Справа № 723/1422/16-а
Суддя: Яківчик І. В.
Дата ухвалення: 2017-03-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Сторожинецький районний суд Чернівецької області
Справа № 723/1422/16-а
Провадження № 2-а/723/18/17
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 березня 2017 року м.Сторожинець

Сторожинецький районний суд

Чернівецької області в складі:

головуючого судді Яківчика І.В.

при секретарі Крупчак М.І.

за участю:

позивача ОСОБА_1, її представника ОСОБА_2 та

представників відповідача Паланійчука В.П. і Стирана С.Ф.

розглянувши у відкритому судовому засіданні, адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Сторожинецької районної ради, Чернівецької області, про визнання протиправним та скасування розпорядження про звільнення, поновлення на посаді та нарахування і виплату середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди

встановив:

ОСОБА_1 звернулася до суду з адміністративним позовом до Сторожинецької районної ради, Чернівецької області, який в подальшому уточнювала шляхом подачі нових позовів, про визнання протиправним та скасування розпорядження про звільнення, поновлення на посаді та нарахування і виплату середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди, посилаючись на те, що вона працювала на посаді керуючого справами Сторожинецької районної ради і її 21.04.2016 року розпорядженням голови ради № 29-к від 21 квітня 2016 року було звільнено з роботи в зв'язку із скороченням штату відповідно до п.1 статті 40 КЗпП України про що зроблено в її трудовій книжці запис за № 46.

Вважає, що її звільнено незаконно внаслідок порушення відповідачем вимог законодавства та недотримання встановленої процедури, оскільки при її звільненні не отримано згоди виборного органу первинної профспілкової організації, членом якої вона являється, а звільнення за п.1 ст. 40 КЗпП України за вимогами ст. 43 КЗпП України має бути проведено лише за попередньою згодою профкому.

Крім того при її звільненні було порушено вимоги ч.2 ст. 40 КЗпП згідно якої звільнення допускається якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу. Їй же іншу вакантну посаду, одночасно із попередженням про звільнення, не пропонували. Через місяць після попередження про звільнення, а саме 01.03.2016 року, їй запропонували посаду начальника відділу з питань економіки, бюджету, залучення інвестицій та правового забезпечення, але від зайняття цієї посади вона відмовилась внаслідок невчасності пропозиції. Інші вакантні посади, в т.ч. і нововведену посаду

керуючого справами-заступника керівника виконавчого апарату районної ради, їй не пропонували.

Районною радою при її звільненні не було враховано переважне її право на залишення на роботі передбачене в ст. 42 КЗпП України, а саме не було враховано її високу кваліфікацію і продуктивність праці, в її сім'ї немає інших працівників із самостійним заробітком, вона самостійно виховує дитину ІНФОРМАЦІЯ_1, яка навчається у вищому навчальному закладі.. Порівняльного аналізу продуктивності праці і кваліфікації її з тими працівниками які залишались на роботі, районна рада не провела, що є порушенням чинного законодавства, а відповідно її звільнили без законних підстав.

Також районна рада допустила порушення законодавства, оскільки в раді відбулось не скорочення штату, а зміна істотних умов праці. Скорочення ж посади керуючого справами районної ради, яку вона займала, передбачена законом, а тому всі дії як по скороченню цієї посади так і по її звільненню є незаконними, оскільки безпосередня організація роботи виконавчого апарату та здійснення поточного керівництва його діяльністю покладається згідно Регламенту роботи ради, на керуючого справами районної ради, який призначається та звільняється з роботи головою ради в порядку визначеному Законом України «Про службу в органах місцевого самоврядування». Введення посади керуючого справами - заступника керівника виконавчого апарату районної ради, також є порушенням так як статтею 56 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» передбачена тільки посада заступника голови районної ради. При цьому, згідно ст..14 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування» посада заступника віднесена до 4-ї категорії посад, а посада керуючого справами до 5-ї категорії.

Фактичного скорочення штату не відбулось оскільки рішенням ради від 29.01.2016 року в межах чисельності працівників виведено посаду керуючого справами районної ради та введено посаду керуючого справами-заступника керівника виконавчого апарату районної ради. Крім того, по незрозумілій позивачу причині, конкурсний відбір, при призначенні головного спеціаліста Стирана С.Ф., на посаду керуючого справами-заступника керівника виконавчого апарату районної ради, не проводився чим порушено принцип рівних можливостей доступу громадян до служби в органах місцевого самоврядування з урахуванням їх ділових якостей та професійної підготовки, визначений ст.4 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування».

В результаті незаконного звільнення вона втратила середній заробіток, який їй необхідно виплатити, та понесла моральну шкоду, яка виразилась у втраті роботи, втраті душевного спокою. Дратівливості з приводу відсутності засобів для забезпечення належного рівня життя дитині та собі. Виходячи із вимог ст. 237-1 КЗпП України, моральну шкоду позивач оцінила в 10000 гривень, які просила разом із середнім заробітком за вимушений прогул стягнути з відповідача, поновивши її на посаді керуючого справами Сторожинецької районної ради та на службі в органі місцевого самоврядування з 21.04.2016 року.

В судовому засіданні позивач та її представник ОСОБА_2, підтримали позовні вимоги в повному обсязі посилаючись на викладені обставини, додатково пояснивши, що їй пропонували тільки один раз зайняти посаду начальника відділу зх. Питань економіки, бюджету, залучення інвестицій та правового забезпечення виконавчого апарату районної ради, від якої вона відмовилась оскільки вона не відповідала її професійному рівню та освіті. Жодних інших пропозицій не було, однак вона готова була зайняти нововведену посаду керуючого справами-заступника керівника виконавчого апарату районної ради, яку їй не пропонували.

Представники відповідача в судовому засіданні, вимоги позову не визнали. Подані до суду письмові заперечення на позов, підтримали і просили відмовити в задоволенні

позову повністю з огляду на безпідставність вимог.

Заслухавши пояснення сторін і їх представників та дослідивши письмові докази по справі в т.ч. письмові заперечення проти позову, судом згідно трудової книжки серії НОМЕР_1 (а.с.12-20) встановлено, що позивач ОСОБА_1 з 01.07.2014 року на підставі розпорядження № 44-к, від цього ж числа, була призначена керуючим справами Сторожинецької районної ради за результатами конкурсу та працювала на вказаній посаді до 21.04.2016 року.

Розпорядженням Голови Сторожинецької районної ради, Чернівецької області від 21.04.2016 року № 29-к (а.с.21) ОСОБА_1 звільнено з посади керуючого справами районної ради з 21 квітня 2016 року у зв'язку зі скороченням штату відповідно до пункту 1 частини 1 статті 40 КЗпП України.

Відповідно до ч. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

В частині другій ст.19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 43 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» визначено, що виключно до повноважень районної ради, які вирішуються на пленарних засіданнях вирішується питання:щодо затвердження структури виконавчого апарату ради, його чисельності та витрат на утримання ради та її виконавчого комітету;

Вирішуючи питання предмету адміністративного позову, суд приймає до уваги, що безумовним правом визначати чисельність і штат працівників, наділена тільки районна рада і у випадку виникнення спору з приводу відповідності звільнення працівника не у відповідності до вимог ч.1 ст.40 КЗпП України, суд не вправі обговорювати питання про доцільність скорочення чисельності або штату працівників, але зобов'язаний перевірити наявність підстав для звільнення та дотримання відповідної процедури.

Вказані вимоги прописані, як в ч.1 ст. 40 КЗпП України так і в положенняхПостанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 06.11.1992 року № 9, згідно яких при розгляді трудових спорів, пов'язаних зі звільненням за п. 1 ст. 40 КЗпП, суди зобов'язані з'ясувати: чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, скорочення штату працівників; чи додержано власником або уповноваженим ним органом законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника за його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за два місяці про наступне вивільнення.

Дотримуючись цих положень, суд встановив, що рішенням Сторожинецької районної ради, Чернівецької області № 28-4/2016 від 29 січня 2016 року «Про затвердження структури, чисельності виконавчого апарату та відділу з питань матеріально-технічного забезпечення та обслуговування адміністративної будівлі районної ради» (а.с.22), затверджено структуру і чисельність апарату районної ради та

зобов'язано начальника відділу з питань правового забезпечення та кадрової роботи попередити працівників районної ради про можливе наступне вивільнення відповідно до норм чинного законодавства. При цьому контроль за виконанням рішення, радою покладений в т.ч. на голову районної ради.

Згідно затвердженої структури (а.с.23) відсутня посада керуючий справами районної ради, а є посада керуючий справами-заступник керівника виконавчого апарату районної ради.

На виконання рішення ради, головою районної ради 01.02.2016 року видано розпорядження № 16 «Про внесення змін до штатного розпису виконавчого апарату районної ради та попередження про заплановане вивільнення працівників» (а.с.25), яким скорочено в тому числі посаду керуючого справами.

Таким чином, суд знаходить, що звільнення позивача з посади керуючого справами районної ради відбулось внаслідок скорочення штату Сторожинецької районної ради і таке скорочення дійсно мало місце.

Підтвердженням факту скорочення штату Сторожинецької районної ради, в даному випадку, є: - рішення ради № 28-4/2016 від 29 січня 2016 року про затвердження структури і чисельності виконавчого апарату ради (а.с.115), яким до того ж передбачалися заходи по вивільненню працівників внаслідок скорочення; - розпорядження № 17 від 08.02.2016 року про затвердження нового штатного розпису виконавчого апарату районної ради (а.с.118); - штатні розписи до 2016 року та на 2016 рік (а.с.119-124); - розпорядженням № 22 від 25.02.2016 року (а.с.136), яким затверджені положення про виконавчий апарат районної ради та посадові інструкції посад які введені до штатного розпису, в т.ч. посадової інструкції керуючого справами-заступника керівника виконавчого апарату районної ради (а.с.137).

Позивач, оспорюючи розпорядження Голови районної ради про своє звільнення, не врахувала, що вказане розпорядження видавалось на виконання рішення ради, прийняте в межах повноважень, яке саме по собі свідчить про правомірність скорочення штату.

Виходячи з цього суд не погоджується із доводами позивача і її представника щодо того що фактичного скорочення штату не відбулось оскільки рішенням ради від 29.01.2016 року в межах чисельності працівників виведено посаду керуючого справами районної ради та введено посаду керуючого справами-заступника керівника виконавчого апарату районної ради.

Суд вважає, що штат працівників - це сукупність посад, встановлених штатним розписом районної ради і скорочення такого штату представляє собою зміну штатного розпису за рахунок ліквідації певних посад або зменшення кількості штатних одиниць за певними посадами.

Виходячи із зазначеного, очевидним і правомірним є те, що при скороченні штату чисельність не змінилась, оскільки вона беззаперечно могла змінитись тільки при скороченні чисельності працівників тобто скороченні спискового складу працюючих, однак таке скорочення у Сторожинецькій районній раді, рішеннями ради не ініціювалось.

Тобто аналізуючи наведені докази які підтверджують факт скорочення штату Сторожинецької районної ради, який піддався сумніву зі сторони позивача, суд в межах цієї справи, знаходить, що таке скорочення насправді відбулося шляхом ліквідації посади керуючого справами районної ради та введення нової посади керуючий справами - заступник керівника виконавчого апарату районної ради і така ліквідація була проведена радою, а не головою ради одноособово.

Доводи позивача про те, що не було необхідності в скороченні посади керуючого справами районної ради, з огляду на те, що таке рішення не узгоджується із нормами Законів України «Про місцеве самоврядування в Україні», «Про службу в органах місцевого самоврядування» та Регламентах роботи ради, не заслуговують на увагу, оскільки визначати чисельність працівників та штатний розпис є правом районної ради.

Суд при розгляді спору про поновлення працівника на роботі зобов'язаний перевірити наявність підстав для звільнення, тобто чи мало місце скорочення штату але він не вправі обговорювати питання про доцільність скорочення штату працівників. Власник має право, на свій розсуд, вносити зміни в штатний розпис. Причому, власник на свій розсуд має право змінювати чисельність працівників певної спеціальності та кваліфікації, чисельність одних посад зменшити, здійснити звільнення працівників, одночасно приймаючи рішення про прийняття на роботу працівників іншої спеціальності та кваліфікації, збільшити чисельність інших посад.

З цих міркувань і всі інші підстави позову, а саме щодо віднесення посади заступника до 4-ї категорії посад, а посади керуючого справами до 5-ї категорії, а також, не проведення конкурсного відбору, при призначенні головного спеціаліста Стирана С.Ф., на посаду керуючого справами-заступника керівника виконавчого апарату районної ради, на думку суду, не є доказами по цій адміністративній справі, які підтверджують чи спростовують факт зміни в організації виробництва і праці зокрема, скорочення штату Сторожинецької районної ради.

Вирішуючи питання, щодо дотримання відповідачем норм законодавства при вивільненні позивача та вчинення належних і правомірних дій щодо документування такого вивільнення і дотримання передбачених Кодексом законів про працю України процедур, судом встановлено наступне.

На виконання рішення ради, головою районної ради 01.02.2016 року видано розпорядження № 16 «Про внесення змін до штатного розпису виконавчого апарату районної ради та попередження про заплановане вивільнення працівників» (а.с.25), яким скорочено ряд посад, в тому числі і посаду керуючого справами.

Виконуючи свій обов'язок щодо з'ясування питань додержання відповідачем законодавства що регулюють вивільнення працівника судом встановлено, і позивач вказаного не заперечував, що вимоги ч.1 ст. 49-2 КЗпП України, які передбачають персональне попередження працівника про наступне вивільнення не пізніше ніж за два місяці, відповідачем дотримані в повному обсязі.

Так, на підставі розпорядження голови Сторожинецької районної ради від 01.02.2016 року № 16 «Про внесення змін до штатного розпису виконавчого апарату районної ради та попередження про заплановане вивільнення працівників» (а.с.25), ОСОБА_1 04 лютого 2016 року була ознайомлена із письмовим попередженням про наступне звільнення за п.1 ст. 40 КЗпП України з 04 квітня 2016 року (а.с.56), про що особисто в цьому попередженні розписалась та проставила дату 04 лютого 2016 року.

Підставами заявленого позову, є також і недотримання відповідачем вимог законодавства щодо отримання згоди профспілкового комітету ради, оскільки відповідач не звертався до профкому і не отримав такої згоди.

Згідно вимог ст. 43 КЗпП України, розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктом1 ст.40 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу первинної профспілкової організації, членом якої є працівник..

Із встановлених судом фактичних обставин справи, вбачається, що підстава позову

щодо не отримання згоди профспілкового комітету є надуманою, оскільки відповідач звертався до профспілкового комітету районної ради і профком розглядав ініційоване головою ради питання, щодо надання згоди на звільнення ряду працівників, в т.ч. і ОСОБА_1, з роботи за ч.1 ст. 40 КЗпП України.

01.03.2016 року голова районної ради направив до профспілкового комітету лист за № 304 (а.с.59), яким просив дати згоду на звільнення працівників районної ради в тому числі і ОСОБА_1 згідно з п.1 ст. 40 КЗпП України з 5.04.2016 року.

Згідно дослідженого в суді протоколу № 8 (а.с.60) засідання профспілкового комітету Сторожинецької районної ради від 11 березня 2016 року, при наявності кворуму на засіданні, голоси були розподілені таким чином, що питання про надання згоди на звільнення ОСОБА_1 не набрало більшості, а відповідно рішення прийняте не було, що на думку суду, давало голові ради, у відповідності до вимог ч.6 ст. 39 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності», право прийняти рішення про звільнення ОСОБА_1 без згоди виборного органу, членом якого вона являлась.

При цьому суд враховує також і правову позицію Верховного Суду України від 22.10.2014 року у справі № 6-163цс14, згідно якої власник має право звільнити працівника без згоди профспілкового органу за відсутності обґрунтування профспілковим органом такої відмови, а не з мотивів її відмови.

Частиною другою статті 40 КЗпП України визначено, що звільнення з підстав, зазначених у пункті 1 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Відповідно до ч. 3 ст.49-2 КЗпП, одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно

Пленум Верховного Суду України, з цього приводу в своїй постанові № 9 від 06.11.1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів» зазначив, що при розгляді трудових спорів, пов'язаних зі звільненням за п. 1 ст. 40 КЗпП, суди зобов'язані з'ясувати: те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника за його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, установі, організації,

Отже, виходячи з нормативного тлумачення пункту 1 частини 1 статті 40, частин 1 та 3 статті 49-2 КЗпП власник або уповноважений ним орган одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку зі змінами в організації виробництва і праці зобов'язаний запропонувати працівникові всі наявні вакантні посади, які він може обіймати відповідно до своєї кваліфікації, досвіду трудової діяльності, обсягу виконуваної роботи та при наявності згоди на це, перевести працівника на посаду, що відповідає його кваліфікації.

Із наданого відповідачем до суду, переліку вакантних посад, що підготовлений та підписаний головним спеціалістом з питань кадрової роботи районної ради (а.с.125) вбачається, що в період з 04.02.2016 року по 21.04.2016 року в Сторожинецькій районній раді вакантними були три посади, а саме: - посада начальника відділу з питань економіки, бюджету, залучення інвестицій та правового забезпечення; - тимчасово вакантна на період декретної відпустки основного працівника посада начальника відділу з питань кадрової

роботи, діловодства та роботи із зверненнями громадян та - вакантна до 05 квітня 2016 року посада головного спеціаліста з інформаційно-аналітичної роботи, обслуговування комп'ютерної техніки.

В зв'язку із скороченням посади керуючого справами районної ради, яку займала ОСОБА_1, їй 01 березня.2016 року, була запропонована посада начальника відділу з питань економіки, бюджету, залучення інвестицій та правового забезпечення про що було написано відповідний лист (а.с.57), який ОСОБА_1 підписала, зробивши власноручний запис про те, що від запропонованої посади вона відмовляється, проставивши дату - 01.03.2016 р..

Причини відмови в листі позивач не зазначила. Разом з тим пояснюючи в суді причини відмови, позивач зазначила, що відмовилась від запропонованої посади так як ця посадане відповідала її професійному рівню та освіті, що на думку суду не повністю відповідає дійсності.

За дослідженою в суді копією диплома про здобуту ОСОБА_1 вищу освіту (а.с.75), остання закінчила Кам'янець-Подільський сільськогосподарський інститут за спеціальністю економіка і управління в галузях АПК і їй присвоєна кваліфікація економіста-організатора, а тому твердження позивача щодо невідповідності запропонованої посади її освіті не відповідають дійсності. До того ж, згідно штатного розпису на 2016 рік (а.с.123) в підпорядкуванні начальника відділу є також головний спеціаліст з питань правового забезпечення, що в цілому сприяло зайняттю ОСОБА_1, вказаної посади.

Крім того, за своїми кваліфікаційними вимогами, зазначеними у відповідній посадовій інструкції (а.с.128-130), ОСОБА_1 відповідала займаній посаді також і по стажу роботи за фахом в державній службі не менше трьох років або в інших сферах не менше п'яти років.

Згідно трудової книжки позивача (а.с.12-20), ОСОБА_1 пропрацювала на посадах в державних податкових установах, в т.ч. на керівних посадах більше двадцяти років, з 1993 по 2014 роки.

21.04.2016 року, тобто в день звільнення, ОСОБА_1 була знову запропонована посада начальника відділу з питань економіки, бюджету, залучення інвестицій та правового забезпечення, а також посада начальника відділу з питань кадрової роботи, діловодства та роботи із зверненнями громадян, від яких ОСОБА_1 знову відмовилась, що оформлено відповідним комісійним актом (а.с.76).

Кваліфікаційним вимогам, зазначеними в посадовій інструкції начальника відділу з питань кадрової роботи, діловодства та роботи із зверненнями громадян (а.с.126), ОСОБА_1, на думку суду, також відповідала.

Тобто запропоновані позивачу, як працівнику посада якого скорочується, дві вакантні посади, вона відповідно до своєї кваліфікації, досвіду трудової діяльності, обсягу виконуваної роботи, могла би обіймати, а відмова ОСОБА_1 від вказаних пропозицій свідчить про належне виконання радою вимог трудового законодавства щодо попереднього працевлаштування працівника, яке передувало його звільненню за п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України, оскільки переведення без згоди не допускається, як згідно національного законодавства України так і виходячи із ст..4 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР.

Позивач не оспорює відсутність пропозиції по іншій третій вакантній посаді -

головного спеціаліста з інформаційно-аналітичної роботи, обслуговування комп'ютерної техніки відділу з питань організаційної роботи виконавчого апарату районної ради, яка дійсно не відповідає її кваліфікації та досвіду, що судом і не аналізується і не оцінюється, як можливе порушення трудового законодавства зі сторони відповідача.

Твердження позивача того, що їй не пропонувалися 21.04.2016 року будь-які посади в т.ч. і посада начальника відділу з питань кадрової роботи, діловодства та роботи із зверненнями громадян, суд оцінює критично так як пропозиція таких посад підтверджена в суді позивачем належним і допустимим доказом - комісійним актом (а.с.76), спростування якого чи доказовості його фіктивності, в суді не знайдено.

Зазначаючи про свою готовність, на час попередження про звільнення та на час звільнення з роботи, зайняти нововведену посаду керуючого справами-заступника керівника виконавчого апарату районної ради, яку їй не пропонували, позивач разом з тим не врахувала, що за своїм кваліфікаційним рівнем, стажем та досвідом роботи вона не відповідає кваліфікаційним вимогам на вказану посаду.

Так згідно вказаних вимог зазначених у відповідній посадовій інструкції (а.с.137-139), на зазначену посаду призначається особа яка крім вищої освіти відповідного напрямку підготовки, повинна мати стаж роботи на керівних посадах в органах місцевого самоврядування не менше трьох років, а також післядипломна освіта у галузі управління та підвищення кваліфікації.

Згідно дослідженої в суді копії трудової книжки позивача, її стаж роботи в органах місцевого самоврядування складає менше трьох років. При цьому суд враховує, що будь-які інші вимоги до стажу роботи в т.ч. і на державній службі, в посадовій інструкції відсутні..

Посилання ж позивача на типові професійно-кваліфікаційні характеристики посадових осіб місцевого самоврядування, затверджені наказом Головдержслужби України від 29 грудня 2009 року № 406, щодо того, що її стаж державної служби прирівнюється до стажу роботи в органах місцевого самоврядування, не змінює і не спростовує висновків суду, щодо цього, оскільки згідно п.2 вказаного наказу Головдержслужби, типові професійно-кваліфікаційні характеристики для розробки конкретних професійно-кваліфікаційних характеристик і відповідних посадових інструкцій посадових осіб місцевого самоврядування, носять рекомендаційний характер.

Крім цього, позивачем не враховано, що питання про звільнення в зв'язку із скороченням штату в Сторожинецькій районній раді, стосувалося не тільки її особи. Звільненню згідно листа голови районної ради до профспілкового комітету від 28.12.2015 року № 1317 (а.с.54), направленого на виконання вимог ст. 49-4 КЗпП України та згідно листа від 01.03.2016 року (а.с.59) підлягали сім працівників, не враховуючи ОСОБА_1, яких також необхідно було працевлаштувати, а тому очевидним і очікуваним є пропозиція цієї посади комусь із семи звільнюваним працівникам, яким на думку суду міг бути і Стиран С.Ф., який як виявилось і зайняв цю посаду, напевне відповідаючи визначеним посадовою інструкцією кваліфікаційним вимогам, що є компетенцією виключно голови ради, згідно уповноваження його на це рішенням ради про скорочення та нормами Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні. щодо таких повноважень. .

Згідно положень ст. 42 КЗпП України, при скороченні чисельності чи штату працівників у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці, а при рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації перевага в залишенні на роботі надається працівникам за переліком визначеним в ч.2 зазначеної статті.

Із змісту постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 06.11.1992 року № 9, вбачається, що при розгляді трудових спорів, пов'язаних зі звільненням за п. 1 ст.40 КЗпП, суди зобов'язані з'ясувати чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі

Позивач посилаючись на те, що при її звільненні не враховано, що вона має переваги на залишення на роботі оскільки є особою в сім'ї якої немає інших працівників із самостійним заробітком, виховує і утримує сама дитину ІНФОРМАЦІЯ_1, яка навчається у вищому навчальному закладі.

Суд знаходить таке посилання безпідставним з огляду на те, що переважне право на залишення на роботі, згідно ч.1 ст. 42 КЗпП України, надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці і тільки при рівних умовах вказаних професійних обставин повинні бути порівняні інші, характеризуючі працівника обставини в т.ч. і ті про які зазначає позивач.

Позивач заявляючи про невиконання радою вимог ст. 42 КЗпП України, конкретизує їх по відношенню до можливості зайняття нею нововведеної посади керуючий справами- заступник керівника виконавчого апарату районної ради, хоча як вже зазначалося вона за своїми кваліфікаційними характеристиками та кваліфікаційними вимогами до посади, не могла зайняти вказану посаду.

Вказуючи про не врахування її переважного права, позивач при цьому не зазначає перед яким працівником районної ради у неї було таке право, а зазначення про порушення трудових прав внаслідок не врахування радою того що на її самостійному утриманні є повнолітня дитина, яка навчається, не відповідає вимогам п.1 ч.2 ст.42 КЗпП України де визначено, що перевага надається сімейним - при наявності двох і більше утриманців

На думку суду, твердження позивача про не врахування її переваг, є некоректним та безпідставним адже звільненню підлягало всього вісім працівників ради. До того ж оцінці в першу чергу підлягала кваліфікація і продуктивність праці, які будь-яким обговоренням чи експертним висновкам, не підлягають. Очевидним є те, що саме з підстав кваліфікації рада не пропонувала ОСОБА_1 спірну посаду пропонуючи дві інші, на думку суду не менш цінні для позивача, як в плані професійному так і в плані матеріальному.

Суд приймає до уваги, що при проведенні звільнення роботодавець вправі, в межах однорідних професій і посад провести перестановку (перегрупування) працівників і перевести більш кваліфікованого працівника, посада якого скорочується, за його згодою на іншу посаду, звільнивши з неї з цих підстав менш кваліфікованого працівника (п. 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9).

Однак, на думку суду, незастосування відповідачем вказаного правила, не може ставити під сумнів взагалі проведене звільнення позивача, оскільки виконання вказаного правила є правом відповідача, при наявності менш кваліфікованих працівників та при наявності посади, яку б міг зайняти більш кваліфікований працівник. Таких обставин судом не встановлено.

Відповідно до вимог ст..71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а в адміністративних справах про протиправність рішень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення та надання відповідних доказів покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Таким чином очевидним є те, що відповідач довів в суді правомірність

оспорюваних позивачем дій та рішень, пов'язаних з її звільненням за п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України, а тому позовні вимоги щодо визнання не чинним розпорядження про звільнення позивача задоволенню не підлягають

Внаслідок цього всі інші підстави, а саме щодо поновлення позивача на роботі та стягненні заробітної плати за вимушений прогул і моральної шкоди задоволенню також не підлягають.

Керуючись ст.ст. 9, 11, 71, 94, 99, 159, 160, 183-2, 254, 256, 267 КАС України, та на підставі ст.19 Конституції України, ст.ст. 40, 42, 43, 49-2 КЗпП України, ст..43 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні, суд

постановив:

У задоволенні змінених позовних вимог ОСОБА_1 до Сторожинецької районної ради, Чернівецької області про визнання протиправним та скасування розпорядження про звільнення, поновлення на посаді та нарахування і виплату середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди, відмовити за безпідставністю позовних вимог.

Постанова суду може бути оскаржена до Вінницького апеляційного, адміністративного суду через Сторожинецький районний суд, шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з моменту отримання копії постанови.

СУДДЯ