Справа № 334/7549/16-а(2а/334/1148/17)
Суддя: Чабаненко С.В.
Дата ухвалення: 2017-03-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

03 березня 2017 року справа № 334/7549/16-а(2а/334/1148/17)

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Чабаненко С.В.

суддів: Прокопчук Т.С. Шлай А.В.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Дніпровському районі м. Запоріжжя на постанову Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 12 січня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Дніпровському районі м. Запоріжжя про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії,-

ВСТАНОВИВ :

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Управління Пенсійного фонду України в Дніпровському районі м. Запоріжжя, в якому просив:

- визнати протиправними дії управління Пенсійного фонду України в Дніпровському районі м. Запоріжжя щодо відмови в розрахунку йому пенсії за віком з урахуванням ч. 2 ст. 40 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування»;

- зобов'язати Управління Пенсійного фонду України в Дніпровському районі м. Запоріжжя перерахувати йому пенсію за віком з 19 жовтня 2016 року відповідно до ч. 2 ст. 40 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» із застосуванням показника середньої зарплати в Україні, з якої сплачено страхові внески за три календарні роки, що передують року звернення із заявою за призначенням пенсії за віком (2013-2015 рр.) та виплатити різницю між фактично отриманою та призначеною пенсією; стягнути з управління Пенсійного фонду України в Дніпровському районі м. Запоріжжя на його користь судові витрати, а саме: 551,20 грн. - судового збору та 1200 грн. витрат на правову допомогу.

Постановою Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 12 січня 2017 року адміністративний позов задоволено. Визнано протиправними дії Управління Пенсійного фонду України в Дніпровському районі м. Запоріжжя щодо відмови в розрахунку ОСОБА_1 пенсії за віком з урахуванням ч. 2 ст. 40 ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування». Зобов'язано Управління Пенсійного фонду України в Дніпровському районі м. Запоріжжя перерахувати ОСОБА_1 пенсію за віком з 19 жовтня 2016 року відповідно до ч. 2 ст. 40 ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» із застосуванням показника середньої зарплати в Україні, з якої сплачено страхові внески за три календарні роки, що передують року звернення з заявою за призначенням пенсії за віком (2013-2015 рр.) та виплатити різницю між фактично отриманою та призначеною пенсією. Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань з Управління Пенсійного фонду України в Дніпровському районі м. Запоріжжя на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, суму судових витрат, а саме: судовий збір у розмірі 551,20 грн., та суму витрат на правову допомогу в розмірі 1700 грн.

Не погодившись з постановою суду, відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в

якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати оскаржувану постанову суду та прийняти нову постанову, якою у задоволенні позовних вимог відмовити.

Дана адміністративна справа розглянута судом апеляційної інстанції відповідно до ст. 197 КАС України, в порядку письмового провадження.

Перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що з 07.03.2003 року позивач перебував на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Запорізькій області та отримував пенсію у відповідності до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Відповідно до атестату №825 про зняття з обліку позивачу було припинено виплату пенсії за вислугу років згідно Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» у зв'язку з переходом на пенсію за іншим законом. 19 жовтня 2016 року позивач звернувся до УПФУ в Дніпровському районі м. Запоріжжя із заявою про призначення йому пенсії за віком відповідно до Закону України Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування .

З 19 жовтня 2016 року позивач перебуває на обліку в УПФУ в Дніпровському районі м Запоріжжя та отримує пенсію за віком згідно Закону України Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування .

З відповіді відповідача від 09.11.2016 року № 310/0-1 вбачається, що при переведенні позивача з пенсії за вислугу років на пенсію за віком застосовано показник середньої заробітної плати за 2007 рік.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції дійшов висновку щодо протиправності дій відповідача та необхідності його зобов'язання здійснити перерахунок позивачу пенсії за віком відповідно до ч. 2 ст. 40 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» із застосуванням показника середньої зарплати працівників в Україні, з якої сплачено страхові внески за три календарні роки, що передують року звернення із заявою за призначенням пенсії за віком (2013-2015 рр.) та виплатити різницю між фактично отриманою та призначеною пенсією.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Статтею 1 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» встановлено, що особи офіцерського складу, прапорщики і мічмани, військовослужбовці надстрокової служби та військової служби за контрактом, особи, які мають право на пенсію за цим Законом, за наявності встановленої цим Законом вислуги на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ і в державній пожежній охороні, службі в Державній службі спеціального зв'язку та захисту інформації України, в органах і підрозділах цивільного захисту, податкової міліції, Державної кримінально-виконавчої служби України мають право на довічну пенсію за вислугу років. Військовослужбовці, особи, які мають право на пенсію за цим Законом, які стали інвалідами за умов, передбачених цим Законом, набувають право на пенсію по інвалідності. Члени сімей військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, які загинули чи померли або пропали безвісти, мають право на пенсію в разі втрати годувальника.

Відповідно до статті 1-1 Закону «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» законодавство про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, базується на Конституції України і складається з цього Закону, Закону «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» та інших нормативно-правових актів України, прийнятих відповідно до цих законів.

Згідно зі статтею 7 Закону «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, та членам їх сімей, які одночасно мають право на різні державні пенсії, призначається одна пенсія за їх вибором.

Частиною першою статті 9 Закону «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» передбачено, що за рахунок коштів ПФУ в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: пенсія за віком; пенсія по інвалідності внаслідок загального захворювання (у тому числі каліцтва, не пов'язаного з роботою, інвалідності з дитинства); пенсія у зв'язку з втратою годувальника.

Частиною третьою статті 45 цього Закону встановлено, що переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами ПФУ.

При переведенні з одного виду пенсії на інший за бажанням особи може враховуватися заробітна плата (дохід) за періоди страхового стажу, зазначені в частині першій статті 40 Закону «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) попереднього виду пенсії.

Якщо особа після призначення пенсії по інвалідності продовжувала працювати та набула не менш як 24 місяці страхового стажу після призначення (попереднього перерахунку) пенсії незалежно від перерв у роботі, при переведенні вперше з пенсії по інвалідності на пенсію за віком застосовується середня заробітна плата (дохід), визначена частиною другою статті 40 цього Закону для призначення пенсії.

Отже, з вищенаведеного вбачається, що частиною третьою статті 45 Закону «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» передбачено порядок переведення з одного виду пенсії, призначеного саме за цим Законом, на інший. Таким чином, показник середньої заробітної плати при переведенні на інший вид пенсії має бути незмінним, тобто таким, яким він був на час призначення пенсії, передбаченої Законом «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», однак у випадку із заявою ОСОБА_1 мало місце призначення іншої пенсії за іншим законом.

Так, ОСОБА_1 було призначено пенсію відповідно до Закону «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», котрий передбачає інші підстави та порядок призначення пенсії, а за призначенням пенсії відповідно до Закону «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» він звернувся вперше. Крім того, після звільнення з органів внутрішніх справ позивач продовжував працювати та сплачував у встановленому законом порядку страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування та до накопичувальної системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування.

Аналогічна правова позиція також висловлена Верховним Судом України у постановах від 31 березня 2015 року у справі № 21-612а14 та від 29 листопада 2016 року у справі № 133/476/15-а, яка, відповідно до приписів статті 244-2 Кодексу адміністративного судочинства України, є обов'язковою для всіх судів України.

В той же час колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції щодо задоволення позовних вимог в частині компенсації витрат на правову допомогу з огляду на наступне.

Відповідно до ч.1 ст. 94 КАС України передбачено, що якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

При цьому приписами ч.1 ст. 90 КАС визначено, що витрати, пов'язані з оплатою допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, які надають правову допомогу за договором, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги, передбачених законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 90 КАС України зазначено, що у разі звільнення сторони від оплати надання їй правової допомоги витрати на правову допомогу здійснюються за рахунок Державного бюджету України.

Враховуючи, що в матеріалах справи відсутні докази звернення та отримання позивачем безоплатної правової допомоги, а також відсутні докази звільнення позивача від оплати надання йому правової допомоги, колегія суддів доходить висновку, що у задоволені позову в частині компенсації витрат на правову допомогу слід відмовити.

На підставі викладеного, колегія суддів зазначає, що судом першої інстанції при вирішенні даного спору неповно з'ясовані обставини, що мають значення для справи, у зв'язку з чим суд припустився помилкового висновку, задовольняючи позов у повному обсязі. Зазначене є підставою для скасування постанови суду першої інстанції згідно ст. 202 КАС України.

З урахуванням встановлених колегією суддів обставин, апеляційна скарга Управління Пенсійного фонду України в Дніпровському районі м. Запоріжжя підлягає частковому задоволенню. Постанова Ленінського районного суду м.Запоріжжя від 12 січня 2017 року по справі № 334/7549/16-а(2а/334/1148/17) в частині стягнення за рахунок бюджетних асигнувань Управління Пенсійного фонду України в Дніпровському районі м. Запоріжжя на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, суму витрат на правову допомогу в розмірі 1700 грн. підлягає скасуванню та позовні вимоги в зазначеній частині задоволенню не підлягають. В іншій частині постанову залишити без змін.

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Управління Пенсійного Фонду України в Дніпровському районі м. Запоріжжя задовольнити частково.

Постанову Ленінського районного суду м.Запоріжжя від 12 січня 2017 року по справі № 334/7549/16-а(2а/334/1148/17) в частині стягнення за рахунок бюджетних асигнувань Управління Пенсійного фонду України в Дніпровському районі м. Запоріжжя на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, суму витрат на правову допомогу в розмірі 1700 грн. - скасувати, та прийняти нову, якою відмовити в задоволені позову в цій частині.

В іншій частині постанову залишити без змін.

Постанова набирає законної сили відповідно до ст. 254 КАС України та може бути оскаржена відповідно до ст.212 КАС України.

Головуючий: С.В. Чабаненко

Суддя: Т.С. Прокопчук

Суддя: А.В. Шлай