Справа № 308/7000/16-а
Суддя: Дергачова Н. В.
Дата ухвалення: 2017-03-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20.03.2017 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в особі головуючого судді Дергачової Н.В., при секретарі судового засідання Меркуловій Ю.П., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ужгороді адміністративний позов ОСОБА_1 до Ужгородської міської ради про визнання незаконною відмову Ужгородської міської ради в наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки по вул. Загорська та зобовязання Ужгородської міської ради надати дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки по вул. Загорська, гр. ОСОБА_1, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач - ОСОБА_1 звернулася до Ужгородського міськрайонного суду із позовною заявою до Ужгородської міської ради про визнання незаконною відмову Ужгородської міської ради в наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки по вул. Загорська та зобовязання Ужгородської міської ради надати дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки по вул. Загорська, гр. ОСОБА_1

В обґрунтування позову позивач зазначив наступне.

30.06.2015 року позивачем ОСОБА_1 було подано до Ужгородської міської ради через ЦНАП заяву про надання мені дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки по вул. Загорська орієнтовною площею 0, 0990 га. До заяви додано копію паспорта, ідентифікаційного коду та графічні матеріали із зазначенням площі земельної ділянки та місця її розташування. Не дивлячись на те, що заява була подана нею 30.06.2015 року, тільки 31.05.2016 року вона була розглянута на 3 сесії 12 скликання та було винесено рішення №233 про відмову у наданні їй дозволу.

Позивач вважає, що дане рішення в частині відмови мені у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки по вул. Загорська гр. ОСОБА_1 прийняте з грубими порушеннями чинного законодавства та підлягає скасуванню в частині відмови мені у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки по вул. Загорська з підстав зазначених у позові.

В судовому засіданні представник позивача позов підтримав у повному обсязі та просив його задовольнити.

Представник відповідача позов не визнала у повному обсязі та просила суд відмовити у його задоволенні з підстав, зазначених у письмових запереченнях.

Заслухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд дійшов до наступних висновків.

30.06.2015 року позивачем ОСОБА_1 було подано до Ужгородської міської ради через ЦНАП заяву про надання мені дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки по вул. Загорська орієнтовною площею 0, 0990 га. До заяви додано копію паспорта, ідентифікаційного коду та графічні матеріали із зазначенням площі земельної ділянки та місця її розташування.

п. 5.92 рішення 3 сесії 7 скликання Ужгородської міської ради від 31 травня 2016 року № 233 «Про надання та відмову у наданні дозволів на розробку проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок» було відмовлено у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення гр. ОСОБА_1 земельної ділянки площею 0,0990 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд в районі вул. Загорської.

Ч. 2 ст. 2 КАС України передбачає, що до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь - які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Відповідно до ч.2 ст.17 КАС України юрисдикція адміністративних судів, поширюється на публічно - правові спори, зокрема: спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно - правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Вжитий у цій процесуальній нормі термін «суб'єкт владних повноважень» позначає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхню посадову чи службову особу, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень (п.7 ч.1 ст.3 КАС України).

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), відповідно, прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

Відповідно до ч.1 ст.10 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.

Виключною компетенцією пленарних засідань міської ради згідно з п.34 ч.1 ст.26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» є вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин.

Відповідно ст. 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень. Рішення ради приймається на її пленарному засіданні після обговорення більшістю депутатів від загального складу ради, крім випадків, передбачених цим Законом.

Згідно з п. 34 ст. 26, п. 2 ст. 77 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» питання про розгляд клопотання і надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надання мотивованої відмови у його наданні вирішується на пленарному засіданні ради - сесії, а спори про поновлення порушених прав юридичних і фізичних осіб, що виникають в результаті рішень, дій чи бездіяльності органів або посадових осіб місцевого самоврядування, вирішуються в судовому порядку.

Статтею 81 Земельного кодексу України встановлено, що громадяни України набувають права власності на земельні ділянки серед іншого на підставі безоплатної передачі із земель державної комунальної власності.

Відповідно до ч. 3 ст. 116 Земельного кодексу України, безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації визначених Земельних кодексом України. Передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межа норм, визначених ЗКУ, провадиться один раз по кожному виду використання.

Положеннями статті 121 Земельного кодексу України визначено норми безоплатної передачі земельних ділянок громадянам. Так відповідно до цих норм громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності у певних розмірах. Для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) в містах - надається земельна ділянка не більше 0, 10 гектара.

Відповідно до ч. 6 статті 118 кодексу визначено порядок отримання земельних ділянок державної та комунальної власності у власність громадян в межах безоплатної приватизації. Громадяни зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарські будівель і споруд (присадибної ділянки) у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються викопіювання з кадастрової карти (плану) або інші графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки. При цьому не вказано необхідності визначати межі земельної ділянки та додавати інші документи та матеріали.

Цією ж статтею визначено порядок та строки розгляду клопотання щодо надання власність громадянам земельних ділянок державної та комунальної власності. Згідно цього порядку відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 Земельного кодексу України розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених встановленому законом порядку.

З вказаної норми законодавства вбачається, що законом передбачено єдину підставу для відмови у наданні дозволу, а саме лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених встановленому законом порядку.

З оскарженого рішення не видно, як на підставі чого було відмовлено позивачу у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою, так і підстави передбаченої ст. 122 Земельного кодексу України.

Таким чином, судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що відповідач, в порушення вищевказаних норм законодавства, відповідно до встановленої чинним законодавством процедури прийняв відповідне рішення за наслідками розгляду клопотання позивача, проте жодним чином його не вмотивував, що є порушенням вищезазначеного законодавства.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України: з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

При цьому суд вважає за необхідне зазначити, що відповідно до ч. 2 ст. 11 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.

Як зазначено у п. 5 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 20 травня 2013 року № 7 «Про судове рішення в адміністративній справі» відповідно до частини другої статті 11 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою і не може виходити за межі позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять. При цьому слід ураховувати, що в такому разі в мотивувальній частині рішення суд повинен навести відповідне обґрунтування.

Як роз'яснив Верховний Суд України у п. 3 постанови Пленуму N 14 від 18.12.2009 р. "Про судове рішення", вихід за межі позовних вимог - це вирішення незаявленої вимоги, задоволення вимоги позивача у більшому розмірі, ніж було заявлено.

Таким чином, суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять. З цього випливає, що вихід за межі позовних вимог можливий за наступних умов:

- лише у справах за позовами до суб'єктів владних повноважень, оскільки лише в цьому випадку відбувається захист прав та інтересів позивача;

- повний захист прав позивач неможливий у спосіб, про який просить позивач. Повнота захисту полягає в ефективності відновлення його прав;

- вихід за межі позовних вимог повинен бути пов'язаний із захистом саме тих прав, щодо яких подана позовна заява.

З урахуванням викладеного суд вважає за необхідне частково задовольнити адміністративний позов та скасувати п. 5.92 рішення 3 сесії 7 скликання Ужгородської міської ради від 31 травня 2016 року № 233 в частині відмови у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення гр. ОСОБА_1 земельної ділянки площею 0,0990 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд в районі вул. Загорської, зобовязавши Ужгородську міську раду повторно розглянути зазначене питання із наданням дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або наданням мотивованої відмови у його наданні.

Стягнути із Ужгородської міської ради за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 витрати із сплати судового збору у розмірі 551,20 грн.

Повернути ОСОБА_1, АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер суду невідомий, із Державного бюджету України помилково зайво сплачений судовий збір за квитанцією від 05.07.2016 року № 9191518 у розмірі 552,00 грн.

Керуючись ст.ст. 11, 70, 71, 86, 94, 98, 106-163,185-186 КАС України, ст. 81, 116, 118, 121 ЗК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Ужгородської міської ради про визнання незаконною відмову Ужгородської міської ради в наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки по вул. Загорська та зобовязання Ужгородської міської ради надати дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки по вул. Загорська, гр. ОСОБА_1, - задовольнити частково.

Скасувати п. 5.92 рішення 3 сесії 7 скликання Ужгородської міської ради від 31 травня 2016 року № 233 «Про надання та відмову у наданні дозволів на розробку проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок» в частині відмови у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення гр. ОСОБА_1 земельної ділянки площею 0,0990 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд в районі вул. Загорської.

Зобовязати Ужгородську міську раду повторно розглянути питання надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення гр. ОСОБА_1 земельної ділянки площею 0,0990 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд в районі вул. Загорської із наданням дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або наданням мотивованої відмови у його наданні.

Стягнути із Ужгородської міської ради, м. Ужгород, пл.. Поштова, 3, ідентифікаційний номер 33868924, за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1, АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер суду невідомий, витрати із сплати судового збору у розмірі 551,20 грн. (пятсот пятдесят одна гривня 20 копійок).

Повернути ОСОБА_1, АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер суду невідомий, із Державного бюджету України помилково зайво сплачений судовий збір за квитанцією від 05.07.2016 року № 9191518 у розмірі 552,00 грн. (пятсот пятдесят дві гривні 00 копійок).

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду ОСОБА_2