Справа № 219/10058/16-а
Суддя: Чебанов Олександр Олегович
Дата ухвалення: 2017-03-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Медінцева Н.М.
Суддя-доповідач - Чебанов О.О.
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 березня 2017 року справа № 219/10058/16-а

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ, вул. Марата, 15

Донецький апеляційний адміністративний суд колегією суддів у складі: головуючого судді Чебанова О.О., Шишова О.О., Арабей Т.Г., при секретарі судового засідання Куленко О.Д., за участю представника відповідача - Томарової А.П., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Бахмутського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області на постанову Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 21 листопада 2016 року у справі № 219/10058/16-а (головуючий І інстанції Медінцева Н.М.) за позовом ОСОБА_3 до Бахмутського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про визнання незаконною відмову в перерахуванні пенсії за віком, зобов'язання перерахувати та виплатити пенсію,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 (далі - позивач) звернувся до Артемівського міськрайонного суду Донецької області із адміністративним позовом до Бахмутського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області (далі - відповідач), в якому просив визнати дії відповідача незаконними щодо відмови у перерахуванні призначеної пенсії за віком, зобов'язати перерахувати її відповідно до розміру прожиткового мінімуму для осіб, що втратили працездатність, та виплатити пенсію починаючи з 01.12.2015 (а.с. 1-2).

Постановою Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 21 листопада 2016 року у справі № 219/10058/16-а позовні вимоги було задоволено частково, внаслідок чого: визнано протиправними дії Бахмутського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області щодо відмови в перерахуванні ОСОБА_3 призначеної йому пенсії за віком, відповідно до розміру прожиткового мінімуму для осіб, що втратили працездатність; зобов'язано Бахмутське об'єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_3 з 01 грудня 2015 року та виплачувати позивачеві пенсію в розмірі не менше мінімальної пенсії за віком, встановленої в розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність (а.с. 28-31).

Не погодившись із зазначеним судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, у зв'язку з чим зазначене рішення підлягає скасуванню та прийняттям нового рішення, яким необхідно відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі (а.с. 35-37).

Представник відповідача у судовому засіданні підтримала вимоги апеляційної скарги в повному обсязі.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника відповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, встановила наступне.

Відповідно до ст. 99 Кодексу адміністративного судочинства України, адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Частиною другою цієї статті визначено, що для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

13 жовтня 2016 року (відповідно до вхідного штемпелю суду першої інстанції) ОСОБА_3 звернувся до Артемівського міськрайонного суду Донецької області із адміністративним позовом до Бахмутського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області (далі - відповідач), в якому просив визнати дії відповідача незаконними щодо відмови у перерахуванні призначеної пенсії за віком, зобов'язати перерахувати її відповідно до розміру прожиткового мінімуму для осіб, що втратили працездатність, та виплатити пенсію починаючи з 01.12.2015.

Судами першої та апеляційної інстанції встановлено, що позивач є пенсіонером та перебуває на обліку в Бахмутському об'єднаному УПФУ Донецької області, з 23.11.2014 року отримує пенсію за віком.

Розмір пенсії, яку отримує позивач становить 949,00 грн., що є для нього основним джерелом існування та є нижчими від прожиткового мінімуму, встановленого відповідними Законами України про Державний бюджет на 2015 та 2016 роки.

Розмір прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, з 01.09.2015 року по 30.04.2016 року складав 1074 грн., з 01.05.2016 року - 1130 грн.

Відповідно до заяви про перерахунок пенсії позивач 07 вересня 2016 року звернувся до відповідача з заявою про перерахунок пенсії (а.с. 6).

Згідно відповіді Бахмутського об'єднаного УПФУ Донецької області від 16 вересня 2016 року № 177/Р-01-01-01 позивачу було відмовлено в перерахуванні пенсії так, як страховий стаж позивача менш встановленого законодавством страхового стажу, для розрахунку мінімального розміру пенсії за віком, тому позивачу до пенсії була встановлена державна адресна допомога, яка з 01 вересня 2015 року складає 949.00 грн., а саме: 545,08 грн. - розмір пенсії за віком; 46,82 грн. - щомісячна цільова грошова допомога; 357,10 грн. - державна адресна допомога. Такий розрахунок підтверджується розпорядженням начальника Бахмутського об'єднаного УПФУ Донецької області № 829535 від 21 листопада 2016 року.

Колегія суддів зазначає, що позивач про порушення свого права, якщо він вважав його порушеним, повинен був дізнатися при отриманні пенсії.

Позивач позов до суду подав 13.10.2016 року.

Колегія суддів має зазначити, що при вирішенні питання щодо поважності/неповажності пропуску позивачем строку звернення до суду з даним позовом, суд виходить з того, що поважними визнаються лише такі причини, які є об'єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення сторони та пов'язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами, тобто, які б об'єктивно та істотно перешкоджали його зверненню до суду та не залежали від його волевиявлення.

Колегія суддів, дослідивши матеріали справи вважає, що суд першої інстанції при вирішенні питання щодо відкриття провадження у справі в порушення п. 5 ч. 1 ст. 107 КАС України не з'ясував чи подано адміністративний позов у строк, установлений законом, що призвело до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 99 Кодексу адміністративного судочинства України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Отже, виходячи з приписів указаної норми, початок перебігу строку звернення до адміністративного суду пов'язується, з одного боку, з об'єктивним моментом, тобто порушенням суб'єктивного права, а з другого боку, із суб'єктивним моментом, коли особа, яка звертається до суду, дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Згідно ч. 1 ст. 100 Кодексу адміністративного судочинства адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд за заявою особи, яка його подала, не знайде підстав для поновлення строку, про що постановляється ухвала.

Відповідно до п. 9 ст. 155 Кодексу адміністративного судочинства України суд своєю ухвалою залишає позовну заяву без розгляду, зокрема, якщо позовну заяву подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до адміністративного суду і суд не знайшов підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними.

З матеріалів справи вбачається, що позивач звернувшись до суду 13 жовтня 2016 року з вимогами про перерахунок пенсії з 01 грудня 2015 року, не просив поновити строк звернення до суду та не навів поважних причин пропуску строку звернення до суду.

Як зазначалось раніше судом апеляційної інстанції, позивач про порушення свого права, якщо він вважав його порушеним, повинен був дізнатися при виплаті йому відповідачем пенсії у меншому розмірі.

Разом з тим, з позовом щодо порушення його права на отримання пенсії він звернувся тільки в жовтні 2016 року, не навівши поважних причин для поновлення строку звернення до суду.

Крім того, процесуальним законодавством зобов'язано суд першої інстанції після одержання позовної заяви з'ясовувати чи подано адміністративний позов у строк, установлений законом (якщо адміністративний позов подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до суду, то чи достатньо підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними) (ст. 107 КАС України).

Відкриваючи провадження у справі ухвалою від 24 жовтня 2016 року, суд першої інстанції не вирішив питання поновлення строку звернення до суду.

Приписами пункту 16 частини 4 статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що окремим документом викладається ухвала про залишення позовної заяви без розгляду.

За частиною 1 статті 203 КАС України постанова або ухвала суду першої інстанції скасовується в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається з підстав, встановлених відповідно статтями 155 і 157 цього Кодексу.

Відповідно до пункту 9 частини 1 статті 155 КАС України суд своєю ухвалою залишає позовну заяву без розгляду, у разі якщо її подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до адміністративного суду і суд не знайшов підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними.

З урахуванням наведеного, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне постанову суду першої інстанції скасувати в частині задоволення позовних вимог за період з 01 грудня 2015 року по 12 квітня 2016 року, а позовні вимоги в цій частині залишити без розгляду.

Щодо позовних вимог з 13 квітня 2016 року колегія суддів зазначає наступне.

Як вбачається з позовної заяви, позивач звернувся до суду з позовом на підставі ст. 46 Конституції України, яка гарантує, що пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Згідно ч. 1 та ч. 2 ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу.

Статтею 1 Закону України «Про прожитковий мінімум» визначено, що прожитковий мінімум - вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров'я набору продуктів харчування (далі - набір продуктів харчування), а також мінімального набору непродовольчих товарів (далі - набір непродовольчих товарів) та мінімального набору послуг (далі - набір послуг), необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості.

За приписами ч.2 ст.7 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Таким чином, рівень пенсії ОСОБА_3 не гарантує йому щомісячно рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Колегія суддів зазначає, що імперативною нормою, яка підлягає застосуванню до спірних відносин є стаття 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», якою визначено, що мінімальний розмір пенсії за віком за наявності необхідного страхового стажу не може бути меншим, ніж прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність, визначений законом.

Згідно зі ст.6 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» непрацездатні громадяни крім пенсійних виплат із системи пенсійного забезпечення мають право отримувати доплати, надбавки та підвищення до зазначених виплат, додаткову пенсію в порядку та за рахунок коштів, визначених законодавством.

У разі якщо сукупність виплат, зазначених у частині першій цієї статті, разом з пенсійними виплатами із системи пенсійного забезпечення та іншими доходами не досягають розміру прожиткового мінімуму, визначеного законом для непрацездатних громадян, такі громадяни мають право на отримання державної соціальної допомоги в порядку, розмірах та за рахунок коштів, визначених законом.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що пенсія позивача не може становити менше, ніж прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність.

Також слід зазначити, що Європейський Суд з прав людини у своєму рішенні від 18.07.06 р. по справі «Проніна проти України» констатував порушення п. 1 ст. 6 Конвенції. При цьому, Європейський Суд з прав людини зазначив, що у цій справі заявниця зверталась до національних судів з вимогою вирішити її спір щодо пенсії з органами соціального забезпечення. Заявниця посилалась, зокрема, на положення ст. 46 Конституції України, заявляючи, що її пенсія не повинна бути нижчою за прожитковий мінімум. Однак національні суди не вчинили жодної спроби проаналізувати позов заявниці з цієї точки зору, попри пряме посилання у кожній судовій інстанції. На думку Суду національні суди, цілком ігноруючи цей момент, хоча він був специфічним, доречним та важливим, не виконали свої зобов'язання щодо п. 1 ст. 6 Конвенції.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про протиправність дій Бахмутського об'єднаного УПФУ Донецької області щодо відмови в перерахуванні позивачу призначеної пенсії за віком відповідно до розміру прожиткового мінімуму для осіб, що втратили працездатність та необхідність зобов'язати відповідача перерахувати позивачу призначену йому пенсію за віком з 13 квітня 2016 року.

Статтею 200 КАС України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, враховуючи вищенаведені норми законів, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції задовольняючи позовні вимоги за період з 13 квітня 2016 року правильно встановив обставини справи та прийняв рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, тому в цій частині постанову суду необхідно залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 184, 195, 196, 198, 200, 203, 205, 206, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Бахмутського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області на постанову Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 21 листопада 2016 року у справі № 219/10058/16-а - задовольнити частково.

Постанову Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 21 листопада 2016 року у справі № 219/10058/16-а в частині задоволення позовних вимог за період з 01 грудня 2015 року по 12 квітня 2016 року - скасувати та позовні вимоги в цій частині залишити без розгляду.

Постанову Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 21 листопада 2016 року у справі № 219/10058/16-а в частині задоволення позовних вимог за період з 13 квітня 2016 року - залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції за наслідками перегляду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після складення у повному обсязі.

У повному обсязі ухвала складена 22.03.2017.

Головуючий суддя О.О. Чебанов

Судді О.О. Шишов

Т.Г. Арабей