Справа № 489/3225/16-а
Суддя: Губницький Д. Г.
Дата ухвалення: 2017-03-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа №489/3225/16-а
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2017 р. Ленінський районний суд м. Миколаєва в складі: головуючого - судді Губницького Д.Г., при секретарі Наумкіній І.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного Фонду України в Ленінському районі м. Миколаєва про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2016 р. ОСОБА_1, звернувся до суду із позовом, який обґрунтував тим, що постановою Ленінського районного суду м. Миколаєва від 07 червня 2016 р. скасовані рішення Управління Пенсійного Фонду України в Ленінському районі м. Миколаєва (далі - УПФУ) від 25 грудня 2015 р. та 09 лютого 2016 р., якими були, відповідно, утримана з ОСОБА_1 суми переплати пенсії за період з 28 вересня 2010 р. по 31 липня 2015 р. та уточнена суми переплати за той самий період через перерахунок пенсії - з урахуванням часткового стягнення - 60331,04 грн.

Однак, судовим рішенням йому було відмовлено у вимозі про зобов'язання відповідача проводити виплату пенсії в повному обсязі.

Вважає, що має право на поновлення пенсії, тому просив зобов'язати УПФУ проводити виплату пенсії в повному обсязі в розмірі 2725,25 грн. щомісячно починаючи з 01 лютого 2016 р. та визнати протиправними дії УПФУ щодо невиплати пенсії з 01 лютого 2016 р.

В судовому засіданні позивач з представником позовні вимоги підтримали.

Представник УПФУ просила позов залишити без задоволення.

Суд, заслухавши пояснення осіб, дослідивши письмові докази, встановив таке.

Постановою Ленінського районного суду м. Миколаєва від 07 червня 2016 р., яка набрала законної сили, були скасовані рішення УПФУ: №108/1 від 25 грудня 2015 р. та №11/1 від 09 лютого 2016 р., якими були, відповідно, утримана з ОСОБА_1 суми переплати пенсії за період з 28 вересня 2010 р. по 31 липня 2015 р. та уточнена суми переплати за той самий період через перерахунок пенсії - з урахуванням часткового стягнення - 60331,04 грн., зобов'язане УПФУ припинити дії по утриманню сум переплати та повернути суми утримані на виконання цих рішень, визнані дії УПФУ щодо утримання надміру виплаченої пенсії протиправними. Позовна вимога про зобов'язання проводити виплату пенсії в повному обсязі 2725,25 грн. залишена без задоволення.

Підстав для закриття провадження в справі згідно п. 3 ч. 1 ст. 109, п. 4 ч. 1 ст. 157 КАС України, суд не вбачає, оскільки підстави та вимоги позову в даному позові не від 07 червня 2016 р.

В даному позові ними є належність закладу, від якого йому було видані довідки про заробітну плату за спірний період, до вищого навчального закладу III-IV акредитации, та як наслідок, відновлення з 01 лютого 2016 р. виплати пенсії в попередньому розмірі, а як вбачається зі змісту копії постанови Ленінського районного суду м. Миколаєва від 07 червня 2016 р. підставами позову слугували доводи про незаконність стягнення пенсії за відсутності ознак зловживання з боку пенсіонера.

Постановою суду від 07 червня 2016 р. встановлено, що ОСОБА_1 відповідачем з 07 вересня 2009 р. призначено наукову пенсію. Перерахунок пенсії за період з 01 квітня 2007 р. по 31 липня 2010 р. згідно його заяви від 28 вересня 2010 р. відбувався на підставі довідок про роботу та заробіток виданих у вересні-жовні 2010 р. Миколаївським політехнічним інститутом (з 07 квітня 2014 р. міжнародним технологічним університетом «Миколаївська політехніка»).

У відповідь на запит УПФУ управління Міносвіти повідомило, що вказаний навчальний заклад не проходив в цілому акредитацію за рівнем та не отримував сертифікат за статусом навчального закладу певного рівня (в цілому).

В даному судовому рішенні встановлено, що за період з 2010-2015 р.р. відсутні докази про акредитацію даного навчального закладу за III-IV рівнем акредитации.

Позов є безпідставним з такого.

Згідно ч. 1 ст. 22-3 Закону України «Про наукову і науково-технічну діяльність» до стажу наукової роботи зараховується час роботи на посадах науково-педагогічних працівників вищих навчальних закладів III-IV рівнів акредитації, визначених у ч. 2 ст. 48 Закону України "Про вищу освіту".

Згідно п. 2.1., 2.2. Порядку зарахування до наукового стажу, який дає право на призначення пенсії та виплату грошової допомоги у разі виходу на пенсію відповідно до статті 24 Закону України "Про наукову і науково-технічну діяльність", часу роботи наукових (науково-педагогічних) працівників у наукових установах, організаціях, вищих навчальних закладах III-IV рівнів акредитації недержавної форми власності» затвердженого наказом МОН України 24 листопада 2008 р. N 1064 до наукового стажу зараховується час роботи на посадах наукових (науково-педагогічних) працівників, передбачених Переліком посад наукових (науково-педагогічних) працівників підприємств, установ, організацій, вищих навчальних закладів III-IV рівнів акредитації, перебування на яких дає право на призначення пенсії та виплату грошової допомоги у разі виходу на пенсію відповідно до статті 24 Закону України "Про наукову і науково-технічну діяльність", затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 04.03.2004 N 257, вищих навчальних закладів III-IV рівнів акредитації недержавної форми з 12.02.96 - здати прийняття рішення Державною акредитаційною комісією про акредитацію вищого навчального закладу за III-IV рівнями акредитації протягом дії сертифіката про акредитацію, але не більше п'яти років.

Пунктами 2, 18 Порядку ліцензування освітніх послуг, затверджених постановлю КМ України N 1380 від 29 серпня 2003 р. (втратив чинність на підставі Постанови КМ N 1019 від 08.08.2007), передбачалося, що ліцензування освітніх послуг є процедурою проведення ліцензійної експертизи, прийняття рішень, їх оформлення, видачі, переоформлення ліцензій, видачі їх дублікатів, а також прийняття рішень про обмеження діяльності суб'єктів у сфері освіти. Спроможність навчального закладу провадити освітню діяльність (надавати освітні послуги) підтверджується експертним шляхом - проведенням ліцензійної експертизи.

Тобто ліцензійна процедура зводилася до висновку уповноваженого про спроможність або неспроможність надання освітньої послуги, якому передує стадія ліцензійної експертизи.

По суті аналогічно питання про зміст процедури ліцензування вирішений у наступному профільному нормативному акті

Порядок ліцензування діяльності з надання освітніх послуг, затвердженого постановою КМ України №1019 від 08 серпня 2007 р. визначав процедуру самооцінки спроможності суб'єктів освітньої діяльності щодо надання освітніх послуг, проведення ліцензійної експертизи, прийняття рішень та їх оформлення, видачі і переоформлення ліцензій, видачі їх дублікатів, а також прийняття рішень про обмеження діяльності суб'єктів у сфері освіти. Пунктом 3 цього Порядку передбачалося, що навчальні заклади або фізичні особи - суб'єкти підприємницької діяльності розпочинають діяльність з надання освітніх послуг після отримання ліцензії для провадження діяльності з надання освітніх послуг. Згідно п. 21 цього Порядку експертна комісія після отримання від органу ліцензування всіх необхідних документів перевіряє фактичний стан матеріально-технічного, кадрового, навчально-, науково-методичного, інформаційного забезпечення навчального закладу, наявність бібліотеки, достовірність поданої навчальним закладом іншої інформації та готує висновок про спроможність (неспроможність) навчального закладу надавати заявлені освітні послуги.

Це підтверджується положеннями п. 2.7. Положення про експертну комісію та порядок проведення ліцензійної експертизи, затвердженого наказом Міносвіти від 24 грудня 2003 р. за №847 де зазначено що результатом ліцензійної експертизи є мотивований висновок про стан забезпечення навчального закладу для надання заявленої освітньої послуги.

Процедура акредитації передбачалася Положенням про акредитацію вищих навчальних закладів і спеціальностей у вищих навчальних закладах та вищих професійних училищах, затвердженого постановою КМ України N 978 від 09 серпня 2001 р. (чинному зі змінами до тепер), яким передбачалося, що дія Положення поширюється на вищі навчальні заклади, вищі професійні училища незалежно від форми власності та підпорядкування, які здійснюють підготовку (перепідготовку) фахівців за певними спеціальностями певних освітньо-кваліфікаційних рівнів на підставі ліцензії МОН. Акредитація проводиться з ініціативи навчального закладу. Акредитація вищого навчального закладу (далі - акредитація закладу) - це державне визнання його статусу (рівня акредитації). Акредитація спеціальності у навчальному закладі з певного напряму за певним освітньо-кваліфікаційним рівнем (далі - акредитація спеціальності) - це державне визнання відповідності рівня підготовки (перепідготовки) фахівців з цієї спеціальності державним вимогам. Акредитація закладу проводиться протягом навчального року. Акредитація спеціальності проводиться після (або в період) закінчення терміну навчання фахівців у навчальному закладі за цією спеціальністю. Рішення про акредитацію (або відмову в акредитації) приймає Державна акредитаційна комісія. Зазначене рішення через два тижні з дня прийняття затверджується МОН. У разі позитивного рішення щодо акредитації МОН видає навчальному закладу сертифікат про акредитацію. Загальний термін дії сертифіката становить для навчальних закладів, які мають статус національного, 10 років, інших - 5 років.

Тобто акредитованим є навчальний заклад за певним рівнем в разі наявності у нього сертифікату про акредитацію.

Надані позивачем докази про щорічне переліцензування вказаного навчального закладу та акредитацію окремих напрямків (спеціальностей) не дають підстав для висновку про акредитацію навчального закладу в цілому за III-IV рівнем, про що свідчить й відсутність відповідного сертифікату.

Вищий навчальний заклад Миколаївський політехнічний інститут, надалі вищий навчальний заклад «Міжнародний технологічний університет «Миколаївська політехніка», не має сертифікату про акредитацію в цілому, що не дозволяє відновити з 01 лютого 2016 р. попередній розмір пенсії позивачу. Не підлягають також задоволенню вимоги про визнання дій УПФУ щодо не виплати пенсії в попередньому розмірі незаконними.

Судовий збір позивачу не відшкодовується.

Керуючись ст. 160-163 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні позову відмовити.

Постанова може бути оскаржена протягом 10 днів до Одеського апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги через Ленінський районний суд м. Миколаєва.

Суддя Д.Г. Губницький