Справа № 822/1908/16
Суддя: Залімський І. Г.
Дата ухвалення: 2017-03-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 822/1908/16

Головуючий у 1-й інстанції: Блонський В.К.

Суддя-доповідач: Залімський І. Г.

14 березня 2017 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Залімського І. Г.

суддів: Сушка О.О. Смілянця Е. С.

секретар судового засідання: Коваль К.В.,

за участі:

представника позивача: Місяця А.П.

представника відповідача: Петренко Т.Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби України у Хмельницькій області на постанову Хмельницького окружного адміністративного суду від 19 грудня 2016 року у справі за адміністративним позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Верест" до Головного управління Державної фіскальної служби України у Хмельницькій області про визнання протиправним та скасування податкових повідомлень-рішень,

В С Т А Н О В И В :

Товариство з обмеженою відповідальністю "Верест" звернулось до Хмельницького окружного адміністративного суду із позовом до Головного управління Державної фіскальної служби України у Хмельницькій області про визнання протиправним та скасування податкових повідомлень-рішень.

Постановою Хмельницького окружного адміністративного суду від 19 грудня 2016 року позов задоволено частково.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням в частині задоволення позову, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просив постанову Хмельницького окружного адміністративного суду від 19 грудня 2016 року скасувати, прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, що призвело до неповного з'ясування обставин справи і, як наслідок, невірного вирішення справи та прийняття необґрунтованої постанови.

Представник відповідача в судовому засіданні апеляційну скаргу підтримав у повному обсязі, просив вимоги, що в ній викладені, задовольнити.

Представник позивача заперечив проти задоволення апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, що з'явилися в судове засідання, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, посадовими особами Кам'янець-Подільської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Хмельницькій області проведено документальну планову виїзну перевірку товариства з обмеженою відповідальністю «Верест» з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за додержанням якого покладено на контролюючі органи, правильності нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2014 року по 31.03.2016 року

За результатами перевірки складено акт № 63/22-01-14-01/23846567 від 09.09.2016 року

В ході перевірки відповідач виявив та зафіксував в акті перевірки порушення позивачем вимог:

- пункту 44.1 статті 44, пунктів 138.2, 138.8 статті 138, підпункту 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 Податкового кодексу України, пункту 1 статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», пункту 1.2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, в результаті чого занижено податок на прибуток за 2014 рік в сумі 74550 грн.,

- підпункту «а» пункту 198.1, пункту 198.3 статті 198 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податковий кредит з податку на додану вартість за липень 2014 року в сумі 82834 грн.,

- підпункту 213.1.9 пункту 213.1 статті 213, підпункту 214.1.4 пункту 214.1 статті 214, підпункту 215.3.10 пункту 215.3 статті 215, пункту 216.9 статті 216 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено акцизний податок 2015 року в сумі 168881 грн.,

- пунктів 2.2, 2.6 Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, а саме: встановлено неповне оприбуткування готівкових коштів у загальній сумі 2510 грн., в касу підприємства 01.01.2016 року;

- пунктів 7, 10 статті 3 розділу II Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», а саме: не створено контрольні стрічки в електронній формі та не передано по дротових або бездротових каналах зв'язку інформацію про обсяг розрахункових операцій за 01.01.2016 року;

- пунктів 3.2, 3.3, 3.6 розділу III Порядку заповнення та подання податковими агентами Податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку і сум утриманого з них податку, в результаті чого ТОВ «Верест» подано Податкові розрахунки форми 1 Д Ф за 1 квартал 2014 року-4 квартал 2015 року з недостовірними відомостями та помилками які призвели до зміни платника податку;

- підпунктів 164.1.1, 164.1.2, 164.2.1, 164.2.20 статті 164, підпункту «и» підпункту 165.1.1, підпункту 165.1.24 статті 165, підпунктів 168.1.1, 168.1.4 статті 168, підпункту «а» пункту 176.2 статті 176 Податкового кодексу України, в результаті чого позивач занизив суму податку на доходи фізичних осіб всього в розмірі 72583,48 грн.,

- пункту 1 частини 1, частини 7 статті 7, частини 7 статті 8, частини 2 статті 9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», в результаті чого позивач у складі звітності з єдиного внеску поданої за липень-грудень 2014 року не нарахував та не утримав єдиний соціальний внесок у загальній сумі 9697,64 грн.

На підставі висновків вказаного акту перевірки відповідач прийняв та надіслав позивачу податкові повідомлення-рішення від 27.09.2016 року:

- №, яким збільшив суму грошового зобов'язання позивача за платежем-податок на додану вартість в розмірі 168627 грн., в тому числі за податковими зобов'язаннями в сумі 97628 грн., та за штрафними (фінансовими) санкціями в розмірі 70999 грн.,

- №, яким збільшив суму грошового зобов'язання позивача за платежем-податок на прибуток в розмірі 93187,50 грн., в тому числі за податковими зобов'язаннями в сумі 74550 грн., та за штрафними (фінансовими) санкціями в розмірі 18637,50 грн.,

- №, яким визначив позивачу суму податкового зобов'язання за платежем акцизний податок з реалізації об'єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів в розмірі 211101,25 грн., в тому числі за податковими зобов'язаннями в сумі 168881 грн., та штрафних санкцій в сумі 42220,25 грн.,

- №, яким застосував штрафні (фінансові) санкції (штрафи) за порушення законодавства про патентування, норм регулювання обігу готівки та застосування реєстраторів в сумі 12550 грн.,

- №, яким застосував штрафні (фінансові) санкції (штрафи) за порушення законодавства про патентування, норм регулювання обігу готівки та застосування реєстраторів в сумі 340 грн.,

- №, яким визначив позивачу суму податкового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб в розмірі 144706 грн., в тому числі за податковими зобов'язаннями в сумі 72583,48 грн., штрафних санкцій в сумі 44578,34 грн., та пені в сумі 27544,18 грн.,

- №3, яким застосував штрафні (фінансові) санкції (штрафи) за платежем податок на доходи фізичних осіб в сумі 1020 грн.

Також на підставі акту перевірки відповідач прийняв вимогу №Ю- від 27.09.2016 року про сплату (боргу) недоїмки в сумі 9697,64 грн., а також рішення № від 27.09.2016 року про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним фіскальним органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного податку в сумі 4848,82 грн.

Позивач вважає, що вказані висновки податкового органу є необґрунтованими, прийняті на їх підставі рішення є протиправними, а тому звернувся до суду про визнання протиправними та скасування вказаних рішень.

Суд першої інстанції за наслідками судового розгляду справи дійшов висновку про часткову обґрунтованість позовних вимог та прийняв рішення яким визнав протиправними та скасував податкові повідомлення-рішення від 27.09.2016 року №, №, №, а також № в частині нарахування суму податкового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб в розмірі 139253,01 грн., в тому числі за податковими зобов'язаннями в сумі 69427,10 грн., штрафних санкцій в сумі 42387,04 грн., та пені в сумі 27438,87 грн. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Відповідно до ч.1 ст.195 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

З матеріалів апеляційної скарги видно, що відповідач фактично погодився із висновками суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позову, а оскаржує судове рішення виключно в частині задоволення позову. Керуючись положеннями ч.1 ст.195 КАС України колегія суддів здійснювала апеляційний перегляд оскаржуваного судового рішення в межах скарги відповідача.

Колегія суддів частково погоджується із вказаними висновками суду першої інстанції та враховує викладене нижче.

Встановлено, що підставою для прийняття оскаржуваних податкових повідомлень-рішень від 27.09.2016 року № та № слугував висновок податкового органу про порушення позивачем вимог податкового законодавства при формуванні податкових зобов'язань з податку на прибуток та ПДВ за результатами господарських операцій з ТОВ «Продуктова Гільдія». На думку відповідача надані для перевірки документи не є первинними документами, що підтверджують здійснення господарської операції з поставки позивачу від ТОВ «Продуктова Гільдія» товару в липні 2014 року, а тому контролюючий орган вважає факт здійснення господарської операції з поставки товару документально не підтвердженим.

Відповідно до пункту 14.1.27 статті 14 ПК України, витрати - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов'язань, внаслідок чого відбувається зменшення власного капіталу (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілу власником).

Підпунктом 14.1.36 пункту 14.1 статті 14 ПК України визначено, що господарською діяльністю є діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

За змістом підпункту 138.1 статті 38 ПК України витрати, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, складаються із: витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 - 138.9, підпунктами 138.10.2 - 138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї статті: інших витрат, визначених згідно з пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу; крім витрат, визначених у пунктах 138.3 цієї статті та у статті 139 цього Кодексу.

Пунктами 5 і 6 Положення (стандарт) бухгалтерського обліку 16 "Витрати", затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 31 грудня 1999 року N 318, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 19 січня 2000 р. за N 27/4248, витрати відображаються в бухгалтерському обліку одночасно зі зменшенням активів або збільшенням зобов'язань. Витратами звітного періоду визнаються або зменшення активів, або збільшення зобов'язань, що призводить до зменшення власного капіталу підприємства (за винятком зменшення капіталу внаслідок його вилучення або розподілу власниками), за умови, що ці витрати можуть бути достовірно оцінені.

Відповідно до пункту 12 Положення (стандарт) бухгалтерського обліку 16 "Витрати" до складу прямих матеріальних витрат включається вартість сировини та основних матеріалів, що утворюють основу вироблюваної продукції, купівельних напівфабрикатів та комплектуючих виробів, допоміжних та інших матеріалів, які можуть бути безпосередньо віднесені до конкретного об'єкта витрат.

За змістом пункту 138.2 статті 138 ПК України витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

За змістом підпункту 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 ПК України не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Згідно з п. 200.1 ст. 200 ПК України сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

Пунктом 198.3 ст. 198 ПК України, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях.

Відповідно до п. 198.6 ст. 198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Згідно п. 44.1 ст. 44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Відповідно до частини другої статті 3 Закону України від 16 липня 1999 року № 996-ХІV "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" бухгалтерський облік є обов'язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

При цьому нормами ч. 2 ст. 9 вказаного Закону встановлені вимоги до первинних документів. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Колегія суддів зауважує, що будь-які документи, у тому числі договори, акти, накладні, рахунки тощо, мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх передбачених чинним законодавством формальних реквізитів таких документів.

При цьому наявність або відсутність окремих документів, або помилки у їх оформленні не можуть слугувати підставою для висновків про відсутність господарської операції, якщо з інших даних вбачається, що фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобов'язаннях платника податків у зв'язку з його господарською діяльністю мали місце. Разом з тим, наявність формально складених, але недостовірних первинних документів, відповідність яких фактичним обставинам спростована належними доказами, не є безумовним підтвердженням реальності господарської операції.

З огляду на викладене, витрати для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток, а також податковий кредит для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на додану вартість мають бути фактично здійснені і підтверджені належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.

Судом встановлено, що між позивачем та ТОВ «Продуктова Гільдія» укладено договір поставки товару № 0107/1401 від 01.07.2014 року.

На виконання вказаного договору ТОВ «Продуктова Гільдія» поставило на адресу позивача курячі четвертинки в кількості 24975 кг на загальну суму 497002,50 грн., в тому числі податок на додану вартість в сумі 82833,75 грн.

Факт поставки закупленого товару підтверджується рахунком на оплату № 112 від 01.07.2014 року, видатковими накладними зі складу постачальника № Р Н к-36 від 01.07.2014 року та розхідником ТОВ «Продуктова гільдія» № 73 від 01.07.2014 року. Документально господарська операція з поставки курячих четвертинок оформлена видатковою накладною № 357 від 01.07.2014 року та податковою накладною № 10 від 01.07.2014 року.

Перевезення товару на адресу покупця підтверджується товарно-траспортною накладною № 357 від 01.07.2014 року на 20000 кг., та ТТН № 357 від 01.07.2014 року на 5000 кг.

Якість товару підтверджена крім ветеринарних свідоцтв також експертним висновком №000179і/14 від 24.01.2014 року, виданим випробувальною лабораторією Херсонської регіональної лабораторії ветмедицини ім. Л.С. Ценковського за замовленням ТОВ «Продуктова гільдія». На товар-курячі четвертинки міською лікарнею ветеринарної медицини м. Херсона видані ветеринарні свідоцтва ДРД-00 № 283715 та ДРД-00 № 283716 від 01.07.2014 року в яких зазначено, що місцем вивезення товару є м. Херсон.

Факт оплати за отриманий товар підтверджується відповідними платіжними дорученнями від 03.07.2014 року, 04.07.2014 року, 07.07.2014 року, 08.07.2014 року, 09.07.2014 року.

Придбані у ТОВ «Продуктова гільдія» товари використані позивачем у власній господарській діяльності при виробництві м'ясних та ковбасних виробів, що відображено в бухгалтерському обліку позивача. Матеріалами перевірки не встановлено інших джерел надходження сировини для належного функціонування підприємства в період який підлягав перевірці, основними видами діяльності якого є виробництво м'яса та м'ясних продуктів, а також не ставиться під сумнів наявність виробництва підприємством продукції.

До того ж в акті перевірки зазначається, що курячі четвертинки використані позивачем на виробництво м'ясо-ковбасних виробів та їх вартість в сумі 414168,75 грн., включена до складу виробничої собівартості готової продукції підприємства за 2014 рік.

Доводи відповідача про порушення вимог законодавства контрагентом позивача ТОВ «Продуктова Гільдія» та ТОВ «М К Імперіал» колегія суддів вважає безпідставними адже Податковий кодекс України виникнення у платника податку на додану вартість права на податковий кредит та формування витрат не ставить у залежність від дотримання вимог податкового законодавства іншими суб'єктами господарювання.

Законодавством покладений обов'язок ведення податкового обліку на кожного окремого платника податку. Такий платник несе самостійну відповідальність за порушення правил ведення податкового обліку. Зазначена відповідальність стосується кожного окремого платника податку і не може автоматично поширюватися на третіх осіб, у тому числі на його контрагентів.

Отже, можливі порушення, допущені одним платником податків у відображенні в податковому обліку певної господарської операції, за загальним правилом не впливають на права та обов'язки іншого платника податків та не впливають на формування податкового кредиту та витрат покупцем. Таким чином, позивач не може нести відповідальність за невиконання його контрагентом своїх податкових зобов'язань.

Проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, колегія суддів вважає, що позивач та його вищезгаданий контрагент здійснювали документальне оформлення реальних господарських операцій. Отже, витрати та податковий кредит сформовані за результатами таких операцій позивач правомірно включив до податкової звітності, що свідчить про необґрунтованість висновків акту перевірки в цій частині та протиправність прийнятих на його підставі податкових повідомлень-рішень.

Згідно матеріалів справи, підставою прийняття податкового повідомлення-рішення № від 27.09.2016 року слугував висновок податкового органу про те, що позивач в 2015 році нарахував акцизний податок лише вартості нафтопродуктів реалізованих через АЗС за готівку, але не враховано акцизний податок з вартості нафтопродуктів відпущених покупцям при здійсненні операцій із застосуванням РРО з використанням талонів, паливних карток, відомостей про відпуск нафтопродуктів, тощо та з розрахунками у безготівковій формі.

Встановлено, що позивач проводив реалізацію пального через АЗС у безготівковій формі юридичним особам на підтвердження чого позивачем надані договорів додані до матеріалів справи. За період з 01.01.2015 року по 31.03.2016 року позивач задекларував акцизний податок в сумі 306983 грн.

Відповідно до підпункту 213.1 пункту 213.1 статті 213 ПК України об'єктами оподаткування є операції з реалізації суб'єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів.

Згідно підпункту 214.4 пункту 214.1 статті 214 ПК України у разі обчислення податку із застосуванням адвалорних ставок базою оподаткування є вартість (з податком на додану вартість) підакцизних товарів, що реалізовані відповідно до підпункту 213.1.9 пункту 213.1 статті 213 цього Кодексу.

Нафтопродукти, скраплений газ, речовини, що використовуються як компоненти моторних палив, паливо моторне альтернативне, відповідно до пункту 215.1 статті 215 Податкового кодексу України належать до підакцизних товарів.

Відповідно до підпункту 14.1.212 пункту 14.1 статті 14 ПК України реалізація підакцизних товарів (продукції) це будь-які операції на митній території України, що передбачають відвантаження підакцизних товарів (продукції) згідно з договорами купівлі-продажу, міни, поставки та іншими господарськими, цивільно-правовими договорами з передачею прав власності або без такої, за плату (компенсацію) або без такої, незалежно від строків її надання, а також безоплатного відвантаження товарів, у тому числі з давальницької сировини, реалізація суб'єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів.

Реалізація суб'єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів - продаж пива, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, тютюну та промислових замінників тютюну, товарів, зазначених у підпункті 215.3.4 пункту 215.3 статті 215 цього Кодексу, безпосередньо громадянам та іншим кінцевим споживачам для їх особистого некомерційного використання незалежно від форми розрахунків, у тому числі на розлив у ресторанах, кафе, барах, інших суб'єктах господарювання громадського харчування.

Отже за приписами вказаних норм, основною умовою визначення роздрібної торгівлі підакцизних товарів є їх реалізація громадянам та іншим кінцевим споживачам для їх особистого некомерційного використання незалежно від форми розрахунків.

Відповідно до підпункту 14.1.36 пункту 14.1 статті 14 ПК України господарська діяльність це діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Як обґрунтовано зазначає суд першої інстанції, реалізація підакцизних товарів юридичним особам які здійснюють господарську, підприємницьку діяльність не може вважатися особистим некомерційним використанням, тому продаж позивачем нафтопродуктів через АЗС юридичним особам які в подальшому використовували пальне у власній господарській діяльності в тому числі і для отримання прибутку не може бути об'єктом оподаткування акцизним податком. При цьому, жодна норма Податкового кодексу України не встановлює обов'язкового визначення продажу нафтопродуктів через АЗС як саме роздрібну торгівлю підакцизними товарами.

Враховуючи викладене колегія суддів вважає, що податкове повідомлення-рішення № від 27.09.2016 року, яким відповідач визначив позивачу суму податкового зобов'язання за платежем акцизний податок з реалізації об'єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів в розмірі 211101,25 грн., в тому числі за податковими зобов'язаннями в сумі 168881 грн., та штрафних санкцій в сумі 42220,25 грн., є протиправним та підлягає скасуванню.

Податкове повідомлення-рішення № від 27.09.2016 року скасоване судом першої інстанції в частині нарахування суми податкового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб в розмірі 139253,01 грн., в тому числі за податковими зобов'язаннями в сумі 69427,10 грн., штрафних санкцій в сумі 42387,04 грн., та пені в сумі 27438,87 грн.

Колегією суддів встановлено, що підставою для прийняття податкового повідомлення-рішення № від 27.09.2016 року, в скасованій судом першої інстанції частині, слугував висновок податкового органу про те, що позивач як податковий агент не включив до загального оподатковуваного доходу фізичних осіб ОСОБА_4, та ОСОБА_5, суми нарахованих та виплачених їм коштів в рахунок відшкодування вартості придбаної у 2014 році продукції тваринництва та не утримав необхідну суму податку на доходи фізичних осіб.

Скасовуючи податкове повідомлення-рішення № від 27.09.2016 року у вказаній частині суд першої інстанції виходив з того, що платники податку зобов'язані були підтвердити контролюючому органу вирощування проданої позивачу продукції тваринництва безпосередньо саме контролюючому органу шляхом подання відповідної довідки про самостійне вирощування, розведення, відгодовування продукції тваринництва, що видається у довільній формі сільською, селищною або міською радою за місцем податкової адреси (місцем проживання) власника продукції тваринництва. Податковий кодексу України з однієї сторони зобов'язує позивача як податкового агента утримувати податок із суми виплаченого доходу платникам податку за їх рахунок, а з іншої сторони зобов'язує платників податку довідку про самостійне вирощування, розведення, відгодовування продукції тваринництва подавати до контролюючого органу за місцем податкової адреси (місцем проживання) власника продукції тваринництва, тим самим не встановивши в законодавчому порядку правових підстав для можливого і необхідного контролю з боку податкового агента при вирішенні питання оподаткування виплачених доходів на користь платників податків. З урахуванням положень п.56.21 ст.56 ПК України суд першої інстанції задовольнив позов в цій частині.

Колегія суддів не погоджується із вказаним висновком суду першої інстанції та враховує викладене нижче.

Згідно підпункту 165.1.24 пункту 165.1 статті 165 ПК України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку не включаються доходи при продажу власної продукції тваринництва груп 1 - 5, 15, 16 та 41 УКТ ЗЕД, отримані від такого продажу доходи не є оподатковуваним доходом, якщо їх сума сукупно за рік не перевищує 100 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року. Такі фізичні особи здійснюють продаж зазначеної продукції без отримання довідки про наявність земельних ділянок.

У разі коли сума отриманого доходу перевищує встановлений цим підпунктом розмір, фізична особа зобов'язана надати контролюючому органу довідку про самостійне вирощування, розведення, відгодовування продукції тваринництва, що видається у довільній формі сільською, селищною або міською радою за місцем податкової адреси (місцем проживання) власника продукції тваринництва. Якщо довідкою підтверджено вирощування проданої продукції тваринництва безпосередньо платником податку, оподаткуванню підлягає дохід, що перевищує 100 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року.

Якщо таким платником податку не підтверджено самостійне вирощування, розведення, відгодовування продукції тваринництва, доходи від продажу якої він отримав, такі доходи підлягають оподаткуванню на загальних підставах.

Законом України "Про Державний бюджет України на 2014 рік" мінімальна заробітна плата станом на 01.01.2014 року визначена у розмірі 1218 грн.

Встановлено, що позивач у 2014 році здійснив закупку продукції тваринництва у фізичних осіб ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на загальну суму 421291,21 грн. Фізичні особи ОСОБА_4 та ОСОБА_5 протягом 2014-2015 років продавали продукцію тваринництва виключно позивачеві та не подавали до податкових органів довідки, передбачені 165.1.24 пункту 165.1 статті 165 ПК України.

Відповідно до п.п. 168.1.1 ст.168 ПК України податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов'язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену в статті 167 цього Кодексу.

Згідно із п. 171.2 ст. 171 ПК України особою, відповідальною за нарахування, утримання та сплату (перерахування) до бюджету податку з інших доходів, є: а) податковий агент - для оподатковуваних доходів з джерела їх походження в У країні; б) платник податку - для іноземних доходів та доходів, джерело виплати яких належить особам, звільненим від обов'язків нарахування, утримання або сплати (перерахування) податку до бюджету.

Приписами п.179.2 ст. 179 ПК України передбачено, що відповідно до цього розділу обов'язок платника податку щодо подання податкової декларації вважається виконаним і податкова декларація не подається, якщо такий платник податку отримував доходи: - від податкових агентів, які згідно з цим розділом не включаються до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу; - виключно від податкових агентів незалежно від виду та розміру нарахованого (виплаченого, наданого) доходу, крім випадків, прямо передбачених цим розділом.

Відповідно до п. п. «а», п. 176.2 ст. 176 ПК України податкові агенти зобов'язані своєчасно та повністю нараховувати, утримувати та сплачувати ( перераховувати) до бюджету податок з доходу, що виплачується на користь платника податку та оподатковується до або під час такої виплати за її рахунок.

Згідно із п.п.169.4.3 ст.169 ПК України роботодавець та/або податковий агент має право здійснювати перерахунок сум нарахованих доходів, утриманого податку за будь-який період та у будь-яких випадках для визначення правильності оподаткування, незалежно від того, чи має платник податку право на застосування податкової соціальної пільги.

В силу положень п.п. 169.4.4 п.169.4 ст.169 ПК України, якщо внаслідок здійсненого перерахунку виникає недоплата утриманого податку, то сума такої недоплати стягується роботодавцем за рахунок суми будь-якого оподатковуваного доходу (після його оподаткування) за відповідний місяць, а в разі недостатності суми такого доходу - за рахунок оподатковуваних доходів наступних місяців, до повного погашення суми такої недоплати.

Здійснивши системний аналіз вказаних норм, колегія суддів вважає, що позивач як юридична особа повинен вести облік витрат та, встановивши при черговій виплаті вказаним фізичним особам досягнення вартості придбаної протягом року продукції тваринництва граничного показника (100 розмірів мінімальної заробітної плати станом на 01.01.2014р.), зобов'язаний як податковий агент, здійснити перерахунок сум нарахованих доходів і утриманих з них податків за 2014 рік в частині взаєморозрахунків із вказаними фізичними особами.

Колегія суддів зауважує, що закріплення нормами Податкового кодексу обов'язку фізичних осіб-постачальників продукції тваринництва подавати саме контролюючому органу довідку про самостійне вирощування, розведення, відгодовування продукції тваринництва у разі перевищення сум отриманого доходу, не позбавляє позивача права контролювати виплати таким фізичним особам, а також не скасовує обов'язки позивача як податкового агента таких осіб.

Позивач має право запропонувати фізичній особі, нараховані доходи якої досягли граничного показника, надати довідку про самостійне вирощування, розведення, відгодовування продукції тваринництва. До того ж, реалізація позивачем даного права безпосередньо пов'язана із виконанням його обов'язку як податкового агента своєчасно та повністю нараховувати, утримувати та сплачувати до бюджету податок з доходу, що виплачується на користь платника податку та оподатковується до або під час такої виплати за її рахунок.

Відповідно до статті 198 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право змінити постанову суду.

Згідно статті 201 КАС України підставами для зміни постанови або ухвали суду першої інстанції є: 1) правильне по суті вирішення справи чи питання, але із помилковим застосуванням норм матеріального чи процесуального права; 2) вирішення не всіх позовних вимог або питань.

Враховуючи, що рішення суду першої інстанції є правильним по суті, однак під час його прийняття судом не вірно застосовано норми права під час вирішення питання щодо правомірності податкового-повідомлення від 27.09.2016 року №, постанову суду першої інстанції необхідно змінити в цій частині, а в іншій частині залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 201, 205, 207, 212, 254 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби України у Хмельницькій області задовольнити частково.

Постанову Хмельницького окружного адміністративного суду від 19 грудня 2016 року у справі за адміністративним позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Верест" до Головне управління Державної фіскальної служби України у Хмельницькій області про визнання протиправним та скасування податкових повідомлень-рішень змінити в частині задоволення позову про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № від 27.09.2016р., прийнявши нову постанову, якою у задоволенні позову відмовити.

В іншій частині постанову Хмельницького окружного адміністративного суду від 19 грудня 2016 року залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст. 212 КАС України.

Постанова суду складена в повному обсязі 21 березня 2017 року.

Головуючий Залімський І. Г.

Судді Сушко О.О. Смілянець Е. С.