Справа № 494/1185/16-а
Суддя: Скрипченко В.О.
Дата ухвалення: 2017-03-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 березня 2017 р.м.ОдесаСправа № 494/1185/16-а

Категорія: 3.7.1 Головуючий в 1 інстанції: Римар І.А.

Одеський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді Скрипченка В.О.,

суддів Золотнікова О.С., Осіпова Ю.В.,

за участю секретаря судового засідання Дейнеги С.Є.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті ОСОБА_1 апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Березівського районного суду Одеської області від 28 листопада 2016 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до лейтенанта поліції СБДР Березівського ВП Комінтернівського ВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_1, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Головне управління Національної поліції в Одеській області, про визнання дій відповідача неправомірними, визнання недійсною та скасування постанови про адміністративне правопорушення,-

В С Т А Н О В И В:

11 жовтня 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду з адміністративним позовом до лейтенанта поліції СБДР Березівського ВП Комінтернівського ВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_1 про визнання його дій неправомірними, визнання недійсною та скасування постанови про адміністративне правопорушення серії ПС2 №085693 від 28.09.2016 року, посилаючись на те, що 28.09.2016 року на вул. Пушкінська в м. Березівка Одеської області лейтенантом поліції СБДР Березівського ВП Комінтернівського ВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_1 було винесено постанову, у якій зазначено, що 28.09.2016 року о 13:00 год. в м. Березівка по вул. Пушкінська позивач здійснив обгін транспортним засобом ВАЗ 2115 д/н НОМЕР_1 ближче десяти метрів перед пішохідним переходом у населеному пункті, чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 122 КУпАП, та застосовано адміністративне стягнення у вигляді штрафу. ОСОБА_2 з зазначеною постановою не погоджується, вважає що лейтенант поліції ОСОБА_1 незаконно розглянув справу на місці зупинки транспортного засобу, чим порушив його права. Протокол по справі не виносився, будь-якої підготовки справи до розгляду не відбувалось, не були вирішені клопотання, не були дослідженні докази та заслухані особи. У зв'язку з вищевикладеним позивач просив суд задовольнити його позов та визнати дії лейтенанта поліції СБДР Березівського ВП Комінтернівського ВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_1 неправомірними, визнати недійсною та скасувати постанову про адміністративне правопорушення серії ПС2 №085693 від 28.09.2016 року, а справу про адміністративне правопорушення закрити.

Постановою Березівського районного суду Одеської області від 28 листопада 2016 року адміністративний позов ОСОБА_2 залишено без задоволення.

Не погоджуючись із постановленим у справі судовим рішенням ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права та неповне з'ясування обставин справи, просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову, якою повністю задовольнити його адміністративний позов.

Справа розглянута апеляційним судом без участі сторін у звязку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи. Відповідно до ч. 1 ст. 41 КАС України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість постанови суду в межах апеляційної скарги, колегія суддів дійшла таких висновків.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, постановою серії ПС2 №085693 від 28.09.2016 року лейтенантом поліції СБДР Березівського ВП Комінтернівського ВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_1 позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 425,00 грн. (а.с. 8).

В постанові вказується, що 28 вересня 2016 року о 13:00 год. водій ОСОБА_2, керуючи автомобілем НОМЕР_2 в м. Березівка по вул. Пушкінська, здійснив обгін ближче десяти метрів перед пішохідним переходом у населеному пункті, чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 122 КУпАП.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_2 суд першої інстанції виходив з того, що дії та рішення відповідача повністю відповідають нормам матеріального та процесуального права, з чим погоджується апеляційний суд.

Так, відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративні правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, які використовуються при нагляді за виконанням правил, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, а також іншими документами.

Пунктом 4 Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженою Наказом МВС України №1395 від 07.11.2015 року, передбачено, що у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.

Постанова виноситься у разі виявлення адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, передбачених статтями 80 і 81 (в частині перевищення нормативів вмісту забруднюючих речовин у відпрацьованих газах транспортних засобів), частинами першою, другою, третьою, п'ятою і шостою статті 121, статтями 121-1, 121-2, частинами першою, другою і третьою статті 122, частиною першою статті 123, статтею 124-1,статтями 125, 126, частинами першою, другою і третьою статті 127, статтями 128, 129, статтею 132-1, частинами шостою і одинадцятою статті 133-1, частинами першою, другою і третьою статті 140 КУпАП.

Разом з тим суд першої інстанції вірно підкреслив, що статтею 258 КУпАП встановлені випадки, коли протокол про адміністративне правопорушення не складається, а саме, протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі.

Отже, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що чинним на момент виникнення спірних правовідносин законодавством України уповноваженим працівникам підрозділів патрульної служби Національної поліції, які мають спеціальні звання, було надано право на місці вчинення адміністративного правопорушення від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення за адміністративні правопорушення, передбачені частинами першою, другою і третьою статті 122 КУпАП, без складання відповідного протоколу.

Також колегія суддів відхиляє посилання апеляційної скарги на те, що позивачу/апелянту не були роз'яснені права, передбачені ст. 268 КУпАП, оскільки у постанові серії ПС2 №085693 від 28.09.2016 р. в графі «роз'яснені положення статей 307, 308 КУпАП, а також права, передбачені ст. 268 КУпАП, право, порядок та строки оскарження постанови зі ст. 287-289 КУпАП» наявна підпис позивача.

Порядок дорожнього руху на території України відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року №1306 (зі змінами та доповненнями). Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Відповідно до ч. 5 ст. 14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов'язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Згідно ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Позивачем інших пояснень або доказів (показання свідків, відео докази тощо) щодо неправомірності винесення постанови по суті (саме обгону транспортного засобу) не надано.

При цьому суд першої інстанції вірно послався на Європейський суд з прав людини, який в своїх рішеннях у справах «Тейксейра де Кастро проти Португалії» та «Шабельник проти України» неодноразово зазначав, що допустимість доказів є прерогативою національного права і, за загальним правилом, саме національні суди повноважні оцінювати надані їм докази, а порядок збирання доказів має відповідати передбаченим національним правом вимогам основним правам гарантованих Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод.

Практика Європейського суду з прав людини у рішеннях від 07.11.2002 року по справі «Лавентес проти Латвії» та від 08.02.2011 року по справі «Берктай проти Туреччини» наголосив, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву, що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій щодо фактів».

Також колегія суддів відхиляє посилання апеляційної скарги на те, що відповідачем не надано суду доказів вчинення позивачем адміністративного правопорушення, оскільки суд першої інстанції розглядав справу за позовною заявою ОСОБА_2 у відповідності до ч. 2 ст. 11 КАС України (суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог), у якій позивач посилався лише на порушення процедури притягнення його до адміністративної відповідальності. При цьому колегія суддів підкреслює, що про відсутність доказів вчинення адміністративного правопорушення ОСОБА_2 у його позовній заяві нічого не зазначено (а.с. 2-5).

До того ж, з оскаржуваної постанови про притягнення до адміністративної відповідальності вбачається, що позивач у неї власноруч зробив запис, що завершив обгін до знаку. З цього можна дійти висновку про обґрунтованість рішення відповідача про порушення позивачем п. 14,6.в Правил дорожнього руху (Обгін заборонено ближче ніж за 50 м перед пішохідним переходом у населеному пункті і 100 м - поза населеним пунктом).

Підсумовуючи усе викладене колегія суддів дійшла висновку, що рішення відповідача щодо притягнення позивача до адміністративної відповідальності є правомірними і ґрунтуються на фактичних обставинах справи та правильному застосуванні норм матеріального права.

Відповідно до вимог ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Відповідач, який є суб'єктом владних повноважень, свою позицію довів та обґрунтував. Натомість позивач, всупереч наведеним приписам, не довів протиправність прийнятого відповідачем рішення.

За таких обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відсутність підстав для задоволення позову ОСОБА_2.

Колегія суддів вважає рішення суду першої інстанції правильним і таким, що відповідає вимогам ст. ст. 2, 7, 10, 11, 70, 71 КАС України та не приймає доводи, наведені в апеляційній скарзі про те, що постанова підлягає скасуванню.

Відповідно до ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та не допустив порушень норм матеріального і процесуального права при вирішенні справи, а наведені в апеляційній скарзі доводи правильність рішення суду не спростовують.

Відтак, апеляційна скарга ОСОБА_2 задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 184, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, апеляційний суд,-

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а постанову Березівського районного суду Одеської області від 28 листопада 2016 року без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня складення ухвали апеляційного суду в повному обсязі.

Головуючий В.О.Скрипченко

Суддя О.С.Золотніков

Суддя Ю.В.Осіпов