Справа № 739/2047/16-а
Суддя: Шурко О.І.
Дата ухвалення: 2017-03-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 739/2047/16-а Головуючий у 1-й інстанції: Іващенко А.І. Суддя-доповідач: Шурко О.І.
У Х В А Л А

Іменем України

02 березня 2017 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого Шурка О.І.,

суддів Василенка Я.М., Степанюка А.Г.,

при секретарі Дуденкові О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, без фіксування його за допомогою звукозаписувального технічного засобу згідно до ч. 1 ст. 41 КАС України, апеляційну скаргу Новгород-Сіверського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Чернігівської області на постанову Новгород-Сіверського районного суду Чернігівської області від 23 січня 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Новгород-Сіверського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Чернігівської області про визнання дій неправомірними, зобов'язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В :

Постановою Новгород-Сіверського районного суду Чернігівської області від 23 січня 2017 року позов задоволено: визнано неправомірними дії Новгород-Сіверського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Чернігівської області щодо відмови ОСОБА_2 в зарахуванні роботи в районах Крайньої Півночі в період з 09.06.1982 року по 01.09.1982 рік та з 15.06.1985 року по 22.01.1990 року включно з розрахунку один рік роботи за один рік шість місяців страхового стажу; зобов'язано Новгород-Сіверське об'єднане управління Пенсійного фонду України в Чернігівської області зарахувати ОСОБА_2 стаж роботи в районах Крайньої Півночі в період з 09.06.1982 року по 01.09.1982 рік та з 15.06.1985 року по 22.01.1990 року включно з розрахунку один рік роботи за один рік шість місяців страхового стажу; стягнуто з Новгород-Сіверського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Чернігівської області на користь ОСОБА_2 551 грн. 20 коп. у відшкодування судових витрат, за рахунок відповідних бюджетних асигнувань.

Не погоджуючись з таким судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить апеляційну інстанцію скасувати незаконну, на його думку, постанову суду першої інстанції та постановити нову відмову в задоволені позовних вимог в повному обсязі.

Апелянт посилається на незаконність, необ'єктивність та необґрунтованість оскаржуваного рішення, невідповідність висновків суду дійсним обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, що є на його переконання підставою для скасування судового рішення.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, позивач народився 31.07.1958 року.

В період з 09.06.1982 року по 01.09.1982 рік та з 15.06.1985 року по 22.01.1990 року позивач працював а районах Крайньої Півночі.

Позивач ОСОБА_2 звернувся до відповідача із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах, проте в її задоволенні було відмовлено, про що позивача проінформовано листом від 16.12.2016 року за №2386/04.

Не погоджуючись з вказаною відмовою відповідача, вважаючи її неправомірною, позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що у відповідача не було законних підстав для відмови позивачеві в зарахуванні цього стажу роботи до пільгового стажу з розрахунку один рік фактичної роботи до одного року і шести місяців страхового стажу, оскільки робота позивача в районах Крайньої Півночі в період з 09.06.1982 року по 01.09.1982 рік та з 15.06.1985 року по 22.01.1990 року підтверджується записами в його трудовій книжці та уточнюючими довідками.

З таким висновком суду колегія суддів погоджується, виходячи з наступного.

Відповідно до пункту 5 розділу XV «Прикінцевих положень» Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», період роботи до 1 січня 1991 року в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі колишнього Союзу РСР, а також на острові Шпіцберген зараховується до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло до 1 січня 1991 року.

Пільгове обчислення страхового стажу застосовується для осіб, які працювали в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі та на яких поширювалися пільги, передбачені для працюючих в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, відповідно до Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10.02.1960 «Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі», постанови Ради Міністрів Союзу РСР від 10.02.1960 № 148 «Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10.02.1960 «Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі», Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 26.09.1967 «Про розширення пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі».

Пільгове обчислення страхового стажу проводиться на підставі трудової книжки, або письмового трудового договору, або довідки, в яких зазначено період роботи в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, та користування пільгами, передбаченими вищезазначеними нормативно-правовими актами.

Згідно з п. 1 Порядку № 637, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Підпунктом «д» пункту 5 Указу Президії ВР СРСР від 10.02.1960 регламентовано, що робітникам, які переводяться, направляються або запрошуються на роботу в райони Крайньої Півночі і в місцевості, які прирівнюються до районів Крайньої Півночі, з інших місцевостей держави, на умовах укладення ними трудових договорів на роботу в цих районах на строк 5 років, а на островах Північного Льодовитого океану - два роки, надавати додаткові наступні пільги: зараховувати один рік роботи в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, які прирівнюються до районів Крайньої Півночі, за один рік і шість місяців при обчисленні стажу, який дає право на отримання пенсії за віком і по інвалідності. Пільги, які передбачені цією статтею, надаються також особам, які прибули в райони Крайньої Півночі і в місцевості, які прирівнюються до районів Крайньої Півночі, за власним бажанням і які уклали строковий договір про роботу в цих районах.

Указом Президії ВР СРСР від 29.09.1967 було скорочено тривалість трудового договору, який надає право на отримання пільг, передбачених ст. 5 Указу Президії Верховної Ради СРСР від 10 лютого 1960 року, а саме: зарахування одного року роботи в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, за один рік і шість місяців роботи при обчисленні стажу, що дає право на отримання пенсії за віком та по інвалідності, виключно працівникам, які прибули на роботу в райони Крайньої Півночі та місцевості, прирівняні до районів Крайньої Півночі з інших місцевостей країни за умови укладення ними трудового договору про роботу в цих районах строком на три роки.

Пунктом 3 постанови Ради Міністрів Союзу РСР від 10 лютого 1960 року № 148 «Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10 лютого 1960 року «Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі» передбачено, що працівникам, які користуються в даний час пільгами, кожний рік роботи в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, які прирівнюються до районів Крайньої Півночі, до 1 березня 1960 року зараховувати за два роки роботи при розрахунку стажу для отримання пенсії за віком, по інвалідності і за вислугу років, а після 1 березня 1960 року - за один рік і шість місяців роботи при обрахуванні стажу для отримання пенсії за віком і по інвалідності.

Відповідно до п. 1, 2 Розділу 1 Інструкції № 530/П-28, пільги, встановлені Указами Президії Верховної Ради СРСР від 10.02.1960 «Про впорядкування пільг для осіб, що працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі» і від 26.09.1967 «Про розширення пільг для осіб, що працюють з районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі», надаються всім робочим і службовцям (в тому числі місцевим жителям і іншим особам, прийнятим на роботу на місці) державних, кооперативних і громадських підприємств, установ, організацій, що знаходяться в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі».

Пільги, передбачені статтями 1, 2, 3, 4 Указу Президії Верховної Ради СРСР від 10.02.1960, з урахуванням змін та доповнень, внесених Указом від 26.09.1967, надаються незалежно від наявності письмового строкового трудового договору.

Отже, з викладених правових норм вбачається, що достатньою та необхідною правовою підставою для обчислення стажу роботи особи в районах Крайньої Півночі та прирівняних до них місцевостях із застосуванням пільгового коефіцієнту (один рік за один рік і шість місяців ) є сукупність наступних обставин: 1) документальне підтвердження наявності в особи стажу роботи в районах Крайньої Півночі та прирівняних до них місцевостях; 2) поширення на особу в період її роботи в таких місцевостях пільг, регламентованих Указами Президії ВР СРСР від 10.02.1960 та від 29.09.1967 та Постановою № 148.

При цьому, основним документом, підтверджуючим факт роботи особи в районах Крайньої Півночі та прирівняних до них місцевостях є її трудова книжка, а також ці обставини можуть підтверджуватися й іншими документами, зокрема, архівною довідкою.

Дослідженням матеріалів справи, колегією суддів було встановлено, що з 09.06.1982 року по 01.09.1982 рік та з 15.06.1985 року по 22.01.1990 року позивач працював в районі Крайньої Півночі, а саме на копальні «Червоноармійська» Певекського гірничо-збагачувального комбінату, що знаходиться Чукотському автономному окрузі Магаданської області в районі Крайньої Півночі. Зазначене підтверджується записами у трудовій книжці позивача.

Таким чином, наявні достатні та необхідні правові підстави для зарахування зазначеного періоду роботи до трудового стажу позивача із застосуванням пільгового коефіцієнту - один рік за один рік і шість місяців.

Доводи апелянта про те, що позивачем не було надано строкових трудових договорів, підтверджуючих факт його роботи в районах Крайньої Півночі у період з 09.06.1982 року по 01.09.1982 рік та з 15.06.1985 року по 22.01.1990 року та поширення на нього відповідних пільг, колегія суддів вважає такими, що суперечать вимогам чинного законодавства, а саме п. 5 розділу ХV Перехідних положень Закону № 1058-IV, п. 1 Порядку № 637, п. 2 Розділу 1 Інструкції № 530/П-28, з яких чітко вбачається, що такі договори є альтернативними документами, якими може підтверджуватися факт роботи особи в районах Крайньої Півночі та прирівняних до них місцевостях у разі відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.

Крім того, у п. 2 Розділу 1 Інструкції № 530/П-28 чітко вказано, що пільги, передбачені статтями 1, 2, 3, 4 Указу Президії Верховної Ради СРСР від 10.02.1960, з урахуванням змін та доповнень, внесених Указом від 26.09.1967, надаються незалежно від наявності письмового строкового трудового договору.

З огляду на зазначене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо наявності достатніх та необхідних правових підстав для задоволення даного адміністративного позову щодо визнання неправомірною відмови відповідача в перерахунку пенсії позивача з урахуванням пільгового стажу за час роботи в районах Крайньої Півночі та зобов'язання відповідача здійснити перерахунок і виплату позивачу пенсії за віком із застосуванням пільгового обчислення стажу роботи в районах Крайньої Півночі за період з 09.06.1982 року по 01.09.1982 рік та з 15.06.1985 року по 22.01.1990 року з розрахунку один рік за один рік і шість місяців, з урахуванням фактично виплаченої пенсії.

Аналогічна правова позиція викладена в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 20 січня 2015 року в адміністративній справі № К/800/1658/13.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Надані докази, які є у справі, були оцінені колегією суддів за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Крім того, було оцінено належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, що відповідає вимогам ст. 86 КАС України.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Доводи апеляційної скарги спростовуються встановленими судом першої інстанції обставинами, наявними в матеріалах справи доказами та нормами права, зазначеними в мотивувальній частині оскаржуваного рішення суду.

Таким чином, колегія суддів вирішила згідно ст. 200 КАС України залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, з урахуванням того, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 41, 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206 КАС України, суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Новгород-Сіверського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Чернігівської області - залишити без задоволення, а постанову Новгород-Сіверського районного суду Чернігівської області від 23 січня 2017 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України в порядок і строки, визначені ст. 212 КАС України.

Головуючий:

Судді:

Повний текст ухвали виготовлено 07.03.2017.

Головуючий суддя Шурко О.І.

Судді: Василенко Я.М.

Степанюк А.Г.