Справа № 757/46671/16-а
Суддя: Желтобрюх І.Л.
Дата ухвалення: 2017-03-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Суддя-доповідач: Желтобрюх І.Л.
ПОСТАНОВА

Іменем України

16 березня 2017 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючої-судді: Желтобрюх І.Л.,

суддів: Горяйнова А.М.,

Парінова А.Б.,

при секретарі: Вітковській К.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві на постанову Печерського районного суду м. Києва від 25 жовтня 2016 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 звернувся до Печерського районного суду м. Києва з позовом до Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, в якому просив визнати протиправною відмову відповідача у здійсненні перерахунку пенсії та зобов'язати провести з 16.05.2016 перерахунок пенсії згідно ст.50-1 Закону України «Про Прокуратуру» на підставі довідки Генеральної прокуратури України від 25.02.2016 №18-230зп в розмірі 90% від розміру заробітної плати, без обмеження максимального розміру, а також виплатити різницю між фактично отриманою та належною до сплати сумою пенсії та в подальшому пенсію виплачувати в повному обсязі.

Постановою Печерського районного суду м. Києва від 25 жовтня 2016 року позов було задоволено частково: визнано протиправними дії Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо відмови ОСОБА_3 у проведенні перерахунку пенсії за вислугу років відповідно до статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» на підставі довідки Генеральної прокуратури України від 25.02.2016 №18-230зп та зобов'язано провести відповідний перерахунок пенсії без обмежень її максимального розміру, з урахуванням нових розмірів заробітної плати станом на час звернення за перерахунком за відповідною посадою з 16.05.2016. В решті позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану постанову та прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позову. Свої вимоги обґрунтовує тим, що суд першої інстанції порушив норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Зокрема, апелянт вказує на те, що з 01 червня 2015 року норми і положення Закону України «Про прокуратуру» щодо пенсійного забезпечення втратили чинність, а Кабінет Міністрів України порядку та умов перерахунку таких пенсій не визначив, - з огляду на що правові підстави до перерахунку пенсії позивача наразі відсутні.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників процесу, які з'явилися у судове засідання, вивчивши матеріали справи, дослідивши й проаналізувавши доводи апеляційної скарги і докази на їх підтвердження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції, з 14 травня 2002 року позивачу призначено пенсію за вислугу років виходячи із 90% від суми заробітної плати працівника прокуратури, який працює на відповідній посаді, відповідно до вимог ст. 50-1 ЗУ «Про прокуратуру».

16 Травня 2016 року позивач звернувся до Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві з письмовою заявою про перерахунок пенсії у зв'язку із підвищенням заробітної плати працівникам органів прокуратури, до якої додав довідку Генеральної прокуратури України від 25.02.2016 №18-230зп.

Листом від 17 травня 2016 року №3888/03 відповідач відмовив позивачу у здійсненні перерахунку пенсії, оскільки Закон України «Про прокуратуру» не містить порядку та умов перерахунку пенсій, Кабінетом Міністрів України порядок перерахунку призначеної пенсії працівникам прокуратури також наразі не визначено, в зв'язку з чим Управління не має законодавчо визначених підстав для проведення перерахунку пенсії позивачу.

Задовольняючи адміністративний позов, суд першої інстанції виходив з того, що позивач має право на перерахунок пенсії у зв'язку зі збільшенням заробітної плати відповідних категорій прокурорсько-слідчих працівників, оскільки при перерахунку пенсії має застосовуватися норма, яка діяла на момент призначення такої пенсії.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів виходить з такого:

Відповідно до ч.1 ст.50-1 Закону України «Про прокуратуру» (далі - Закон №1789-ХІІ) в редакції, що діяла на час призначення пенсії позивачу, прокурори і слідчі зі стажем роботи не менше 20 років, у тому числі, зі стажем роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 10 років, мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку. Пенсія призначається в розмірі 80 відсотків від суми їхньої місячної (чинної) заробітної плати, до котрої включаються всі види оплати праці, на які нараховуються страхові внески, одержуваної перед місяцем звернення за призначенням пенсії. За кожен повний рік роботи понад 10 років на цих посадах пенсія збільшується на 2 відсотки, але не більше 90 відсотків від суми місячного (чинного) заробітку.

Обчислення (перерахунок) пенсій провадиться за документами пенсійної справи та документами, додатково поданими пенсіонерами, виходячи з розміру місячного заробітку за відповідною посадою, з якої особа вийшла на пенсію, станом на час звернення за призначенням або перерахунком.

Призначені працівникам прокуратури пенсії перераховуються у зв'язку з підвищенням заробітної плати відповідних категорій прокурорсько-слідчих працівників. Перерахунок призначених пенсій провадиться з першого числа місяця, що йде за місяцем, в якому настали обставини, що тягнуть за собою зміну розміру пенсії. Якщо при цьому пенсіонер набув права на підвищення пенсії, різницю в пенсії за минулий час може бути виплачено йому не більш як за 12 місяців. Перерахунок пенсій провадиться з урахуванням фактично отримуваних працівником виплат і умов оплати праці, що існували на день його звільнення з роботи.

У подальшому до ст. 501 Закону України «Про прокуратуру» були неодноразово внесені зміни.

Крім того, з 01 квітня 2015 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення». Положення п. 5 розділу ІІІ «Прикінцеві положення» вказаного Закону передбачають, що у разі неприйняття до 1 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 1 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до законів України «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів», «Про статус народного депутата України», «Про Кабінет Міністрів України», «Про судову експертизу», «Про Національний банк України», «Про службу в органах місцевого самоврядування», «Про дипломатичну службу», Податкового та Митного кодексів України, Положення про помічника-консультанта народного депутата України.

Однак, до 01 червня 2015 року відповідний закон не прийнятий, у зв'язку з чим норми і положення Закону України «Про прокуратуру» щодо пенсійного забезпечення втратили чинність.

З 15 липня 2015 року набув чинності Закон України «Про прокуратуру», що був прийнятий 14 жовтня 2014 року. Порядок пенсійного забезпечення працівників прокуратури визначений у ст. 86 вказаного Закону. Разом з тим, вказана норма права не передбачає порядок і умови перерахунку пенсії, а лише містить посилання на те, що вони визначаються Кабінетом Міністрів України.

Вирішуючи питання щодо наявності у позивача права на перерахунок пенсії за зазначених умов, колегія суддів виходить із того, що відповідно до ст. 22 Конституції України конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

З огляду на те, що законодавство стосовно пенсійного забезпечення працівників прокуратури неодноразово змінювалося, питання забезпечення прав та гарантій для зазначеної категорії осіб вирішувалися Конституційним Судом України.

Так, у рішенні від 06 липня 1999 року № 8-рп/99 у справі за конституційними поданнями Міністерства внутрішніх справ України і Міністерства фінансів України щодо офіційного тлумачення положень ч. 6 ст. 22 Закону України «Про міліцію» та ч. 7 ст. 22 Закону України «Про пожежну безпеку» Конституційний Суд України зазначив, що служба в міліції, державній пожежній охороні передбачає ряд специфічних вимог, які дістали своє відображення у законодавстві. Норми, що регулюють суспільні відносини у цих сферах, враховують екстремальні умови праці, пов'язані з постійним ризиком для життя і здоров'я, жорсткі вимоги до дисципліни, професійної придатності, фахових, фізичних, вольових та інших якостей. Це повинно компенсуватись наявністю підвищених гарантій соціальної захищеності, тобто комплексу організаційно-правових та економічних заходів, спрямованих на забезпечення добробуту саме цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення.

У рішенні від 20 березня 2002 року № 5-рп/2002 Конституційний Суд України дійшов висновку про те, що ці положення поширюються і на службу в Збройних Силах України, Військово-Морських Силах України, в органах Служби безпеки України, прокуратури, охорони державного кордону України, податкової міліції, Управління державної охорони України, Державного департаменту України з питань виконання покарань тощо.

Конституційний Суд України також зазначив, що багато таких «пільг», встановлених Законами України «Про міліцію», «Про прокуратуру» тощо, є не пільгами, а гарантіями та іншими засобами забезпечення професійної діяльності окремих категорій громадян, ефективного функціонування відповідних органів.

Також Конституційний Суд України звернув увагу на те, що Конституція України виокремлює категорії громадян України, які потребують додаткових гарантій держави, зокрема, гарантій соціального захисту. До них насамперед належать громадяни, які відповідно до ст. 17 Конституції України перебувають на службі в органах, що забезпечують суверенітет і територіальну цілісність України, її економічну та інформаційну безпеку.

Таким чином, рівень досягнутих гарантій працівників прокуратури, у тому числі щодо права на перерахунок пенсії, не може бути звужений шляхом внесення змін до законодавства.

Відтак, при вирішенні питання про дію відповідних законів у часі обов'язковому урахуванню підлягають положення ст. 22 Конституції України, які передбачають недопустимість звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Відповідно до ст. 501 Закону України «Про прокуратуру» позивачу був гарантований перерахунок її розміру у зв'язку із підвищенням заробітної плати відповідних категорій прокурорсько-слідчих працівників.

Зміни до законодавства, які передбачають звуження обсягу чи скасування зазначеної гарантії підлягають застосуванню виключно до осіб, які набули права на пенсію після набрання чинності відповідними нормативно-правовими актами.

За таких обставин колегія суддів вважає необґрунтованими посилання відповідача на ст. 86 Закону України «Про прокуратуру», який був прийнятий 14 жовтня 2014 року та на п. 5 розділу ІІІ «Прикінцеві положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення», як на підставу для відмови у задоволенні заяви ОСОБА_3 про перерахунок пенсії.

З огляду на викладене колегія суддів доходить висновку про те, що суд першої інстанції прийняв законне і обґрунтоване рішення про задоволення адміністративного позову ОСОБА_3

Водночас, вирішуючи питання правомірності задоволення судом першої інстанції позовних вимог про виплату пенсії без обмеження максимальним розміром, колегія суддів звертає увагу на таке.

Відповідно до ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

В свою чергу, захист прав, свобод та інтересів слід відрізняти від їх охорони. Охорона прав та інтересів має на меті запобігти їх порушенню. Охорона здійснюється шляхом встановлення відповідних норм права, правових стимулів, заборон тощо. Натомість, захист прав здійснюється виключно у разі їх порушення.

Таким чином, під час розгляду справи суд повинен встановити чи має місце порушення прав позивача, а позивачу при зверненні до суду із позовом до суб'єкта владних повноважень в порядку адміністративного судочинства слід довести попереднє виникнення між сторонами у справі публічно-правових відносин та порушення своїх прав.

Водночас, в даному випадку позивачем не заперечується той факт, що на даний час відповідачем не обмежено максимальний розмір його пенсії, однак вважаючи, що такі обмеження будуть застосовані в майбутньому, наголошує на необхідності задоволення позовних вимог в цій частині.

В свою чергу, передчасне задоволення таких вимог суперечить основним засадам адміністративного судочинства, оскільки судове рішення не може ставитись в залежність від настання або ненастання обставин, що можуть виникнути в майбутньому.

Враховуючи наведене вище, колегія суддів вважає висновок суду першої інстанції про задоволення позовних вимог в цій частині помилковим, а самі вимоги - передчасними.

Підсумовуючи вищенаведене, колегія суддів приходить висновку, що доводи апеляційної скарги частково спростовують висновки суду першої інстанції.

Отже, судом першої інстанції, під час ухвалення оскаржуваного рішення, допущено порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення позовних вимог про зобов'язання Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_3 пенсії за вислугу років відповідно до ст.50-1 Закону України «Про Прокуратуру» без обмеження її максимального розміру, а тому, у відповідності до ст.202 КАС України, постанова Печерського районного суду м. Києва від 25 жовтня 2016 року підлягає частковому скасуванню, з ухваленням нового судового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог в цій частині.

Керуючись ст.ст. 195, 197, 198, 202, 205, 207 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві задовольнити частково.

Постанову Печерського районного суду м. Києва від 25 жовтня 2016 року скасувати в частині зобов'язання Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_3 пенсії за вислугу років відповідно до ст.50-1 Закону України «Про Прокуратуру» без обмеження її максимального розміру. В задоволенні позовних вимог в цій частині відмовити.

В частині задоволення позовних вимог про визнання протиправними дій Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо відмови ОСОБА_3 у проведенні перерахунку пенсії за вислугу років відповідно до статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» на підставі довідки Генеральної прокуратури України від 25.02.2016 №18-230зп та зобов'язання провести відповідний перерахунок пенсії, з урахуванням нових розмірів заробітної плати станом на час звернення за перерахунком за відповідною посадою з 16.05.2016, постанову Печерського районного суду м. Києва від 25 жовтня 2016 року, - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту постановлення та оскарженню не підлягає.

Головуюча:

Судді:

Повний текст постанови виготовлено 21 березня 2017 року.

Головуючий суддя Желтобрюх І.Л.

Судді: Парінов А.Б.

Горяйнов А.М.