Справа № 802/1563/16-а
Суддя: Мельник-Томенко Ж. М.
Дата ухвалення: 2017-03-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 802/1563/16-а

Головуючий у 1-й інстанції: Воробйова І.А.

Суддя-доповідач: Мельник-Томенко Ж. М.

14 березня 2017 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Мельник-Томенко Ж. М.

суддів: Ватаманюка Р.В. Сторчака В. Ю. ,

за участю:

секретаря судового засідання: Мирошниченко С.О.,

представника позивача - ОСОБА_2, представник на підставі довіреності

представника відповідача - Охрімовський Я.В., представник на підставі довіреності

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 на постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 23 січня 2017 року у справі за адміністративним позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 до Вінницької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Вінницькій області про визнання протиправним та скасування наказу,

В С Т А Н О В И В :

У жовтні 2016 року фізична особа-підприємець ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до Вінницької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Вінницькій області про визнання протиправним та скасування наказу від 09.06.2016р. №1107 "Про проведення документальної планової виїзної перевірки фізичної особи-підприємця ОСОБА_4, РНОКПП НОМЕР_1".

Постановою Вінницького окружного адміністративного суду від 23 січня 2017 року позов задоволено частково, а саме: визнано протиправним та скасовано наказ Вінницької об'єднаної податкової інспекції від 09.09.2016 р. № 1107 "Про проведення документальної планової перевірки фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 в частині проведення документальної планової виїзної перевірки повноти нарахування сплати податку на додану вартість, в решті позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням в частині відмови в задоволенні позовних вимог, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову про задоволення позову. В апеляційній скарзі позивач вказав про недоведеність обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, неповне та вибіркове дослідження доказів та порушення судом норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

В судовому засіданні представник позивача підтримав вимоги апеляційної скарги та просив їх задовольнити.

Представник відповідача заперечував проти задоволення апеляційної скарги.

Заслухавши, суддю-доповідача, пояснення учасників судового процесу, перевіривши доводи апеляційної скарги за наявними в матеріалах справи письмовими доказами, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, 09 вересня 2016 року Вінницькою об'єднаною державною податковою інспекцією Головного управління ДФС у Вінницькій області видано наказ №1107 щодо проведення документальної планової виїзної перевірки фізичної особи - підприємця ОСОБА_4 в частині повноти нарахування сплати податку на доходи фізичних осіб, єдиного соціального внеску та податку на додану вартість за період з 01.01.2015 р. по 31.12.2015 р.

Не погоджуючись з таким наказом та вважаючи його протиправним, позивач звернувся з позовом до суду.

Задовольняючи позовні вимоги часткового суд першої інстанції зазначив про те, що платником податку не подавалась до податкового органу заява щодо здійснення перевірки повноти нарахування і сплати ПДВ, а отже, відсутня законна підстава для призначення такої. У цій частині рішення суду першої інстанції не оскаржується, тому відповідно до ст. 195 КАС України, суд апеляційної інстанції не переглядає його в апеляційному порядку.

Відмовляючи в іншій частині позову суд вказав про необґрунтованість доводів позивача та відсутність підстав вважати незаконним рішення податкового органу у частині призначення перевірки по вказаним податку та збору (ПДФО та ЄСВ).

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції про відмову в задоволенні частини позовних вимог з огляду на наступне.

Відповідно до пункту 20.1.4 статті 20 ПК України, контролюючі органи мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.

Так, згідно пункту 75.1 статті 75 ПК України, контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Відповідно до пп.75.1.2 п.75.1 ст.75 ПК України документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов'язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків.

Таким чином, з аналізу наведеної норми видно, що документальною перевіркою є перевірка усіх передбачених Податковим кодексом України податків і зборів одночасно. В той час як проведення документальної планової перевірки за окремими (тобто документальна перевірка по кожному виду податку окремо) видами зобов'язань перед бюджетами, крім правильності обчислення, повноти і своєчасності сплати податку з доходів фізичних осіб, забороняється відповідно до положень пункту 77.3 статті 77 ПК України (в редакції чинній на момент прийняття оскаржуваного рішення).

З матеріалів справи встановлено, що оскаржуваним рішенням призначено документальну перевірку декількох податків одночасно (ПДФО, ПДВ та ЄСВ), як то передбачено ст. 75 ПК України, а не окремі перевірки по декільком податкам або перевірка по одному окремому податку, а тому, на думку суду, посилання представника позивача на положення п.77.3 ст.77 ПК України як на заборону проводити документальну перевірку ПДВ та ЄСВ - є необґрунтованим.

В свою чергу, пунктом 3 Розділу II Закону України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи" встановлено, що у 2015 та 2016 роках перевірки підприємств, установ та організацій, фізичних осіб - підприємців з обсягом доходу до 20 мільйонів гривень за попередній календарний рік Державною фіскальною службою України та її територіальними органами, Державною фінансовою інспекцією та її територіальними органами здійснюються виключно з дозволу Кабінету Міністрів України, за заявкою суб'єкта господарювання щодо його перевірки, згідно з рішенням суду або з вимогами Кримінального процесуального кодексу України.

Зазначене обмеження не поширюється: - з 1 січня 2015 року на перевірки суб'єктів господарювання, що ввозять на митну територію України та/або виробляють та/або реалізують підакцизні товари, на перевірки дотримання норм законодавства з питань наявності ліцензій, повноти нарахування та сплати податку на доходи фізичних осіб, єдиного соціального внеску, відшкодування податку на додану вартість.

Тобто, податковим органом з 1 січня 2015 року можуть бути здійснені, крім інших, перевірки суб'єктів господарювання (з обсягом доходу до 20 мільйонів грн. за попередній календарний рік) щодо повноти нарахування та сплати податку на доходи фізичних осіб, єдиного соціального внеску, відшкодування податку на додану вартість. А в інших випадках перевірки здійснюються виключно з дозволу Кабінету Міністрів України, за заявкою суб'єкта господарювання щодо його перевірки, згідно з рішенням суду або з вимогами Кримінального процесуального кодексу України.

Судом першої інстанції встановлено, що ФОП ОСОБА_4 віднесено до платників, що відповідають критеріям високого та середнього ступеня ризику, виходячи із даних "Інформації по ФОП, яких включено Вінницькою ОДПІ до проекту плану-графіка перевірок на 3 квартал 2016 року", згідно яких обсяг задекларованих доходів за період, що планується (2015 р.) склав 4 247 083 грн.

Відповідно до п.п. 3 розділу IV Порядку формування плану-графіка проведення документальних планових перевірок платників податків, затвердженого наказом Міністерства фінансів України 02.06.2015 № 524, формування переліку самозайнятих осіб до розділу ІІІ плану-графіка проводиться за критеріями ризиків згідно з вимогами цього розділу, у тому числі за даними інформаційних систем ДФС.

Пунктом 5 вказаного розділу визначено критерії відбору самозайнятих осіб:

1) високого ступеня ризику: перевищення сумою доходів, отриманих платником податків за ознаками, визначеними Довідником ознак доходів, 127 (інші доходи) та/або 157 (дохід, виплачений самозайнятій особі), суми доходу від провадження господарської діяльності на 10 та більше відсотків; перевищення обсягів експортних операцій над задекларованою сумою доходу на 10 та більше відсотків; заниження податкового зобов'язання в обсязі, що становить 10 та більше відсотків суми задекларованих податкових зобов'язань з податку на додану вартість за календарний рік, та/або завищення податкового кредиту з податку на додану вартість в обсязі, що становить 5 та більше відсотків суми задекларованого податкового кредиту з податку на додану вартість; декларування сум доходу на рівні або менше рівня витрат, які враховуються при визначенні об'єкта оподаткування; розмір інших витрат, у тому числі вартість виконаних робіт, наданих послуг, становить 30 або більше відсотків задекларованої в податковій звітності вартості документально підтверджених витрат, пов'язаних з господарською діяльністю платника податків; наявність розбіжностей між сумою чистого оподатковуваного доходу, відображеною в декларації про майновий стан і доходи, та сумою доходу, зазначеною у звіті про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску, на 5 та більше відсотків; нарахування та виплата доходів за ознаками, визначеними Довідником ознак доходів, 101 (заробітна плата, нарахована (виплачена)) та/або 102 (виплати відповідно до умов цивільно-правового договору), без утримання, перерахування до бюджету податку на доходи фізичних осіб та/або єдиного внеску; порушення встановлених строків сплати єдиного внеску більше ніж на 365 днів; невідповідність обсягів імпортних операцій задекларованому доходу або обсягам постачання на 20 та більше відсотків; наявність інформації, що свідчить про ухилення від оподаткування виплаченої (нарахованої) найманим особам (у тому числі без документального оформлення) заробітної плати, пасивних доходів, додаткових благ, інших виплат та відшкодувань, що підлягають оподаткуванню, у тому числі внаслідок неукладення платником податків трудових договорів з найманими особами згідно із законом; загальна сума витрат, відображених у декларації про майновий стан і доходи, становить 75 або більше відсотків суми загального доходу, задекларованого у такій декларації;

2) середнього ступеня ризику: кількість найманих працівників менша за кількість зареєстрованих реєстраторів розрахункових операцій (окремо на господарську одиницю); декларування від'ємного значення з податку на додану вартість при здійсненні імпортних, експортних операцій або міжнародних перевезень; декларування податкових зобов'язань з податку на додану вартість на рівні податкового кредиту; наявність розбіжностей між задекларованою сумою загального оподатковуваного доходу або податкових зобов'язань з податку на додану вартість та сумою розрахункових операцій, проведених із застосуванням реєстраторів розрахункових операцій (книги обліку розрахункових операцій), у обсязі, що перевищує 10 відсотків; загальна сума від здійснення операцій з постачання товарів/послуг, що підлягають оподаткуванню згідно з розділом V Кодексу, у тому числі з використанням локальної або глобальної комп'ютерної мережі, нарахована (сплачена) особі, яка не зареєстрована платником податку на додану вартість, протягом останніх 12 календарних місяців, перевищує обсяг, визначений статтею 181 розділу V Кодексу, більш як на 2 відсотки; наявність відносин із контрагентами, які знаходяться в розшуку, або ліквідовані, або визнані банкрутами, якщо сума операцій перевищує 10 відсотків загального обсягу постачання; ввезення на митну територію України підакцизних товарів в обсягах понад 50 відсотків задекларованої суми доходу за рік; порушення встановлених строків сплати єдиного внеску менше ніж на 365 днів.

Таким чином, контролюючим органом, відповідно до інформаційно-аналітичної довідки щодо господарської діяльності самозайнятої особи, яка включається до плану-графіка проведення документальних перевірок суб'єктів господарювання на 3 квартал 2016 року ФОП віднесено суб'єкта господарювання до платників, що відповідають критеріям високого та середнього ступеня ризику відповідно до наказу МФУ від 02.06.2015 р. №524: високий рівень витрат; мінімізація сплати податку на додану вартість. Умовні витрати бюджету близько 46 тис.грн.

В довідці також вказано про високий рівень витрат суб'єкта господарювання. Витрати складають 100% загальної суми задекларованого доходу. Зазначено про те, що ФОП декларує податкові зобов'язання на рівні податкового кредиту. Завищення податкового кредиту за 2015 рік в сумі 130 453,5 грн., заниження податкових зобов'язань в сумі 5 225 грн.

Отже, в довідці зазначено про підстави віднесення позивача до платників, що відповідають критеріям високого та середнього ступеня ризику, проте позивачем не доведено протилежного.

Відтак, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції, що враховуючи відсутність мораторію на проведення перевірок по податку з доходів фізичних осіб та єдиного соціального внеску певних платників відсутні підстави вважати незаконним рішення податкового органу в частині призначення перевірки по вказаним податку та збору (ПДФО та ЄСВ).

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 198, ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З підстав вищенаведеного, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції при ухваленні оскаржуваної постанови вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку та прийняв законне і обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а тому відсутні підстави для її скасування.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд

У Х В А Л И В :

апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 залишити без задоволення, а постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 23 січня 2017 року - без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст. 212 КАС України.

Ухвала суду складена в повному обсязі 21 березня 2017 року.

Головуючий Мельник-Томенко Ж. М.

Судді Ватаманюк Р.В. Сторчак В. Ю.