Справа № 402/29/17
Суддя: Ясінський Л. Ю.
Дата ухвалення: 2017-03-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Ульяновський районний суд Кіровоградської області
Справа № 402/29/17
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" березня 2017 р. Ульяновський районний суд Кіровоградської області в складі:

головуючого-судді: Ясінського Л. Ю.

при секретарі - Кашнікову І.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Благовіщенське адміністра-тивну справу за позовом позивача ОСОБА_1 до відповідача Благовіщенської районної державної адміністрації Кіровоградської області - відділу регіонального розвитку, містобудування, архітектури та житлово- комунального господарства про визнання протиправним та скасування Висновку про відмову в погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки від 15.12.2016 року № 82 та Висновку про відмову в погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки від 20.01.2017 року № 10, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з адміністративним позовом, у якому просить:

визнати протиправним та скасувати Висновок від 15.12.2016 року № 82 та Висновок від 20.01.2017 року за № 10 про відмову в погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність гр. ОСОБА_1 за рахунок категорії земель сільськогосподарського призначення для індивідуального садівництва, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1;

стягнути з Благовіщенської районної державної адміністрації Кіровоградської області на користь ОСОБА_1, здійснені нею витрати на правову допомогу, у розмірі 5 120 грн. та судовий збір у розмірі 640 грн.

Заявлені позовні вимоги позивач мотивує тим, що 3 жовтня 2014 року Рішенням № 389 Ульяновською міською радою їй було надано дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність за рахунок категорії земель сільськогосподарського призначення в межах м. Ульяновка, що перебувають в запасі, орієнтовною площею 0, 0300 га, для індивідуального садівництва (згідно КВЦПЗ : 01:05), що знаходиться за адресом: АДРЕСА_1. На її замовлення ліцензійною організацією було виготовлено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для індивідуального садівництва.

Про порушення свого права позивачка дізналась 15.12.2016 року, отримавшиВисновок про відмову в погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки за № 82 Відділу регіонального розвитку, містобудування, архітектури та житлово-комунального господарства.

Відмову мотивовано тим, що згідно існуючої містобудівної документації (генерального плану м. Ульяновка, розробленого в 1989 році) надана Позивачу ділянка знаходиться в межах кварталу присадибної житлової забудови і відповідно призначена для житлового будівництва, а не для індивідуального садівництва та на погляд Відповідача проект землеустрою мав би передбачати зміну цільового призначення земельної ділянки.

Позивачка вважає вказану відмову неправомірною, оскільки при зверненні до відповідача нею було дотримано усіх вимог закону. Відтак, правових підстав відмовляти у погодженні проекту землеустрою не було. Висновок наданий без належного та істотного обґрунтування відмови з невідповідним посиланням на статті законів, що не регулюють відносини погодження проекту на даному етапі відведення земельної ділянки.

У Висновку про відмову в погодженні проекту землеустрою не наведеніпідстави для відмови, передбачені п. ст. 186-1 Земельного кодексу України, а саме не зазначено які саме положення проекту не відповідають вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, документації із землеустрою або містобудівній документації.

Позивач ОСОБА_1 подала до суду заяву, в якій просила розглянути справу за її відсутності, а також за відсутності представника за дорученням ОСОБА_3 та адвоката по справі.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, подав письмове заперечення, яким просив врахувати фактичні обставини справи та слухати справу без його участі.

Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню.

Судом встановлено, що за Заявою позивача ОСОБА_1 від 3 жовтня 2014 року (а.с.24), Рішенням № 389 двадцять п'ятої сесії шостого скликання Ульяновською міською радою (а.с. 25), їй було надано дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність за рахунок категорії земель сільськогосподарського призначення в межах м. Ульяновка, що перебувають в запасі, орієнтовною площею 0, 0300 га, для індивідуального садівництва (згідно КВЦПЗ : 01:05), що знаходиться за адресом: АДРЕСА_1.

На замовлення позивача, ліцензійною організацією було виготовлено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянкиу власність для індивідуального садівництва.

Даний проект землеустрою було погоджено Державною службою України з питань геодезії, картографії та кадастру - Відділом держгеокадастру в Ульяновському районі Кіровоградської області за № 332 від 21.12.2016 року.

Межі земельної ділянки погодженні Благовіщенською міською радою та відповідно складено Акт прийомки-передачі межових знаків на зберігання від 03 серпня 2016 року (а.с. 42).

Ділянка, що надана позивачці Рішенням міської ради№ 389 від 3 жовтня 2014 р., раніше ніким не використовувалась, перебувала в запасі.

Як встановлено судом, після одержання необхідних погоджень, позивач звернувся до Відділу регіонального розвитку, містобудування, архітектури та житлово-комунального господарства з клопотанням погодити проект землеустрою з відведення земельної ділянки.

Висновком від 15.12.2016 року за № 82 та повторно від 20.01.2017 року за №10 Відділ регіонального розвитку, містобудування, архітектури та житлово-комунального господарства відмовив позивачці в погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки на підставі п. 5 та п.6 ст. 186-1Земельного кодексу України, ч. 3,4 ст. 24 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності».

Перевіряючи законність вищезазначеної відмови, суд керується наступними мотивами.

Спірні правовідносини регулюються Конституцією України, Земельним кодексом України.

Так, в силу положень ст. 14 Конституції України право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Встановлення та зміна цільового призначення земельних ділянок регулюється ст. 20 ЗК України, частинами першою та другою якої передбачено, що віднесення земель до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень органів державної влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень. Зміна цільового призначення земельних ділянок здійснюється за проектами землеустрою щодо їх відведення.

Зміна цільового призначення земельних ділянок державної або комунальної власності провадиться Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування, які приймають рішення про затвердження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок та передачу цих ділянок у власність або надання у користування відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу.

Порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами передбачено ст.118 ЗК України.

Частинами 6, 7, 8, 9 ст. 118 ЗК встановлено, що громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності зокремадля веденнясадівництвау межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри.

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян суб'єктами господарювання та погоджується в порядку, встановленому статтею 186-1 ЗК України, відповідно до якої, підставою для відмови у погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки може бути лише невідповідність його положень вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, документації із землеустрою або містобудівній документації.

У Висновку про відмову в погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не зазначено, які саме положення проекту не відповідають вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, документації із землеустрою або містобудівній документації.

При цьому суд наголошує, що частиною 6 ст. 186-1 ЗК України, встановлено вичерпний перелік підстав для відмови у погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, а саме: лише невідповідність його положень вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, документації із землеустрою або містобудівній документації, а,статті 20, 79-1 та ст. 118 Земельного кодексу України передбачають наявність проекту землеустрою при приватизації земельної ділянки державної або комунальної власності та формуванні земельної ділянки, а не проекту землеустрою зі зміною цільового призначення.

Так, ст. 20 ЗК України наділяє орган місцевого самоврядування, який приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та передачі ділянки у власність, правом змінювати цільове призначення земельних ділянок комунальної власності за проектами землеустрою.

Відповідно до ч. 1 ст. 20 ЗК України, віднесення земель до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень.

У відповідності до ст. 69 КАС України, «належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування.»

Відповідно до доказів, наявних в матеріалах справи, земельна ділянка на діючому Генеральному плані зображена пустим білим квадратом. Рішенням № 389 двадцять п'ятої сесії шостого скликання від 3 жовтня 2014 року, визначено сільськогосподарське призначення земельної ділянки, за рахунок категорії земель що перебувають в запасі для індивідуального садівництва.

Відповідачем не надано належних доказів, які вказували б, що саме дана ділянка призначена для житлового будівництва та могли б спростувати вищевикладене.

Матеріали справи не містять доказів того, що проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки не відповідає вимогам законодавства.

Посилання відповідача на те, що цільове призначення земельної ділянки не відповідає містобудівній документації (без зазначення якій саме: 1987, 1997 років) не підтверджені належними і допустимими доказами.

Відповідно до ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Таким чином, враховуючи положенняст. 20, 79-1, 118, ч.6 ст. 186-1 ЗК Відділом регіонального розвитку, містобудування, архітектури та житлово- комунального господарства неправомірно відмовлено у погодженні проекту землеустрою.

З огляду на вищевикладене, перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб'єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх дій та докази, надані сторонами, суд приходить до переконання, що позовні вимоги щодо визнання протиправним та скасування Висновку про відмову в погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки від 15.12.2016 року № 82 та Висновку про відмову в погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки від 20.01.2017 року № 10 належить задовільнити.

Згідно із ст. 11 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

В силу вимог ст.ст. 71, 86 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. Суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Відповідно до ч. 1 ст. 90 КАС України витрати, пов'язані з оплатою допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, які надають правову допомогу за договором, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги, передбачених законом.

Судом встановлено, що між позивачкою ОСОБА_1 та адвокатом ОСОБА_4 укладено договір про надання правової допомоги.

Розмір витрат, пов'язаних з оплатою допомоги адвоката, які підлягають відшкодуванню при вирішенні адміністративної справи, законом не визначено. Проте, відповідно до статті 1 Закону України "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах " розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року, за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

З квитанцій до прибуткового касового ордера № 1/28 від 10.01.2017 року на суму, виданої адвокатом ОСОБА_4, вбачається, що позивачка сплатила за надання правової допомоги 5 120 грн.

З наданого адвокатом розрахунку та обґрунтування судових витрат вбачається, що вона отримала від ОСОБА_1 за написання адміністративного позову, інших процесуальних документів - 5 120 грн.

Зважаючи на положення закону України "Про Державний бюджет України на 2017 рік" встановлено прожитковий мінімум для працездатних осіб: з 1 січня 2017 року - 1600 гривень, тобто максимальний розмір компенсації послуг адвоката становить 640 грн. / 1 год.

Згідно вимог Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" до правової допомоги входить зокрема складання позовної заяви, процесуальних та інших документів правового характеру, здійснення адвокатських запитів, а також інші види адвокатської діяльності, не заборонені законом.

Суд дійшов висновку, що підлягають відшкодуванню витрати за складання позовної заяви, інших процесуальних документів, письмових пояснень та заяви про збільшення позовних вимог протягом 8 годин, що відповідно до максимального розміру, визначеного Законом "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах" складає (8год х 0,4х 1600 грн) = 5 120 грн. та 640 судового збору.

Керуючись,ст. 20, 79-1, 118, ч.6 ст. 186-1 ЗК, ст. 70, 71, 79, 86,87, 90,158-163, 167, 254 КАС України суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Позов задовольнити.

Позов ОСОБА_1 до Благовіщенської районної державної адміністрації Кіровоградської області - відділу регіонального розвитку, містобудування, архітектури та житлово- комунального господарства про визнання протиправним та скасування Висновку про відмову в погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки від 15.12.2016 року № 82 та від 20.01.2017 року № 10 - задовільнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати Висновок від 15.12.2016 року за № 82 та Висновок від 20.01.2017 року за № 10 про відмову в погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність гр. ОСОБА_1 за рахунок категорії земель сільськогосподарського призначення для індивідуального садівництва, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Стягнути з Відповідача по справі - Благовіщенської районної державної адміністрації Кіровоградської області - відділу регіонального розвитку, містобудування, архітектури та житлово- комунального господарства, здійснені витрати на правову допомогу, загальною сумою 5 120 (п'ять тисяч сто двадцять) гривень та судовий збір у розмірі 640 (шістсот сорок) гривень.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку через Ульяновський районний суд Кіровоградської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня проголошення постанови. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції. В разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

ССуддя: Л. Ю. Ясінський