Справа № 361/6775/16-а
Суддя: Бєлова Л.В.
Дата ухвалення: 2017-03-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 361/6775/16-а Головуючий у 1-й інстанції: Василишин В.О. Суддя-доповідач: Бєлова Л.В.
У Х В А Л А

Іменем України

20 березня 2017 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого: Бєлової Л.В.

суддів: Безименної Н.В.,

Желтобрюх І.Л.

за участю секретаря судового засідання: Панчук А.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Києві апеляційну скаргу позивача - Товариства з обмеженою відповідальністю «Термінал Бровари» на постанову Броварського міськрайонного суду Київської області від 30 січня 2017 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Термінал Бровари» до Броварської міської ради Київської області про визнання незаконним та нечинним рішення,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2016 року позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю «Термінал Бровари», звернулись до суду першої інстанції з адміністративним позовом у якому просили визнати нечинним та незаконним рішення Броварської міської ради Київської області від 07 червня 2016 року №225-15-07 «Про встановлення місцевих податків і зборів, ставок земельного та акцизного податків на території міста Бровари на 2017 рік».

Постановою Броварського міськрайонного суду Київської області від 30 січня 2017 року у задоволенні адміністративного позову - відмовлено.

Не погоджуючись із вказаною постановою суду першої інстанції, позивачем подано апеляційну скаргу, в якій апелянт просить скасувати постанову Броварського міськрайонного суду Київської області від 30 січня 2017 року та прийняти нове рішення, яким адміністративний позов задовольнити. Апелянт мотивує свої вимоги тим, що судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з ст. 200 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи, 07 червня 2016 року Броварською міською радою Київської області прийнято рішення №225-15-07 «Про встановлення місцевих податків і зборів, ставок земельного та акцизного податків на території міста Бровари на 2017 рік».

Вважаючи, що зазначеним рішенням порушено його права та законні інтереси, позивач звернувся до суду першої інстанції з адміністративним позовом.

Даючи правову оцінку фактичним обставинам справи, проаналізувавши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає, що суд першої інстанції вірно виходив з наступного.

Відповідно до ст. 8 Податкового кодексу України в Україні встановлюються загальнодержавні та місцеві податки та збори. До місцевих належать податки та збори, що встановлені відповідно до переліку і в межах граничних розмірів ставок, визначених цим Кодексом, рішеннями сільських, селищних і міських рад у межах їх повноважень, і є обов'язковими до сплати на території відповідних територіальних громад.

Згідно з ст.. 10 Податкового кодексу України до місцевих податків належать податок на майно та єдиний податок, а до місцевих зборів: збір за місця для паркування транспортних засобів і туристичний збір.

Місцеві ради обов'язково установлюють єдиний податок та податок на майно (в частині транспортного податку та плати за землю).

Місцеві ради в межах повноважень, визначених цим Кодексом, вирішують питання відповідно до вимог цього Кодексу щодо встановлення податку на майно (в частині податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки) та встановлення збору за місця для паркування транспортних засобів, туристичного збору.

Водночас, особливість місцевих податків полягає в тому, що вони за законом не можуть бути встановлені безпосередньо рішенням Верховної Ради України.

Відповідно п. 4.4 ст. 4 Податкового кодексу України установлення і скасування податків та зборів, а також пільг їх платникам здійснюються відповідно до цього Кодексу Верховною Радою України, а також Верховною Радою Автономної Республіки Крим, сільськими, селищними, міськими радами у межах їх повноважень, визначених Конституцією України та законами України.

Тобто, безпосереднє встановлення місцевих податків (а, отже, і транспортного податку) віднесено Податковим кодексом до компетенції відповідних сільських, селищних, міських рад у межах їх повноважень.

Верховна Рада України може встановлювати тільки перелік дозволених до встановлення місцевими радами місцевих податків і дозволених граничних параметрів таких податків, а власне, встановлення місцевих податків, із дотриманням встановлених Верховною Радою критеріїв - є компетенцією відповідних місцевих рад.

Відповідно до ч. 12 ст. 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування, які відповідно до закону є регуляторними актами, розробляються, розглядаються, приймаються та оприлюднюються у порядку, встановленому Законом України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності».

Так, рішенням Броварської міської ради Київської області № 59-04-07 від 24 грудня 2015 року затверджено план з підготовки проектів регуляторних актів на 2016 рік. Згідно з планом діяльності з підготовки проектів регуляторних актів на 2016 рік, прийняття рішення про встановлення місцевих податків і зборів, ставок земельного та акцизного податків на території міста Бровари заплановано на І півріччя 2016 року. Оскаржуване рішення прийняте 07 червня 2016 року.

Згідно зі статтею 34 Закону України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності» кожен проект регуляторного акта, що внесений на розгляд до міської ради подається до відповідальної постійної комісії для вивчення та надання висновків про відповідність проекту регуляторного акта вимогам статей 4 та 8 цього Закону. При представленні на пленарному засіданні сесії ради проекту регуляторного акта голова відповідальної постійної комісії доповідає висновки цієї комісії про відповідність проекту регуляторного акта вимогам статей 4 та 8 цього Закону.

Рішенням Броварської міської ради Київської області від 17 грудня 2015 року за № 06-02-07 затверджено Положення про постійні комісії Броварської ради УІІ скликання. Пунктом 13 статті 7 цього Положення передбачено, що повноваження щодо підготовки та надання експертних висновків відносно проектів регуляторних актів покладено на постійну комісію з питань регламенту, правопорядку, депутатської етики та інформаційної політики.

30 травня 2016 року головою постійної комісії з питань регламенту, правопорядку, депутатської етики та інформаційної політики підписано експертний висновок до спірного рішення.

Відповідно до абз. 5 ст. 12 Закону України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності» регуляторні акти, прийняті органами та посадовими особами місцевого самоврядування, офіційно оприлюднюються в друкованих засобах масової інформації відповідних рад, а у разі їх відсутності - у місцевих друкованих засобах масової інформації, визначених цими органами та посадовими особами, не пізніш як у десятиденний строк після їх прийняття та підписання.

Згідно із пунктом 12.3.4 статті 12 Податкового кодексу України, рішення про встановлення місцевих податків та зборів офіційно оприлюднюється відповідним органом місцевого самоврядування до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосовування встановлюваних місцевих податків та зборів або змін (плановий період). В іншому разі норми відповідних рішень застосовуються не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим періодом.

10 червня 2016 року рішення Броварської міської ради Київської області від 07 червня 2016 року № 225-15-07 оприлюднено у друкованому засобі масової інформації газеті «Нове життя».

У апеляційній скарзі позивач зазначає, що оскаржуване рішення не містить обов'язкових елементів, встановлених пп. 12.3.2 п. 12.3 ст. 12 та ст.. 7 Податкового кодексу України.

Відповідно до пп. 12.3.2 п. 12.3 ст. 12 Податкового кодексу України при прийнятті рішення про встановлення місцевих податків та зборів обов'язково визначаються об'єкт оподаткування, платник податків і зборів, розмір ставки, податковий період та інші обов'язкові елементи, визначені ст. 7 цього Кодексу з дотриманням критеріїв, встановлених розділом ХІІ цього Кодексу для відповідного місцевого податку чи збору.

Таким чином, місцеві ради, згідно з вимогами Податкового кодексу України, мають обов'язково встановити (відповідним рішенням місцевої ради) місцеві податки і вирішити питання (на власний розсуд), чи запроваджувати податок ( і в яких розмірах) на майно, відмінне від земельної ділянки.

У пп. 2.1 п. 2 оскаржуваного рішення зазначено, що об'єкт оподаткування, платники податку, податковий період та інші обов'язкові елементи податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки визначаються згідно зі ст.. 266 Податкового кодексу України.

Так, ст.. 266 Податкового кодексу України визначено платників податків, об'єкт оподаткування, податковий період, базу оподаткування, порядок обчислення податку, строк та прядок сплати податку, строк та порядок надання звітності про обчислення і сплату податку.

Отже, відповідачем шляхом прийняття рішення від 07 червня 2016 року №225-15-07 встановлено та запроваджено відповідні місцеві податки, встановлено ставки таких податків.

Визначення платників податків, об'єкт оподаткування, податковий період, базу оподаткування, порядок обчислення податку, строк та прядок сплати податку, строк та порядок надання звітності про обчислення і сплату податку встановлені шляхом посилання на ст.. 266 Податкового кодексу України.

Тобто відповідачем в оскаржуваному рішення визначено об'єкт оподаткування, платник податків і зборів, розмір ставки, податковий період та інші обов'язкові елементи, передбачені ст. 7 Податкового кодексу України.

Колегія суддів зазначає, що посилання на відповідну статтю Податкового кодексу України не може визнаватись відсутністю обов'язкового елементу рішення.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Отже, судом першої інстанції встановлено та доводами апеляційної скарги не спростовано те, що оскаржуване рішення прийняте у межах повноважень, у спосіб, передбачені Конституцією та законами України та відповідає вимогам ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України.

Крім того, судом першої інстанції встановлено, що позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю «Термінал Бровари» є юридичною особою, зареєстрованою 01 червня 2005 року, з 02 червня 2005 року перебуває на обліку у Броварській об'єднаній податковій інспекції Головного управління ДФС в Київській області, основний вид діяльності - складське господарство.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Бровари Термінал» є власником складського комплексу «Логістичний парк» за адресою: Київська область, місто Бровари, Об'їзна дорога, 62, що підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 29 вересня 2010 року, виданого виконавчим комітетом броварської міської ради Київської області на підставі рішення від 28 вересня 2010 року №528.

Так, у даній справі позивач оскаржує у цілому рішення Броварської міської ради Київської області від 07 червня 2016 року №225-15-07 «Про встановлення місцевих податків і зборів, ставок земельного та акцизного податків на території міста Бровари на 2017 рік».

Згідно з ч. 1 ст. 6 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Таким чином, звернення до адміністративного суду є способом захисту порушених прав, а не способом відновлення законності та правопорядку у публічних відносинах.

Право на захист - це самостійне суб'єктивне право, яке з'являється у володільця регулятивного права лише в момент порушення чи оспорення останнього.

Відповідно до п. 21 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України №2 від 06 березня 2008 року «Про практику застосування адміністративними судами окремих положень КАС України під час розгляду адміністративних справ», право оскаржити нормативно-правовий акт мають особи, щодо яких його застосовано, а також особи - суб'єкти правовідносин у яких буде застосовано цей акт. Тобто, особа (позивач) повинна довести факт застосування до неї оскаржуваного нормативно-правового акта або те, що вона є суб'єктом відповідних відносин, на які поширюється дія цього акта.

Згідно з абз. 5-6 п. 1 Інформаційного листа Вищого адміністративного суду України №791/11/13-10 від 01 червня 2010 року, нормативно-правові акти - це правові акти управління, які встановлюють, змінюють, припиняють (скасовують) правові норми. Нормативно-правові акти містять адміністративно-правові норми, які встановлюють загальні правила регулювання однотипних відносин у сфері виконавчої влади, розраховані на тривале застосування. Вони встановлюють загальні правила поведінки, норми права, регламентують однотипні суспільні відносини у певних галузях і, як правило, розраховані на довгострокове та багаторазове їх застосування.

Другу групу актів за критерієм юридичної природи складають індивідуальні акти. Останні стосуються конкретних осіб та їхніх відносин. Загальною рисою, яка відрізняє індивідуальні акти управління, є їх виражений правозастосовний характер. Головною рисою таких актів є їхня конкретність, а саме: чітке формулювання конкретних юридичних волевиявлень суб'єктами адміністративного права, які видають такі акти; розв'язання за їх допомогою конкретних, а саме індивідуальних, справ або питань, що виникають у сфері державного управління; чітка визначеність адресата - конкретної особи або осіб; виникнення конкретних адміністративно-правових відносин, обумовлених цими актами.

З'ясування цієї обставини має істотне значення для правильного вирішення справи, оскільки нормативно-правові акти можуть бути оскаржені широким колом осіб (фізичних та юридичних), яких вони стосуються. Індивідуальні ж акти можуть бути оскаржені лише особами, безпосередні права, свободи чи охоронювані законом інтереси яких такими актами порушені.

Колегія суддів звертає увагу на те, що оскаржуваним рішенням відповідача встановлено, що на території м. Бровари справляються наступні місцеві податки і збори: податок на майно, єдиний податок та туристичний збір. Пунктом 2 рішення визначено особливості справляння податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки в м. Бровари; пунктом 3 - порядок сплати транспортного податку в м. Бровари; пунктом 4 - туристичного збору; п. 5 - земельного податку; п. 6 - встановлено фіксовані ставки єдиного податку для фізичних осіб - підприємців.

Так, позивачем не доведено, що оскаржуване рішення відповідача у цілому (зокрема, п. 3-6) застосовується до Товариства з обмеженою відповідальністю «Термінал Бровари».

Крім вказаного, колегія суддів зазначає, що оскаржуване рішення не порушує принципи рівності перед законом та захисту конкуренції у підприємницькій діяльності з огляду на таке.

Відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону України «Про захист економічної конкуренції» органи місцевого самоврядування зобов'язані сприяти розвитку конкуренції та не вчиняти будь-яких неправомірних дій, які можуть мати негативний вплив на конкуренцію.

Згідно з ч. 1 ст. 15 Закону України «Про захист економічної конкуренції» антиконкурентними діями органів влади, органів місцевого самоврядування, органів адміністративно-господарського управління та контролю є прийняття будь-яких актів (рішень, наказів, розпоряджень, постанов тощо), надання письмових чи усних вказівок, укладення угод або будь-які інші дії чи бездіяльність органів влади, органів місцевого самоврядування, органів адміністративно-господарського управління та контролю (колегіального органу чи посадової особи), які призвели або можуть призвести до недопущення, усунення, обмеження чи спотворення конкуренції.

Натомість, встановлення місцевих податків і зборів є законодавчо встановленими повноваженнями відповідача, а тому не належить до переліку анти конкурентних дій у розумінні чю 1 ст. 15 Закону України «Про захист економічної конкуренції».

Податкове законодавство України ґрунтується, зокрема, на принципах загальності оподаткування, рівності усіх платників перед законом, недопущення будь-яких проявів податкової дискримінації - забезпечення однакового підходу до всіх платників податків незалежно від соціальної, расової, національної, релігійної приналежності тощо (ст. 4 Кодексу).

Системний аналіз положень оскаржуваного рішення відповідача не дає підстав для висновку щодо наявності неоднакового підходу до встановлення правил оподаткування до окремих платників щодо встановлення місцевих податків і зборів. Так, рішення відповідача поширює свою дію на всіх платників податків за територіальною ознакою - тобто на тих платників, які здійснюють відповідну діяльність у межах міста Бровари.

Враховуючи викладене, з'ясувавши та перевіривши всі фактичні обставини справи, об'єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення, враховуючи вимоги законодавства України та судову практику, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відсутності підстав для задоволення адміністративного позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Термінал Бровари» до Броварської міської ради Київської області про визнання незаконним та нечинним рішення.

Приписами ст. 159 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яке ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до статті 200 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Колегія суддів приходить до висновку, що постанова суду першої інстанції ухвалена з дотриманням норм процесуального та матеріального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції, у зв'язку з чим підстав для скасування постанови суду першої інстанції не вбачається.

На підставі викладеного, враховуючи, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, керуючись ст. ст. 160, 198, 200, 205, 206 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Термінал Бровари» на постанову Броварського міськрайонного суду Київської області від 30 січня 2017 року - залишити без задоволення.

Постанову Броварського міськрайонного суду Київської області від 30 січня 2017 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів, відповідно до вимог ст. 212 КАС України, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Повний текст виготовлено 20.03.2017

Головуючий суддя Л.В.Бєлова

Судді Н.В. Безименна,

І.Л. Желтобрюх

Головуючий суддя Бєлова Л.В.

Судді: Безименна Н.В.

Желтобрюх І.Л.