Справа № 307/22/17,2-а/307/24/17
Суддя: Святецький Віктор Валентинович
Дата ухвалення: 2017-03-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 березня 2017 р. № 876/1660/17

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Святецького В.В.

суддів Гудима Л.Я., Довгополова О.М.,

з участю секретаря судового засідання Гнідець Р.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Вільховецької сільської ради об'єднаної територіальної громади Тячівського району Закарпатської області на ухвалу Тячівського районного суду Закарпатської області від 10 січня 2017 року про повернення позовної заяви у справі за позовом Вільховецької сільської ради об'єднаної територіальної громади до Тячівського районного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області про визнання протиправною та скасування постанови,-

В С Т А Н О В И В :

04 січня 2017 року Вільховецька сільська рада об'єднаної територіальної громади звернулась до Тячівського районного суду Закарпатської області з адміністративним позовом до Тячівського районного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області про визнання протиправною та скасування постанови про накладення штрафу від 08.12.2016 року та зобов'язання закінчити виконавче провадження.

Тячівський районний суд Закарпатської області ухвалою від 10 січня 2017 року повернув позовну заяву Вільховецькій сільській раді об'єднаної територіальної громади.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, Вільховецька сільська рада об'єднаної територіальної громади подала апеляційну скаргу, оскільки вважає, що ухвала прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права, при неповному з'ясуванні обставин, які мають значення для справи, що призвело до неправильного вирішення спору.

Апеляційну скаргу мотивує тим, що відповідно до п.5 ч. 1 ст.18 КАС України місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні: адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця чи інші посадової особи державної виконавчої служби щодо виконання ними рішень судів у справах, передбачені пунктами 1-4 частини першої цієї статті.

Апелянт зазначає, що Вищий адміністративний суд України у абз.4 п.2 Постанови Пленуму ВАСУ від13.12.2010р. №3 «Про практику застосування адміністративними судами законодавства у справах приводу оскарження рішень, дій чи бездіяльності державної виконавчої служби» роз'яснив, що критеріями визначення юрисдикції судів щодо вирішення справ з приводу оскарження рішень дій чи бездіяльності орган державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення є юрисдикційна належність суду, який видав виконавчий документ, та статус позивача як сторони у виконавчому провадженні.

З огляду на викладене, просить скасувати оскаржену ухвалу та направити справу на продовження розгляду до суду першої інстанції.

Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється відповідно до ч. 1 ст. 41 Кодексу адміністративного судочинства України, у зв'язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі.

Заслухавши суддю-доповідача та учасників процесу, дослідивши матеріали справи та проаналізувавши доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що подана апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких мотивів.

Повертаючи позовну заяву, суд першої інстанції виходив з того, що однією із сторін є суб'єкт владних повноважень - орган державної влади, а тому дана справа відповідно до ч. 2 ст. 18 Кодексу адміністративного судочинства України і з врахуванням правил предметної підсудності підсудна Закарпатському окружному адміністративному суду.

Проте, такі висновки суду першої інстанції, на думку апеляційного суду, не відповідають обставинам справи та нормам процесуального права і є помилковими.

Положенням ч. 3 ст. 108 КАС України визначені підстави для повернення позовної заяви, перелік яких є вичерпним.

Так, відповідно до п. 6 ч. 3 ст. 108 КАС України позовна заява повертається позивачеві у разі, якщо справа не підсудна цьому адміністративному суду.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 71 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Згідно ст. 86 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Згідно до ч.4 ст.6 КАС України, ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в адміністративному суді, до підсудності якого вона віднесена цим Кодексом.

Згідно ч. 1 ст. 181 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Частиною 1 статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 №1404-VIII рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

За таких обставин колегія суддів погоджується з доводами апелянта, що в даному випадку слід застосовувати саме норми ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 №1404-VIII.

Додатково колегія суддів враховує, що постановою Пленуму Вищого адміністративного суду України від 12.09.2014 року № 10 п. 9 постанови Пленуму цього суду від 13.12.2010 року № 3 «Про практику застосування адміністративними судами законодавства у справах із приводу оскарження рішень, дій чи бездіяльності державної виконавчої служби» було доповнено абз. 2, згідно з яким місцевим загальним судам як адміністративним судам також предметно підсудні адміністративні справи з приводу оскарження постанов державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби про стягнення виконавчого збору, витрат на проведення виконавчих дій та накладення штрафу в ході виконання ними ухвалених цими судами рішень

З матеріалів справи вбачається, що відповідач є стороною виконавчого провадження, оскаржує дії державного виконавця та постанову про накладення штрафу, яка прийнята державним виконавцем у межах виконавчого провадження, відкритого за виконавчим листом, виданим Тячівським районним судом Закарпатської.

Враховуючи наведене вище, колегія суддів вважає помилковим висновок суду першої інстанції про те, що дана справа підсудна окружному адміністративному суду, а не місцевому загальному суду як адміністративному.

Згідно п.3 ч.1 ст.199 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати ухвалу суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду.

З огляду на викладене, апеляційний суд дійшов висновку, що оскаржувана ухвала постановлена з порушенням норм процесуального справа, тому її слід скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст. 41, ст. 160, 195, 196, 199, 204, 205, 206, 254 КАС України апеляційний суд,

У Х В А Л И В :

апеляційну скаргу Вільховецької сільської ради об'єднаної територіальної громади задовольнити. Ухвалу Тячівського районного суду Закарпатської області від 10 січня 2017 року про повернення позовної заяви у справі № 307/22/17 - скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий суддя В.В. Святецький

Судді Л.Я. Гудим

О.М. Довгополов

Ухвала в повному обсязі складена 22 березня 2017 року.