Справа № 592/612/17
Суддя: Бондар В.О.
Дата ухвалення: 2017-03-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 березня 2017 р.Справа № 592/612/17
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Бондара В.О.

Суддів: Калиновського В.А. , Калитки О. М.

за участю секретаря судового засідання Цибуковської А.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Ковпаківського районного суду м. Суми від 15.02.2017р. по справі № 592/612/17

за позовом ОСОБА_1

до Департаменту соціального захисту населення Сумської міської ради

про зобов'язання здійснити перерахунок та виплату недоплаченої суми щорічної разової грошової допомоги,

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_1 ( далі - позивач) звернувся до суду з позовом до Департаменту соціального захисту населення Сумської міської ради ( далі - відповідач) про зобов»язання здійснити перерахунок та виплату недоплаченої суми щорічної разової грошової допомоги

В обгрунтування вимог позивач зазначив, що він у період з 19.09.2015 року по 09.12.2015 року, з 01.02.2016 року по 31.03.2016 року, брав участь у антитерористичній операції на території Донецької та Луганської областей. Враховуючи вищезазначене, він має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - учасників бойових дій. Відповідно до статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», від 22.10.1993 року № 3551-XII (доповненою згідно із Законом № 367-ХІУ від 25.12.1998 року) - щорічно до 5 травня учасникам бойових дій виплачується разова грошова допомога у розмірі п'яти мінімальних пенсій за віком. Однак, при нарахуванні йому зазначеної грошової допомоги в 2016 році, на його банківську картку було перераховано лише 920грн. Про факт порушення його прав йому стало відомо в кінці листопада 2016 року, від його товариша військовослужбовця, учасника бойових дій ОСОБА_2, який подав адміністративний позов про зобов'язання вчинити певні дії з даного питання до Департаменту соціального захисту населення Сумської міської ради в Зарічний районний суд м.Суми. Законом України №107-УІ від 28.12.2007 року частину 5 статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» було викладено в новій редакції і встановлено, що щорічно до 5 травня учасникам бойових дій виплачується разова грошова допомога у розмірах, які визначаються Кабінетом Міністрів України в межах бюджетних призначень, встановлених законом про Державний бюджет України. Однак, дану зміну визнано неконституційною згідно з Рішенням Конституційного Суду № 10-рп/2008 від 22.05.2008 року. Водночас постановою №141 від 02.03.2016 року Кабінету Міністрів України «Деякі питання виплати у 2016 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань» у п.п.2 п.1 було встановлено, що у 2016 році виплата разової грошової допомоги до 5 травня, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту і «Про жертви нацистських переслідувань» учасникам бойових дій здійснюється у розмірі 920грн., тобто у розмірі меншому, ніж це передбачено частиною п'ятою статті 12 цього Закону. Отже, на час виплати йому допомоги, діяла як Постанова КМУ № 141 від 2 березня 2016 року, якою встановлено виплату разової грошової допомоги до 5 травня учасникам бойових дій 920грн., так і частина 5 статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни та гаранти їх соціального захисту» від 22.10.1993 року №3551-ХІІ (доповненою згідно із Законом №367-ХІУ від 25.12.1998 року), якою встановлено, що до 5 травня учасникам бойових дій виплачується разова грошова допомога у розмірі п'яти мінімальних пенсій за віком. Позивач отримав лише 920 грн., недоплата за 2016 рік становить 4730 грн. Таким чином, вважає, що щорічну грошову допомогу ветеранам війни учасникам бойових дій слід було сплачувати у обсязі передбаченому ст.12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту». Позивач просить суд ухвалити рішення, яким зобов'язати Департамент соціального захисту населення Сумської міської ради здійснити перерахунок, нарахувати і виплатити йому щорічну разову грошову допомогу до 5 травня як учаснику бойових дій за 2016 рік відповідно до ст.12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» у розмірі п'яти мінімальних пенсій за віком, виходячи із розрахунку мінімальної пенсії за віком, визначеної частиною 1 ст.28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» на момент проведених виплат з урахуванням раніше виплачених сум в сумі4730грн.

Постановою Ковпаківського районного суду м.Суми від 15.02.2017 року відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 до Департаменту соціального захисту населення Сумської міської ради про зобов»язання здійснити перерахунок та виплату недоплаченої суми щорічної разової грошової допомоги, за необґрунтованістю.

Не погодившись із судовим рішенням, позивачем подано апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову та постановити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, позивач посилається на незаконність та необґрунтованість судового рішення, що призвело до неправильного вирішення справи.

Позивач та представник відповідача у судове засідання не з'явились, про дату, час та місце апеляційного розгляду справи повідомлені у встановленому законом порядку.

Колегія суддів визнала за можливе розглянути справу з урахуванням положень ч. 1 ст. 41 та ч. 4 ст. 196 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду та доводи апеляційної скарги, дослідивши письмові докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено під час апеляційного розгляду, що позивач ОСОБА_1 є учасником бойових дій, що підтверджується посвідченням (а.с.6).

ОСОБА_1 отримав щорічну разову грошову допомогу до 5 травня за 2016 рік у розмірі 920грн. згідно з постановою КМУ від 02.03.2016 року №141 «Деякі питання виплати у 2016 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань» із змінами, внесеними згідно з постановою КМУ від 29.04.2016 року №320. Разова грошова допомога надійшла на картковий рахунок позивача 20.04.2016 року. Департамент соціального захисту населення не повідомляв позивача про перерахування цієї суми.

Про порушення своїх прав позивачу стало відомо в кінці листопада 2016 року від іншого учасника бойових дій ОСОБА_2, який подав адміністративний позов про зобов'язання вчинити певні дії з даного питання до Департаменту соціального захисту населення Сумської міської ради в Зарічний райсуд м.Суми. 25.11.2016 року ОСОБА_1 звернувся до Центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги і відповідно дізнався про порушення прав щодо виплати одноразової грошової допомоги.

Під час розгляду справи підтверджено, що виплата позивачу разової грошової допомоги до 5 травня за 2016 рік була проведена у розмірі, визначеному постановою КМУ від 02.03.2015 року №141 "Деякі питання виплати у 2016 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" і "Про жертви нацистських переслідувань".

Позивач, не погоджуючись із вказаними діями відповідача, звернувся до суду з даним позовом.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що при здійсненні позивачу у 2016 році виплати одноразової грошової допомоги до 5 травня відповідач правомірно застосував положення постанови КМУ від 02.03.2015 року №141 "Деякі питання виплати у 2016 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" і "Про жертви нацистських переслідувань».

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, враховуючи наступне.

Згідно з ч.1 ст.46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Згідно ст.17 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", фінансування витрат, пов'язаних з введенням в дію цього Закону здійснюється за рахунок коштів державного та місцевого бюджету.

Згідно з ч.2 ст. 4 Бюджетного кодексу України, Бюджетна система України і Державний бюджет України встановлюються виключно цим Кодексом та законом про Державний бюджет України.

Якщо іншим нормативно-правовим актом бюджетні відносини визначаються інакше, ніж у цьому Кодексі, застосовуються відповідні норми цього Кодексу.

Законом України від 28.12.2014 р. N 79-VIII "Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин", який набув чинності 01.01.2015 р., розділ VI Прикінцеві та перехідні положення Бюджетного кодексу України доповнено пунктом 26, яким встановлено, що норми і положення статей 12, 13, 14, 15 та 16 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Таким чином, із набуттям чинності Закону України від 28.12.2014 р. N 79-VIII "Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин", Кабінету Міністрів України надано повноваження щодо визначення розміру щорічної разової грошової допомоги до 5 травня встановленого ст. 12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту".

Як зазначено у рішенні Конституційного суду України від 03.10.1997 у справі №18/183-97, конкретна сфера суспільних відносин не може бути водночас врегульована однопредметними нормативними правовими актами однакової сили, які за змістом суперечать один одному. Звичайною є практика, коли наступний у часі акт містить пряме застереження щодо повного або часткового скасування попереднього. Загальновизнаним є й те, що з прийняттям нового акта, якщо інше не передбачено самим цим актом, автоматично скасовується однопредметний акт, який діяв у часі раніше.

Отже, за наявності декількох законів, норми яких по-різному регулюють конкретну сферу суспільних відносин, під час вирішення спорів у цих відносинах суди повинні застосовувати положення закону з урахуванням дії закону у часі за принципом пріоритету тієї норми, яка прийнята пізніше та лишається діючою на момент протікання правовідносин.

Враховуючи, що Закон України від 28.12.2014 р. N 79-VIII "Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин" прийнятий пізніше Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", то у даному випадку, підлягають застосуванню норми Закону України від 28.12.2014 р. N 79-VIII "Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин".

Кабінетом Міністрів України на виконання зазначених приписів Бюджетного кодексу України прийнято постанову від 02.03.2016р. № 141 "Деякі питання виплати у 2016 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" і "Про жертви нацистських переслідувань".

Під час розгляду справи підтверджено, що виплата позивачу у 2016 році разової щорічної грошової допомоги до 5 травня проведена у розмірі, визначеному Постановою КМ України від 02.03.2016р. № 141 "Деякі питання виплати у 2016 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" і "Про жертви нацистських переслідувань".

Як вбачається з матеріалів справи, позивачу виплачено щорічну разову допомогу в розмірі 920 гри. 00 коп.

Наведене свідчить про те, що відповідачем у 2016 році було виконано зобов'язання перед позивачем.

Відповідно до ч. 2 ст.8 КАС України, суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Згідно з статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Колегія суддів звертає увагу на те, що згідно зі статтею 22 Загальної декларації прав людини розміри соціальних виплат і допомоги встановлюються з урахуванням фінансових можливостей держави. Європейський суд з прав людини у рішенні від 9 жовтня 1979 року у справі "Ейрі про Ірландії" констатував, що здійснення соціально-економічних прав людини значною мірою залежить від становища в державі, особливо фінансового. Такі положення поширюються й на питання допустимості зменшення соціальних виплат, про що зазначено в рішенні цього суду у справі "Кйартан Асмундсон проти Ісландії" від 12 жовтня 2004 року.

Конституційний Суд України в рішенні від 25.01.2012р. № 3-рп/2012 зазначив, що одним з визначальних елементів у регулюванні суспільних відносин у соціальній сфері є додержання принципу пропорційності між соціальним захистом громадян та фінансовими можливостями держави, а також гарантування кожного на достатній життєвий рівень.

Конституційний Суд України виходить із того, що додержання конституційних принципів соціальної і правової держави, верховенства права обумовлює здійснення законодавчого регулювання суспільних відносин на засадах справедливості та розмірності з урахуванням обов'язку держави забезпечувати гідні умови життя кожному громадянину України.

Таким чином, передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість її фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Крім того, такі заходи можуть бути обумовлені необхідністю запобігання чи усунення реальних загроз економічній безпеці України, що згідно з ч. 1 ст. 17 Конституції України є найважливішою функцією держави.

Невід'ємною складовою здійснення правового регулювання відносин у сфері соціального забезпечення є визначення правового механізму та державних органів, на які покладається обов'язок виконання соціальної політики держави. Одним із таких органів є Кабінет Міністрів України, який згідно з п. 2 ч. 1 ст. 20 Закону України "Про Кабінет Міністрів України" забезпечує проведення державної соціальної політики, соціальний захист громадян та вживає заходів щодо підвищення реальних доходів населення.

На підстави викладеного, виплачуючи позивачу у 2016 року допомогу до 5 травня у розмірах, визначених постановою КМУ від 02.03.2016р. № 141 "Деякі питання виплати у 2016 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" і "Про жертви нацистських переслідувань", відповідач діяв у межах повноважень та у відповідності до законів та Конституції України.

Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 3 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

З огляду на зазначене, колегія суддів дійшла висновку, що у спірних правовідносинах відповідач діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а також з використанням повноважень з метою, з якою ці повноваження їм надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення; безсторонньо (неупереджено), добросовісно та розсудливо.

Відповідно до частини 1 статті 11 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Отже, колегія суддів переглянувши рішення суду першої інстанції, вважає, що при його прийнятті суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги з наведених підстав висновків суду не спростовують.

Відповідно до ст. 159 КАС України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно ч. 1 ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на встановлені обставини справи, колегія суддів дійшла висновку, що постанова суду першої інстанції прийнята з дотриманням норм чинного процесуального та матеріального права і підстав для її скасування не виявлено.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, п.1 ч.1 ст. 199, ст.200, п.1 ч.1 ст.205, ст.ст.206, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Ковпаківського районного суду м. Суми від 15.02.2017р. по справі № 592/612/17 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання ухвали у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя (підпис)Бондар В.О.
Судді(підпис) (підпис) Калиновський В.А. Калитка О.М.
Повний текст ухвали виготовлений 20.03.2017 р.