Справа № 826/16188/16
Суддя: Епель О.В.
Дата ухвалення: 2017-03-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Суддя-доповідач: Епель О.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 березня 2017 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді: Епель О.В.,

суддів: Карпушової О.В., Кобаля М.І.,

за участю секретаря Лісник Т.В.,

позивача ОСОБА_2,

представника відповідача Сперкача С.В.,

розглянувши у відритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційні скарги ОСОБА_2 та Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 11 січня 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_2 (далі - позивач) звернулася до суду з адміністративним позовом до Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві (далі - відповідач) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 03.10.2016 р. №№ , .

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 11 січня 2017 року адміністративний позов було задоволено частково, а саме: визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення від 03.10.2016 р. № - в частині збільшення грошового зобов'язання за платежем податок на доходи фізичних осіб на загальну суму 1065,75 грн. та № - в частині збільшення суми грошового зобов'язання за платежем військовий збір на загальну суму 137,02 грн. В іншій частині позовних вимог - відмовлено.

Не погоджуючись з таким судовим рішенням позивач та відповідач подали апеляційні скарги.

Позивач у своїй апеляційній скарзі просить суд скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нову постанову про задоволення адміністративного позову в повному обсязі.

Відповідач у своїй апеляційній скарзі просить суд скасувати рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог та ухвалити нову постанову про відмову в позові в повному обсязі.

В апеляційних скаргах апелянти посилаються на те, що оскаржувана постанова прийнята з порушенням норм матеріального і процесуального права, що, на їх думку, призвело до неправильного вирішення справи.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши доводи апеляційних скарг, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги підлягають задоволенню частково, а постанова суду - скасуванню з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, між позивачем та ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» укладено кредитний договір від 27.02.2007 р. № 014/2547/74/52776, відповідно до умов якого позивачу надано кредит у вигляді невідновлювальної кредитної лінії з лімітом 250000 доларів США на 240 місяців з 27.02.2007 р. по 27.02.2027 р.

Крім того, між позивачем і ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» укладено договір іпотеки від 27.02.2007 р., відповідно до якого для забезпечення кредитного зазначеного договору позивачем передано в іпотеку квартиру АДРЕСА_1.

Листом від 30.04.2015 р. № 114-17-4-00/50 ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» повідомив позивача про прощення (анулювання) заборгованості за кредитним договором від 27.02.2007 р. № 014/2547/74/52776 залишкової суми боргу, яка буде нарахована банком на дату здійснення платежу в сумі не менше ніж 70000 доларів США.

02.06.2015 р. між позивачем і ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» укладено договір від про припинення зобов'язання за кредитним договором № 014/2547/74/52776 від 27.02.2007, відповідно до якого з 02.06.2015 р. боргові зобов'язання за вказаним кредитним договором припиняються внаслідок звільнення кредитором позичальника від сплати боргових зобов'язань (прощення боргу) а кредитний договір вважається припиненим.

Згідно з п. 5 зазначеного договору позичальник (позивач) вважається повідомлений відповідно до пп. 164.2.17 «д» п. 164.2 ст. 164 Податкового кодексу України про те, що сума анульованого (прощеного) основного боргу буде включена кредитором до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого на користь позивача за підсумками звітного періоду. При цьому повідомлено, що на позичальника (позивача) покладається обов'язок сплати податку на доходи фізичних осіб з суми анульованого (прощеного) основного боргу.

Позивачем подано податкову декларацію про майновий стан і доходи за 2015 рік, в якій не зазначено дохід у вигляді додаткового блага в сумі 5 177 395,51 грн.

ДПІ у Печерському районі ГУ ДФС у м. Києві проведено документальну позапланову перевірку щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати до бюджету податку на доходи фізичною особою - платником податків ОСОБА_2, за результатом якої складено акт від 23.12.2016 р. № 2862/26-55-13-06-.

У вказаному акті перевірки відповідачем встановлено порушення позивачем пп. 164.2.17 п. 164.2 ст. 164 Податкового кодексу України, що призвело до заниження суми податкових зобов'язань з ПДФО в розмірі 1 034 870,10 грн., та пп. 1.1 - 1.6 п. 16-1 підрозділу 10 розділу ХХ Інші перехідні положення Податкового кодексу України, що призвело до несплати військового збору в сумі 77 660,93 грн.

На підставі акту перевірки податковим органом прийнято податкові повідомлення-рішення від 03.10.2016:

- № , яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання за платежем ПДФО в сумі 1 293 587,62 грн., з яких 1 034 870,10 грн. - за основним платежем та 258 717,52 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями;

- № , яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язанням за платежем військовий збір в сумі 97 076,16 грн., з яких 77 660,93 грн. - за основним платежем та 19 415,23 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями.

Вважаючи зазначені податкові повідомлення-рішення протиправними, позивач звернулася до суду з даним адміністративним позовом.

Колегія суддів встановила, що ухвалюючи оскаржуване судове рішення в частині задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що сума, яка не перевищує 50% однієї мінімальної заробітної плати, встановленої на 01 січня звітного року, підлягає вирахування із загальної суми прощеного боргу та не оподатковується.

Відмовляючи в іншій частині позовних вимог суд першої інстанції дійшов висновку, що пільги з оподаткування прощеного боргу по кредиту в іноземній валюті підлягають застосуванню з 01.01.2016 р., а спірне додаткове благо позивач отримала в 2015 році, тож вказані пільги на неї не поширюються і саме тому анульований борг підлягає оподаткуванню.

Дослідивши матеріали справи у їх сукупності колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Спірні правовідносини врегульовані Конституцією України та Податковим кодексом України (далі - ПК України).

Так, відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У пп. 164.2.17 п. 164.2 ст. 164 ПК України в редакції, яка була чинною станом на час прощення позивачу заборгованості (02.06.2015 р.), закріплено, що до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються: дохід, отриманий платником податку як додаткове благо (крім випадків, передбачених статтею 165 цього Кодексу) у вигляді: основної суми боргу (кредиту) платника податку, прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, не пов'язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності, у разі якщо його сума перевищує 50 відсотків однієї мінімальної заробітної плати (у розрахунку на рік), встановленої на 1 січня звітного податкового року. Кредитор зобов'язаний повідомити платника податку - боржника шляхом направлення рекомендованого листа з повідомленням про вручення або шляхом укладення відповідного договору, або надання повідомлення боржнику під підпис особисто про прощення (анулювання) боргу та включити суму прощеного (анульованого) боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, за підсумками звітного періоду, у якому такий борг було прощено. Боржник самостійно сплачує податок з таких доходів та відображає їх у річній податковій декларації. У разі неповідомлення кредитором боржника про прощення (анулювання) боргу у порядку, визначеному цим підпунктом, такий кредитор зобов'язаний виконати всі обов'язки податкового агента щодо доходів, визначених цим підпунктом.

Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2016 році» від 24.12.2015 р. № 909-VIII, який набрав чинності з 01.01.2016 р., пункт 165.1 статті 165 ПК України було доповнено підпунктом 165.1.59, згідно з яким до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку не включається сума, прощена (анульована) кредитором у порядку, передбаченому законом щодо реструктуризації зобов'язань громадян України за кредитами в іноземній валюті, що отримані на придбання єдиного житла (іпотечні кредити).

Пунктом 4.5 статті 4 ПК України передбачено, що при встановленні або розширенні існуючих податкових пільг такі пільги застосовуються з наступного бюджетного року.

Згідно з п. 167.1 ст. 167 ПК України ставка податку становить 15 відсотків бази оподаткування щодо доходів, нарахованих (виплачених, наданих) (крім випадків, визначених у пунктах 167.2-167.6 цієї статті) у тому числі, але не виключно у формі заробітної плати, інших заохочувальних та компенсаційних виплат або інших виплат і винагород, які нараховуються (виплачуються, надаються) платнику у зв'язку з трудовими відносинами та за цивільно-правовими договорами, якщо база оподаткування для місячного оподатковуваного доходу не перевищує десятикратний розмір мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного податкового року (далі у цьому пункті - мінімальна заробітна плата).

Якщо база оподаткування, яка визначена з урахуванням норм пункту 164.6 статті 164 цього розділу щодо доходів, зазначених в абзаці першому цього пункту, в календарному місяці перевищує десятикратний розмір мінімальної заробітної плати, до суми такого перевищення застосовується ставка 20 відсотків.

Пунктом 161 підрозділу 10 Розділу XX Перехідних положень ПК України визначено, що тимчасово, до набрання чинності рішенням Верховної Ради України про завершення реформи Збройних Сил України, встановлюється військовий збір.

Платниками збору є особи, визначені пунктом 162.1 статті 162 цього Кодексу (підпункт 1.1 пункт 161 підрозділу 10 Кодексу), тобто фізичні особи - резиденти, які отримують доходи як з джерела їх походження в Україні, так і іноземні доходи.

Відповідно до п.п. 1.3 п. 161 підрозділу 10 розділу XX ПК України ставка збору становить 1,5 відсотка від об'єкта оподаткування, визначеного підпунктом 1.2 цього пункту.

Отже, законодавством, яке було чинним на момент виникнення спірних правовідносин, тобто станом на дату прощення позивачу основної заборгованості по кредиту, анульовану суму боргу (кредиту) віднесено до доходу фізичної особи, який підлягає оподаткуванню, якщо така сума перевищує 50% мінімальної заробітної плати, встановленої станом на 01 січня звітного року. Тобто, регламентовано критерій для визначення вказаного доходу як оподатковуваного, який слід розуміти так, що в разі перевищення суми прощеного боргу 50% мінімальної заробітної плати, встановленої станом на 01 січня звітного року, вона підлягає оподаткуванню у повному обсязі, а в разі недосягнення вказаної межі - не оподатковується взагалі.

Крім того, отримання фізичною особою доходу, зокрема у вигляді вказаного додаткового блага, обумовлює виникнення в неї обов'язку зі сплати військового збору з такої суми.

Виходячи з цього, колегія суддів звертає увагу на те, що сума прощеного позивачу основного боргу по кредиту за договором з ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» становить 5 177 395,51 грн., тобто перевищує 50% мінімальної заробітної плати, встановленої станом на 01 січня звітного року (станом на 01.01.2015 р. розмір мінімальної з/п становив 1218,00 грн.), а отже є її доходом, який, згідно з пп. 164.2.17 п. 164.2 ст. 164 ПК України у відповідній редакції, підлягає оподаткуванню податком на доходи фізичних осіб і з суми такого доходу позивач зобов'язана сплатити військовий збір.

При цьому, апеляційний суд зазначає, що у відповідності до договору про припинення зобов'язань від 02.06.2015 р., укладеного між позивачем і ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», вказана сума боргу була прощена Банком у червні 2015 року з метою зменшення фінансового навантаження на позивача в умовах кризових явищ в економіці України, у зв'язку з довгостроковим погашенням позичальником частини кредитної заборгованості, тобто до встановлення пільг пп. 165.1.59 п. 165.1 ст. 165 ПК України, а також без визначення у вказаному договорі, що сума боргу позивача анулюється в порядку, передбаченому законом щодо реструктуризації зобов'язань громадян України.

Таким чином, враховуючи основні засади податкового законодавства, зокрема п. 4.5 ст. 4 ПК України, та умови для застосування пп. 165.1.59 п. 165.1 ст. 165 ПК України, що визначені даною нормою, у даному випадку відсутні жодні правові підстави для застосування до позивача визначених нею пільг.

З огляду на викладене, судова колегія приходить до висновку, що позивачем не було виконано покладені на неї податкові зобов'язання, а саме не задекларовано та не сплачено ані ПДФО з отриманої суми доходу 5177395,51 грн., ані військовий збір, що є правовою підставою для притягнення її до відповідальності у вигляді накладення штрафних (фінансових) санкцій за п. 123.1 ст. 123 ПК України та нарахування податковим органом належної до сплати суми податку та військового збору, що в даному випадку відповідає оскаржуваним податковим повідомленням-рішенням та доданим до них розрахункам.

Отже, приймаючи податкові повідомлення-рішення від 03.10.2016 р. №№ , , відповідач діяв на підставі, у спосіб та в межах повноважень, передбачених чинним законодавством, зокрема, ст.ст. 4, 123, 164, 165, 167, п. 161 підрозділу 10 розділу XX ПК України у відповідній редакції, такі рішення є обґрунтованими, виваженими, а тому жодні підстави для задоволення даного адміністративного позову відсутні.

При цьому, апеляційний суд приймає до уваги та вважає обґрунтованими доводи апелянта-відповідача про те, що оподаткуванню підлягає вся сума основного боргу, прощеного позивачу Банком, оскільки вона перевищує встановлену законодавством межу - 50% мінімальної заробітної плати, встановленої станом на 01 січня звітного року.

Доводи апелянта-позивача про те, що прощена їй Банком сума кредитного боргу не підлягає включенню до оподатковуваного доходу на підставі пп. 165.1.59 п. 165.1 ст. 165 ПК України, колегія суддів вважає безпідставними і до уваги не приймає, оскільки, як встановлено вище, зазначені правовідносини між позивачем і Банком виникли до набрання чинності нормою, на яку посилається апелянт, тобто до введення відповідної пільги з оподаткування, а отже, обов'язок зі сплати ПДФО і військового збору з анульованого боргу виник у неї раніше і, виходячи із засад податкового законодавства, визначених у п. 4.5 ст. 4 ПК України, положення пп. 165.1.59 п. 165.1 ст. 165 ПК України у даному випадку застосуванню не підлягають.

Більш того, як було встановлено апеляційним судом, з договору від 02.06.2015 р. про припинення зобов'язань взагалі не вбачається відповідних правових підстав для застосування вказаної пільгової норми.

Посилання апелянта-позивача на наявність суперечностей податкового законодавства є безпідставними, оскільки в даному випадку норми ПК України чітко та однозначно врегульовують спірні правовідносини і не надають підстав для подвійного тлумачення.

Таким чином, проаналізувавши ці та всі інші доводи апеляційної скарги позивача колегія суддів приходить до висновку, що вони не спростовують правомірності оскаржуваних податкових повідомлень-рішень.

Враховуючи вищевикладені обставини та докази у їх сукупності, відповідно до вимог ст.86 КАС України, судова колегія приходить до висновку, що судом першої інстанції було неповно встановлено обставини справи та порушено норми матеріального і процесуального права, що призвело до її неправильного вирішення.

Відповідно до ст. 202 КАС України, підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення, зокрема, є неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, та порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання.

Таким чином, апеляційні скарги ОСОБА_2 та Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві підлягають задоволенню частково, постанова Окружного адміністративного суду м. Києва від 11 січня 2017 року - скасуванню, адміністративний позов - залишенню без задоволення.

Керуючись ст. ст. 159, 160, 195, 196, 198, 202, 205, 207, 212, 254 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги ОСОБА_2 та Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві - задовольнити частково.

Постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 11 січня 2017 року - скасувати.

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_2 до Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень - відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня її складання в повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Повний текст рішення, відповідно до ч. 3 ст. 160 КАС України, виготовлено 22 березня 2017 року.

Головуючий суддя:

Судді:

Головуючий суддя Епель О.В.

Судді: Карпушова О.В.

Кобаль М.І.