Справа № 604/1117/16а,2а-604/2/17
Суддя: Онишкевич Тарас Володимирович
Дата ухвалення: 2017-03-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 березня 2017 року Справа № 876/1778/17

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Онишкевича Т.В.,

суддів Клюби В.В., Іщук Л.П.,

з участю секретаря судових засідань Гелецького П.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Управління патрульної поліції у м. Тернополі Департаменту патрульної поліції на постанову Підволочиського районного суду Тернопільської області від 13 січня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_3 до інспектора патрульної поліції роти № 3 батальйону УПП у м. Тернополі ДПП Білої Надії Романівни, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача Управління патрульної поліції у м. Тернополі Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про адміністративне правопорушення,

ВСТАНОВИВ :

05 грудня 2016 року ОСОБА_3 звернувся до суду з адміністративним позовом, у якому просив скасувати постанову інспектора патрульної поліції роти № 3 батальйону УПП у м. Тернополі ДПП Білої Н.Р. серії АР № 179411 від 26.11.2016 року про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП).

Постановою Підволочиського районного суду Тернопільської області від 13 січня 2017 року у справі № 604/1117/16-а позов задоволено.

У поданій апеляційній скарзі Управління патрульної поліції у м. Тернополі Департаменту патрульної поліції (далі - Управління) просить зазначене судове рішення скасувати та прийняти нове про відмову в задоволенні позову. Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що факт скоєння позивачем адміністративного правопорушення підтверджується матеріалами справи, а також встановлено судом першої інстанції, а тому не було жодних підстав для задоволення позову та скасування винесеної стосовно позивача постанови.

Особи, які беруть участь у справі, на виклик апеляційного суду не прибули, що не перешкоджає розгляду справи відповідно до ч. 4 ст. 196 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апелянта у їх сукупності, апеляційний суд приходить до переконання, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких мотивів.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив із того, що оскільки відповідачем порушено процедуру притягнення особи до адміністративної відповідальності, тому заявлені позовні вимоги є підставними та такі слід задовольнити.

Даючи правову оцінку оскаржуваному судовому рішенню та доводам апелянта, що викладені у апеляційній скарзі, суд апеляційної інстанції виходить із такого.

Як слідує з матеріалів справи та відповідно до постанови в справі про адміністративне правопорушення серії АР №179411 від 26 листопада 2016 року, 26 листопада 2016 року о 21 год. 30 хв. в м. Тернополі на перехресті вул. Б.Хмельницького - Привокзальна ОСОБА_3 здійснив рух на заборонений сигнал світлофора (жовтий), що забороняє рух, чим порушив вимоги п. 8.7.3 (Ґ) Правил дорожнього руху України (далі - ПДР) та скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 122 КУпАП, за що на позивача накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в сумі 425 гривень.

Відповідно до ч. 1 ст. 69 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування (ч. 1 ст. 1 КАС України). Речовими доказами є предмети матеріального світу, що містять інформацію про обставини, які мають значення для справи. Речовими доказами є також магнітні, електронні та інші носії інформації, що містять аудіовізуальну інформацію про обставини, що мають значення для справи (ч. 1 ст. 80 КАС України).

Представником відповідача в якості доказів на підтвердження доведення факту вчинення позивачем адміністративного правопорушення, та обґрунтованості винесення постанови до матеріалів справи надано аудіовізуальний засіб - диск, та фото фіксацію, відповідно до яких позиваче порушено вимог п. 8.7.3 (Ґ) ПДР, а саме здійснено рух на заборонений сигнал світлофора (жовтий), що мало місце 26 листопада 2016 року о 21 год. 30 хв. в м. Тернополі на перехресті вул. Б.Хмельницького - Привокзальна.

Порушення позивачем вказаних норм адміністративного законодавства підтверджується оглянутою у судовому засіданні суду першої інстанції відео фіксацією.

Окрім того, із аудіовізуального засобу судом встановлено, що інспектором патрульної поліції роти №3, батальйону УПП у м. Тернопіль ДПП лейтенантом поліції Білою Н.Р. були належним чином роз'яснені положення статей 307, 308 КУпАП та передбачені ст. 268 КУпАП права, а також роз'яснено право, порядок та строки оскарження винесеної постанови.

Згідно ст. 283 КУпАП розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі. Постанова повинна містити: найменування органу (прізвище, ім'я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім'я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування; опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення.

Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис; розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

Відповідно до пункту 1 Розділу ІІІ Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07.11.2015 року № 1395, справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення, за місцем проживання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, за місцем реєстрації транспортного засобу та на місці вчинення адміністративного правопорушення.

Пунктом 2 цього ж Розділу передбачено, що постанова у справі про адміністративні правопорушення, передбачені статтями 80 і 81 (в частині перевищення нормативів вмісту забруднюючих речовин у відпрацьованих газах транспортних засобів), частинами першою, другою, третьою, п'ятою і шостою статті 121, статтями 121-1, 121-2, частинами першою, другою і третьою статті 122, частиною першою статті 123, статтею 124-1, статтями 125, 126, частинами першою, другою і третьою статті 127, статтями 128, 129, статтею 132-1, частинами шостою і одинадцятою статті 133-1, частинами першою, другою і третьою статті 140 КУпАП, виноситься на місці вчинення адміністративного правопорушення.

Рішенням Конституційного Суду України від 26 травня 2015 року № 5-рп/2015 у справі за конституційним поданням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини дано офіційне тлумачення положенню частини першої статті 276 Кодексу України про адміністративні правопорушення, яке передбачає, що «справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення». У аспекті порушеного у конституційному поданні питання необхідно розуміти так, що використане в ньому словосполучення «за місцем його вчинення» визначає адміністративно-територіальну одиницю, на яку поширюється юрисдикція відповідного органу, уповноваженого законом розглядати справу про адміністративне правопорушення.

Проте, з 08 серпня 2015 року (тобто після ухвалення Конституційним Судом України вказаного вище Рішення) набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення регулювання відносин у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху» № 596-VІІІ від 14.07.2015 року, яким внесені зміни до Кодексу України про адміністративні правопорушення. Цими змінами законодавець наділив органи Національної поліції правом розглядати справи про адміністративні правопорушення, у тому числі, правил дорожнього руху, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту. Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень. Уповноваженими працівниками підрозділів Національної поліції штраф може стягуватися на місці вчинення адміністративного правопорушення незалежно від розміру виключно за допомогою безготівкових платіжних пристроїв (стаття 222 КУпАП). Справи про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі, розглядаються за місцем оброблення та обліку таких правопорушень (стаття 276 КУпАП). Наведеним вище Законом України № 596-VІІІ від 14.07.2015 року внесені зміни і до статті 258 Кодексу України про адміністративні правопорушення, в якій визначені випадки, коли протокол про адміністративне правопорушення не складається.

Так, законодавець звільнив Національну поліцію від обов'язку по складанню протоколу у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до її компетенції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі. При цьому, уповноважені органи (посадові особи) отримали право на місці вчинення правопорушення виносити постанову у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу.

Слід також зазначити, що Законом № 596-УІІІ від 14.07.2015 року законодавець відніс розгляд справ про скоєння правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху до скороченого провадження.

Аналізуючи наведені вище норми у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, апеляційний суд дійшов висновку, що працівники органів і підрозділів Національної поліції з 08 серпня 2015 року наділені Законом № 596-VІІІ від 14.07.2015 року правом розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення, у тому числі, на місці вчинення правопорушення. Зазначений Закон не визнаний неконституційним, а відтак, є обов'язковим до виконання, як нормативно-правовий акт вищої юридичної сили.

На підставі викладеного у задоволені заявленого позову про скасування постанови серії АР № 179411 від 26.11.2016 року про притягнення ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення слід відмовити за безпідставністю.

Таким чином, оскільки при вирішенні даного публічно-правового спору судом першої інстанції було порушено норми матеріального права, а мотиви, з яких виходив суд під час ухвалення свого рішення, не відповідають фактичним обставинам справи, оскаржувана постанова підлягає скасуванню з прийняттям нової про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3

Керуючись ст.ст. 41, 160, 195, 196, 198, 202, 205, 207, 254 КАС України апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ :

апеляційну скаргу Управління патрульної поліції у м. Тернополі Департаменту патрульної поліції задовольнити.

Скасувати постанову Підволочиського районного суду Тернопільської області від 13 січня 2017 року у справі № 604/1117/16-а та прийняти нову про відмову в задоволенні позову ОСОБА_3.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня складання у повному обсязі шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя Т.В.Онишкевич

Судді В.В.Клюба

Л.П.Іщук

Постанова у повному обсязі складена 23 березня 2017 року.