав, що особам, які звільнилися з Прикордонних військ одноразова грошова допомога не здійснюється Міністерством оборони України (а.с. 12).
Не погоджуючись з вказаною відмовою, позивач звернувся із даним позовом до суду.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з протиправності відмови Міністерства оборони України призначити та виплатити позивачу одноразову грошову допомогу внаслідок настання ІІ групи інвалідності, пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з таких підстав.
Відповідно до ст. 41 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".
Статтею 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" передбачено виплату одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) або каліцтва військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори в залежності від видів військової служби.
Пунктом 2 постанови Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року №975, якою затверджено "Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - Порядок), встановлено, що особам, які до набрання чинності Порядком, затвердженим цією постановою, мають право на отримання одноразової грошової допомоги, допомога, що не була призначена, призначається і виплачується в установленому законодавством порядку, що діяло на день виникнення права на отримання такої допомоги.
Відповідно до пункту 3 вказаного Порядку днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги є, у разі встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності - дата, що зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії.
Отже, наведені норми ч. 2 ст. 16 Закону України №2011-ХІІ та п. 3 Порядку пов`язують виплату одноразової грошової допомоги зі встановленням групи інвалідності внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження військової служби.
З матеріалів справи встановлено, що ОСОБА_1 з 24.04.1981 року по 15.06.1983 року проходив військову службу у Збройних Силах СРСР на посаді водія БТР-60 ПБ, у тому числі приймав участь у бойових діях на території Демократичної Республіки Афганістан з 17.03.1982 року по 01.11.1982 року.
Довідкою МСЕК №0188484 від 22.03.2016 року внаслідок захворювань, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велися бойові дії, позивачу з 03.05.2016 року було встановлено II групу інвалідності.
13.04.2016 року позивач звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_3 із заявою про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку із отриманням інвалідності внаслідок захворювання пов`язаного з виконанням обовязків військової служби.
18.04.2016 року Полтавським обласним військовим комісаріатом, подано до Департаменту фінансів Міністерства оборони висновок щодо виплати позивачеві одноразової допомоги.
20.05.2016 року Міністерство оборони України листом №248/3/6/2349 відмовило позивачу у виплаті його одноразової грошової допомоги з тих підстав, що особам, які звільнилися з Прикордонних військ одноразова грошова допомога не здійснюється Міністерством оборони України, та запропоновано позивачу звернутися до Державної прикордонної служби України для вирішення питання по суті, оскільки позивач звільнився з військової служби з військової частини НОМЕР_1 , яка відносилась до Прикордонних військ.
Підставою для відмови в нарахувані та виплаті позивачу одноразової грошової допомоги слугував висновок Міністерства оборони України про відсутність у позивача права на отримання вказаної допомоги через те, що останній проходив службу у прикордонних військах.
Колегія суддів не погоджується з даними висновками відповідача, виходячи з наступного.
Згідно п. 1 ч. 1 Указу Президії Верховної Ради СРСР від 21.03.1989 року №10224-ХІ Про виведення із складу Збройних Сил СРСР прикордонних, внутрішніх і залізничних військ прикордонні, внутрішні і залізничні війська виведені зі складу Збройних Сил СРСР.
У відповідності до п.п. 1, 2 Постанови Верховної Ради України від 24.08.1991 року Про військові формування на Україні, Верховна Рада України постановила підпорядкувати всі військові формування, дислоковані на території республіки, Верховній Раді України. Утворено Міністерство оборони України.
Разом з тим, станом на час проходження позивачем строкової військової служби та отримання поранення прикордонні війська входили до складу Збройних Сил СРСР.
З огляду на вищевикладене, приймаючи до уваги, що позивач проходив службу саме у Збройних силах СРСР, які на той час були підпорядковані та знаходились на фінансовому забезпеченні Міністерства оборони СРСР, правонаступником якого в подальшому стало Міністерство оборони України, то в силу ст. 16 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" і постанови Кабінету Міністрів України Про затвердження Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві від 25.12.2013 року № 975, то обов`язок призначення та виплати позивачу одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням йому II групи інвалідності, у зв`язку з захворбванням пов`язаним з виконанням обов`язків військової служби, покладений саме на Міністерство оборони України.
Враховуючи викладене, доводи апеляційної скарги щодо того, що Міністерство оборони України не є у даних правовідносинах правонаступником Прикордонних військ СРСР, є необґрунтованими та не беруться колегією суддів до уваги.
Колегія суддів зазначає, що, оскільки позивач отримав інвалідність внаслідок захворювання пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії, то має право на отримання одноразової грошової допомоги згідно статті 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" та в порядку, визначеному постановою Кабінету Міністрів України № 975 від 25.12.2013 року, оскільки законодавцем передбачено прирівняння соціального захисту військовослужбовців Радянської армії до військовослужбовців Збройних Сил України та законодавцем встановлено обов`язок саме Міністерства Оборони України стосовно прийняття рішення про виплату одноразової грошової допомоги військовослужбовцям у зв`язку з встановленням інвалідності, пов`язаної із виконанням обов`язків військової служби під час здійснення інтернаціонального обов`язку.
На підставі вищевикладеного, посилання відповідача у листі від 20.05.2016 року №248/3/6/2349 відносно того, що позивачу необхідно звернутися до Державної Прикордонної служби України для вирішення питання по суті, є безпідставними.
Відповідно до ч.2 ст.71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Тобто, особливістю адміністративного судочинства є те, що обов`язок доказування в спорі покладається на відповідача - орган публічної влади, який повинен надати докази, що свідчать про правомірність його дій, законність прийнятих рішень.
Таким чином, оскільки належними та допустимими доказами відповідач, як суб`єкт владних повноважень, на якого покладено обов`язок щодо доказування, не довів правомірності власних дій, що є предметом оскарження, колегія суддів дійшла висновку щодо обґрунтованості заявлених позовних вимог в частині визнання протиправними дії Міністерства оборони України щодо відмови у виплаті позивачу одноразової грошової допомоги, та зобов`язання Міністерство оборони України нарахувати та виплатити позивачу одноразову грошову допомогу відповідно до Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців. військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчання (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого постановою КМУ 25.12.2013 року № 975, в розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності.
Між тим колегія суддів не погоджується з постановою суду першої інстанції в частині віднесення судових витрат по справі за рахунок держави, оскільки статтею 94 Кодексу адміністративного судочинства України не передбачено віднесення судових витрат за рахунок держави, а тому судом першої інстанції порушено норму процесуального права, що призвело до неправильного вирішення питання щодо розподілу судових витрат, і постанова суду першої інстанції підлягає скасуванню в цій частині.
Керуючись ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів
У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Міністерства оборони України залишити без задоволення.
Постанову Київського районного суду м. Полтави від 13.12.2016р. по справі № 552/6031/16-а скасувати в частині віднесення витрат по справі за рахунок держави.
В іншій частині постанову Київського районного суду м. Полтави від 13.12.2016р. по справі № 552/6031/16-а залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання ухвали у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя (підпис)Мінаєва О.М.
Судді(підпис) (підпис) Макаренко Я.М. Шевцова Н.В.
Повний текст ухвали виготовлений 20.03.2017 р.