Справа № 806/2396/16
Суддя: Охрімчук І.Г.
Дата ухвалення: 2017-03-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_____________________________________________
Головуючий у 1-й інстанції: Романченко Є.Ю.
Суддя-доповідач:ОСОБА_1
УХВАЛА

іменем України

"21" березня 2017 р. Справа № 806/2396/16

Житомирський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Охрімчук І.Г.

суддів: Котік Т.С.

ОСОБА_2

розглянувши в письмовому провадженні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на постанову Житомирського окружного адміністративного суду від "03" січня 2017 р. у справі за позовом ОСОБА_3 до Головного управління Національної поліції в Житомирській області про визнання дій неправомірними та зобов'язання надати інформацію

ВСТАНОВИВ:

В листопаді 2016р. ОСОБА_4 звернувся до суду з указаним позовом, у якому, з урахуванням уточнення від 02.12.16, просив визнати неправомірними дії (бездіяльність) Головного управління Національної поліції в Житомирській області в частині ненадання інформації за зверненням від 01.10.2016; зобовязати відповідача надати йому інформацію за зверненням від 01.10.16.

Обґрунтовуючи позов, ОСОБА_4 вказав на те, що 01 жовтня 2016 року він звернувся до начальника ГУ НП в Житомирській області із запитом про надання інформації. Відповідач не надає інформації на звернення чим, на думку позивача, проявляє неправомірну бездіяльність в невиконанні вимог Закону України "Про інформацію" та Закону України "Про звернення".

Постановою Житомирського окружного адміністративного суду від 03.01.2017р. в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням, ОСОБА_4 звернувся до суду апеляційної інстанції зі скаргою, в якій просить постанову суду від 03.01.2017р. скасувати та прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог.

Обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскарженої постанови, дослідивши докази, зібрані в матеріалах справи, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення скарги з огляду на наступне.

Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що 01 жовтня 2016 року ОСОБА_4 сформовано та направлено до розпорядника інформації Головного управління Національної поліції в Житомирській області запит на отримання публічної інформації, адресований Начальнику Управління генералу поліції ОСОБА_5. У цьому запиті позивач хотів би отримати доступ до публічної інформації, а саме:

1. Копію посвідчень про відрядження працівника поліції ГУ НП в Житомирській області на 30 серпня 2016 року в село Медвин, Богуславського району Київської області;

2. Копію шляхового листа ГУ НП в Житомирській області на 30 серпня 2016 року в село Медвин, Богуславського району Київської області;

3. Сума коштів нарахована (не нарахована) працівникам поліції ГУ НП в Житомирській області на 30 серпня 2016 року в село Медвин, Богуславського району Київської області;

4. Прізвища працівників поліції ГУ НП в Житомирській області, які отримали (не отримали) кошти за відрядження 30 серпня 2016 року в село Медвин, Богуславського району Київської області;

5. Чи дійсно працівники поліції ГУ НП в Житомирській області 30 серпня 2016 року в селі Медвин, Богуславського району Київської області розслідували або запобігали злочину (та вказати окремо номер в Єдиному реєстрі досудових розслідувань)".

Як свідчать матеріали справи запит позивача на отримання публічної інформації від 01.10.16 отримано відповідачем 04 жовтня 2016 року та зареєстровано за номером 374зі.

10 жовтня 2016 року Головним управлінням Національної поліції в Житомирській області в листі за № 959/105/05/18-2016, з приводу отримання публічної інформації, повідомлено ОСОБА_4, що його запит розглянуто.

Водночас розяснено, що відповідно до п. 2 ст. 9 Закону України "Про доступ до публічної інформації" та наказу Національної поліції України від 25.11.2015 № 108 дск, запитувана ним інформація відноситься до частини другої статті 6 цього Закону.

Вважаючи, що відповідач не надає інформацію на звернення від 01.10.16 та посилаючись на невиконання ним саме вимог Закону України "Про інформацію" та Закону України "Про звернення громадян", позивач звернувся до суду з даним позовом.

Розглядаючи питання про законність та обґрунтованість судового рішення, яким в позові відмовлено, суд апеляційної інстанції враховує наступне.

Предметом розгляду даної справи є не надання відповідачем інформації на запит від 01.10.16 у відповідності до Закону України "Про звернення громадян".

Статтею 34 Конституції України визначено, що кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір. Здійснення цих прав може бути обмежене законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров'я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя.

Нормами статті 40 Основного Закону проголошено, що усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов'язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Таким чином, право на інформацію та право на звернення (петиції) є окремими конституційними правами особи і мають різну юридичну природу. Цим, зокрема, пояснюється те, що порядок реалізації цих прав регулюється двома законами, а саме Законом України "Про звернення громадян" від 02.10.1996 № 393/96-ВР та Законом України "Про доступ до публічної інформації" від 13.01.2011 № 2939-VI.

Закон України "Про доступ до публічної інформації" визначає порядок здійснення та забезпечення права кожного на доступ до інформації, що знаходиться у володінні суб'єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом, та інформації, що становить суспільний інтерес. При цьому вказаний ОСОБА_6 не поширюється на відносини у сфері звернень громадян, які регулюються спеціальним законом.

Публічна інформація, згідно зі ч. 1 ст. 1 Закону України "Про доступ до публічної інформації" (у редакції, чинній на момент направлення запиту позивачем, далі ОСОБА_6 № 2939-VI), - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб'єктами владних повноважень своїх обов'язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб'єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом.

У відповідності до статті 4 Закону № 2939-VI, доступ до публічної інформації відповідно до цього Закону здійснюється на принципах: прозорості та відкритості діяльності суб'єктів владних повноважень; вільного отримання, поширення та будь-якого іншого використання інформації, що була надана або оприлюднена відповідно до цього Закону, крім обмежень, встановлених законом; рівноправності, незалежно від ознак раси, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних або інших ознак.

За загальним правилом публічна інформація є відкритою (частина друга статті 1 зазначеного Закону). Виняток становить інформація з обмеженим доступом, яка поділяється на конфіденційну, таємну та службову інформацію (ч. 1 ст. 6 Закону № 2939-VI).

Доступ до інформації забезпечується шляхом надання інформації за запитами на інформацію (п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону № 2939-VI).

Частиною першою статті 19 Закону № 2939-VI передбачено, що запит на інформацію - це прохання особи до розпорядника інформації надати публічну інформацію, що знаходиться у його володінні.

З метою спрощення процедури оформлення письмових запитів на інформацію особа може подавати запит шляхом заповнення відповідних форм запитів на інформацію, які можна отримати в розпорядника інформації та на офіційному веб-сайті відповідного розпорядника. Зазначені форми мають містити стислу інструкцію щодо процедури подання запиту на інформацію, її отримання тощо (ч. 6 згаданої статті Закону № 2939-VI).

Згідно зі ч. 1 ст. 20 Закону № 2939-VI, розпорядник інформації має надати відповідь на запит на інформацію не пізніше п'яти робочих днів з дня отримання запиту.

У свою чергу, ОСОБА_6 України "Про звернення громадян" регулює питання практичної реалізації громадянами України наданого їм Конституцією України права вносити в органи державної влади, об'єднання громадян відповідно до їх статуту пропозиції про поліпшення їх діяльності, викривати недоліки в роботі, оскаржувати дії посадових осіб, державних і громадських органів. Закон забезпечує громадянам України можливості для участі в управлінні державними і громадськими справами, для впливу на поліпшення роботи органів державної влади і місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, для відстоювання своїх прав і законних інтересів та відновлення їх у разі порушення.

За змістом частини першої статті 1 Закону України "Про звернення громадян" від 02.10.1996 № 393/96-ВР (у редакції, чинній на момент направлення позивачем запиту, далі - ОСОБА_6 № 393/96-ВР), громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об'єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов'язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

Відповідно до ст. 3 вказаного Закону, під зверненнями громадян слід розуміти викладені в письмовій або усній формі пропозиції (зауваження), заяви (клопотання) і скарги. Пропозиція (зауваження) - звернення громадян, де висловлюються порада, рекомендація щодо діяльності органів державної влади і місцевого самоврядування, депутатів усіх рівнів, посадових осіб, а також висловлюються думки щодо врегулювання суспільних відносин та умов життя громадян, вдосконалення правової основи державного і громадського життя, соціально-культурної та інших сфер діяльності держави і суспільства. Заява (клопотання) - звернення громадян із проханням про сприяння реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством їх прав та інтересів або повідомлення про порушення чинного законодавства чи недоліки в діяльності підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, народних депутатів України, депутатів місцевих рад, посадових осіб, а також висловлення думки щодо поліпшення їх діяльності. Клопотання - письмове звернення з проханням про визнання за особою відповідного статусу, прав чи свобод тощо. Скарга - звернення з вимогою про поновлення прав і захист законних інтересів громадян, порушених діями (бездіяльністю), рішеннями державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, об'єднань громадян, посадових осіб.

В силу приписів частини 1 статті 7 Закону № 393/96-ВР обовязковому прийняттю та розгляду підлягають лише звернення, оформлені належним чином і подані у встановленому порядку.

Аналіз наведених правових норм свідчить на користь висновку, що правовідносини стосовно звернень громадян і запитів на інформацію регулюються різними Законами, тому процедурі їх розгляду властиві певні відмінності.

Закон України "Про доступ до публічної інформації" визначає запит як "прохання особи до розпорядника інформації надати публічну інформацію, що знаходиться у його володінні", відтак суть запиту зводиться до прохання надати інформацію, якою володіє розпорядник. Так як указаний ОСОБА_6 надає право доступу до вже існуючої інформації (документів) і не вимагає створення у відповідь на запит нової інформації (зокрема, шляхом проведення аналітичної роботи).

ОСОБА_6 України "Про звернення громадян" передбачає різні форми звернень: пропозиції (зауваження), заяви (клопотання) і скарги, які можуть містити різні за змістом вимоги, прохання чи пропозиції (щодо реалізації соціально-економічних, політичних, особистих прав та інтересів громадянина, фактів їх порушення тощо). При цьому автор звернення повідомляє адресату певну інформацію і базуючись на цьому просить вчинити певні дії (такі дії можуть бути дуже різні: притягнення винуватих до відповідальності за результатами розгляду звернення у вигляді скарги; надання громадянину певного статусу за результатами розгляду його заяви; оптимізація роботи адресата звернення за наслідками розгляду пропозиції громадянина).

У контексті викладеного, а також аналізуючи зміст запиту позивача від 01.10.16, колегія суддів дійшла висновку, що запитувані в цьому запиті відомості є публічною інформацією, надання якої здійснюється із дотриманням вимог Закону України "Про доступ до публічної інформації", а не Закону України "Про звернення громадян" (аналогічного висновку дійшов і суд першої інстанції).

Запит позивача відповідачем розглянуто в порядку та строки, визначені Законом № 2939-VI. Відповідь на запит на отримання публічної інформації направлена на адресу запитувача, вказану у запиті, та отримана адресатом 05.11.16р. , що підтверджується копією листа відповідача від 10.10.16, фіскальним чеком ЖД УДППЗ "Укрпошта" і роздруківкою відстеження пересилання поштових відправлень із офіційного сайту "Укрпошта".

Таким чином, суд першої інстанції правомірно зазначив про те, що у діях відповідача відсутнє порушення права заявника на одержання публічної інформації.

З огляду на викладене, правомірними є висновки суду першої інстанції щодо безпідставності позовних вимог про визнання неправомірними дій (бездіяльності) розпорядника публічної інформації щодо її ненадання та зобовязання надати інформацію на запит на отримання публічної інформації відповідно до Законів України "Про інформацію", "Про звернення громадян".

Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (ч.1 ст.200 КАС України).

На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає. Постанову Житомирського окружного адміністративного суду від 03.01.2017р. року необхідно залишити без змін, оскільки вона є законною і обґрунтованою та постановлена з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 195, 197, 198, 200, 205, 206 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_7 залишити без задоволення, постанову Житомирського окружного адміністративного суду від "03" січня 2017 р. без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя І.Г. Охрімчук

судді: Т.С. Котік

ОСОБА_2