Справа № 4668/11/2170
Суддя: Кравченко К.В.
Дата ухвалення: 2011-11-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ХЕРСОНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
____________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" листопада 2011 р. Справа № 2-а-4668/11/2170

Херсонський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Кравченко К.В.,

при секретарі: Сердюк О.О.,

за участю:

представників позивача ОСОБА_1,

представників відповідача ОСОБА_2, ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом

публічного акціонерного товариства «Бериславський елеватор»

до державної податкової інспекції у Бериславському районі

третя особа приватне підприємство «Херсонський завод пластикових виробів»

про скасування податкового повідомлення-рішення,

встановив:

У вересні 2011 року публічне акціонерне товариство «Бериславський елеватор» (далі позивач) звернулось до суду з позовом до державної податкової інспекції у Бериславському районі (надалі - ДПІ, відповідач) про скасування податкового повідомлення-рішення від 13.09.2011 р. № НОМЕР_1, яким позивачу визначені податкові зобовязання по податку на додану вартість на суму 94170 грн., у тому числі 75336 грн. за основним платежем та 18834 грн. - за штрафними санкціями.

Спірне рішення винесено на підставі акту від 26.08.2011р. №358/232/00956595 про результати документальної невиїзної перевірки позивача з питань підтвердження правильності формування податкового кредиту при проведених взаєморозрахунках з ПП «Херсонський завод пластикових виробів» з 01.11.2010р. по 30.11.2010р..

За висновками акту перевірки позивач порушив вимоги ряду статей Цивільного кодексу України (ст.ст. 203, 215, 662, 655. 656), уклавши із ПП «Херсонський завод пластикових виробів» правочини, які не спрямовані на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ними. Це порушення полягає у тому, що товар від ПП «Херсонський завод пластикових виробів» до позивача реально не поставлявся, а тому сформований позивачем в декларації з ПДВ за листопад 2010 року по цьому постачальнику податковий кредит на суму 75336 грн. ДПІ вважає недійсними. Результатом таких безтоварних поставок за висновком ДПІ стало завищення позивачем податкового кредиту за листопад 2010р на суму 75336 грн.. Таке завищення податкового кредиту стало підставою для донарахування позивачу спірним рішенням ПДВ в сумі 75336 грн. та штрафної санкції.

Згідно позовної заяви та пояснень представника позивача в судовому засіданні, позивач не погоджується з висновками акту перевірки та спірним рішенням з тих підстав, що придбання у ПП «Херсонський завод пластикових виробів» товару (горіхи волоські без шкарлупи, насіння соняшника продовольче), є цілком законними операціями, проведеними позивачем з метою подальшої реалізації цих товарів на експорт нерезидентам. Придбання товарів у вказаного контрагента підтверджено податковому органу належними первинними документами, які відповідають вимогам законодавства, і є підставою для включення позивачем ПДВ за цими операціями до податкового кредиту декларації з ПДВ за листопад 2010 року. Твердження ДПІ про порушення позивачем норм Цивільного кодексу України при укладанні із ПП «Херсонський завод пластикових виробів» нікчемних правочинів позивач вважає надуманими і не підтвердженими належними доказами. Посилання ДПІ на обставини діяльності зазначених в акті перевірки контрагентів його постачальника позивач вважає такими, що не можуть спростовувати законність та реальність господарських операцій позивача із ПП «Херсонський завод пластикових виробів».

Відповідач надав суду письмові заперечення на адміністративний позов, в яких вказує на те, що за результатами проведеної органами податкової служби перевірки по ланцюгам постачання позивачу вищезазначених товарів виявлено проведення нікчемних правочинів постачальниками у другому ланцюгу - ПП «Биа плюс» та ПП «Компанія Монолит», оскільки у цих підприємств відсутні основні фонди, технічний персонал, виробничі активи, складські приміщення, транспортні засоби, які необхідні для здійснення поставок продукції. З цих підстав ДПІ стверджує, що товар від ПП «Биа плюс» та ПП «Компанія Мололит» до ПП «Херсонський завод пластикових виробів» не міг бути поставлений, а відтак не міг бути поставлений і товар від ПП «Херсонський завод пластикових виробів» в адрес позивача, у звязку із чим операції позивача з ПП «Херсонський завод пластикових виробів» є нікчемними, а показники сформованого позивачем податкового кредиту по цьому постачальнику є недійсними.

Позиції сторін були підтримані їх представниками під час судового розгляду справи.

У звязку з тим, що предметом дослідження у даній справі є реальність проведених позивачем операцій із ПП «Херсонський завод пластикових виробів» та правомірність формування позивачем по цим операціям податкового кредиту з ПДВ, ухвалою суду від 23.11.2011 р. до участі у справі в якості третьої особи було залучене ПП «Херсонський завод пластикових виробів».

Дане підприємство на запит суду направило копії договорів та первинних документів на підтвердження факту придбання ПП «Херсонський завод пластикових виробів» товарів у ПП «Биа Плюс», ПП «Компанія Монолит» та їх реалізації в адрес позивача.

Представник третьої особи в судовому засіданні пояснила, що операції із купівлі-продажу продовольчого насіння та горіхів є одним із додаткових видів господарської діяльності ПП «Херсонський завод пластикових виробів» наряду із основними видами виробництво та продаж пластикових виробів. Представник підтвердила факт придбання її підприємством у ПП «Биа Плюс», ПП «Компанія Монолит» горіхів волоських без шкарлупи та насіння соняшника продовольчого, яке було реалізовано як позивачу, так і іншим підприємствам.

Суд, заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи та дослідивши надані докази, прийшов до наступного.

Згідно акту перевірки позивач документував придбання товару (горіхів волоських без шкарлупи та насіння соняшника продовольче) від постачальника ПП «Херсонський завод пластикових виробів» у листопаді 2010 року на суму ПДВ 75336 грн. за податковою накладною №9 від 23.11.10р..

Наведені в акті перевірки показники податкового кредиту позивача по операціям з ПП «Херсонський завод пластикових виробів» за листопад 2010 підтверджуються наданою податковою декларацією із ПДВ за цей місяць із реєстром отриманих та видраних податкових накладних.

Підставою для донарахування спірним рішенням зобовязань з ПДВ за основним платежем стало невизнання відповідачем податкового кредиту, сформованого позивачем у листопаді 2010 року по операціям з ПП «Херсонський завод пластикових виробів».

Разом з тим, ДПІ не предявляє жодних претензій щодо податкового кредиту, сформованого позивачем у травні, липні, серпні, вересні та жовтні 2010 року по операціям із ПП «Херсонський завод пластикових виробів» із придбання того самого товару - горіхів волоських та насіння соняшника, копії податкових накладних по яким надані до справи третьою особою.

Аналіз змісту акту перевірки від 26.08.2011р. №358/232/00956595 свідчить про те, що невизнання відповідачем податкового кредиту по ПП «Херсонський завод пластикових виробів» ДПІ обґрунтовує обставинами діяльності контрагентів у другому ланцюгу поставок - ПП «Биа плюс» та ПП «Компанія Монолит», які викладені в акті перевірки ДПІ у м.Херсоні від 18.05.11р. про результати позапланової перевірки ПП «Херсонський завод пластикових виробів». Ці обставини полягають у тому, що у ПП «Биа Плюс» та ПП «Компанія Монолит» відсутні основні фонди, технічний персонал, виробничі активи, складські приміщення, транспортні засоби, які необхідні для досягнення результатів підприємницької діяльності, у звязку із чим угоди цих контрагентів із ПП «Херсонський завод пластикових виробів» мають ознаки нікчемності.

Також в акті перевірки зазначається і про відсутність необхідних умов для здійснення господарських операцій у ПП «Херсонський завод пластикових виробів», яке не має складських приміщень для зберігання вказаної продукції, транспортних засобів, ненадання цим постачальником для перевірки подорожних листів, товарно-транспортних накладних, документів складського обліку, тощо.

З наведених обставин в акті перевірки робиться висновок про невстановлення факту руху товарів по ланцюгу постачання від ПП «Биа плюс», ПП «Компанія Монолит» в адрес ПП «Херсонський завод пластикових виробів», і як наслідок про безтоварність та нікчемність операцій між ПП «Херсонський завод пластикових виробів» та позивачем.

Наведені відповідачем в акті перевірки доводи неправомірності формування позивачем податкового кредиту по операціям з ПП «Херсонський завод пластикових виробів» суд оцінює з точки зору відповідності викладених в цьому акті перевірки обставин постачання товару позивачу фактичним обставинам справи, які встановлені в ході судового розгляду даної справи, а також з точки зору узгодженості цих висновків з положеннями податкового законодавства.

На час проведення позивачем в грудні 2010р. операцій з ПП «Херсонський завод пластикових виробів» порядок формування платником податку податкового кредиту був встановлений пунктом 7.4 ст. 7 Закону України "Про податок на додану вартість" від 03.04.97 р. № 168/97.

Згідно пункту 1.7 ст. 1 Закону України "Про податок на додану вартість" від 03.04.97 р. № 168/97 податковий кредит - сума, на яку платник податку має право зменшити податкове зобов'язання звітного періоду, визначена згідно з цим Законом.

Згідно абзацу першого підпункту 7.4.1 пунктом 7.4 ст. 7 Закону № 168/97 податковий кредит звітного періоду визначається виходячи із договірної (контрактної) вартості товарів (послуг), але не вище рівня звичайних цін, у разі якщо договірна ціна на такі товари (послуги) відрізняється більше ніж на 20 відсотків від звичайної ціни на такі товари (послуги), та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку протягом такого звітного періоду у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Не дозволяється включення до податкового кредиту будь-яких витрат по сплаті податку, що не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями, а при імпорті робіт /послуг/ - актом прийняття робіт /послуг/ чи банківським документом, який засвідчує перерахування коштів в оплату вартості таких робіт /послуг/ /підпункт 7.4.5 цього ж пункту/.

Відповідно до підпункту 7.5.1 пункту 7.5 ст. 7 названого Закону датою виникнення права платника податку на податковий кредит вважається дата здійснення першої з подій: або дата списання коштів з банківського рахунку платника податку в оплату товарів /робіт, послуг/, дата виписки відповідного рахунку /товарного чека/ - в разі розрахунків з використанням кредитних дебетових карток або комерційних чеків; або дата отримання податкової накладної, що засвідчує факт придбання платником податку товарів /робіт, послуг/.

Таким чином, виходячи із приписів вищевказаної норми закону, лише відсутність податкової накладної безспірно позбавляє платника податку права на включення до податкового кредиту сплачених (нарахованих) сум ПДВ у звітному періоді у зв'язку з придбанням товарів (робіт, послуг).

На підтвердження правильності та повноти декларування податкового кредиту по операціям із ПП «Херсонський завод пластикових виробів» у листопаді 2010 року до матеріалів справи позивачем долучені копії договору купівлі-продажу №18-05-2010 від 18.05.10р., специфікації та акту приймання-передачі до договору, а також копії первинних документів на поставку від цього постачальника в адрес позивача горіхів волоських та насіння соняшника продовольчого: видаткова накладна №21 від 23.11.10р. та податкова накладна №9 від 23.11.10р. на суму 452016 грн.. у т.ч. ПДВ 75336 грн..

ДПІ в акті перевірки не посилається на невідповідність вимогам законодавству податкової накладної №9 від 23.11.10р., за якою позивач сформував податковий кредит, не вказує на неправильність складання позивачем податкової декларацій з ПДВ за листопад 2010 р.

Факт того, що на момент вказаних господарських операцій ПП «Херсонський завод пластикових виробів» мало право на виписку податкових накладних і було зареєстровано як платники податку на додану вартість, не оспорювався відповідачем ні в акті перевірки, ні в ході розгляду справи.

Таким чином, належними доказами підтверджено той факт, що на момент проведення перевірки у позивача в наявності були всі необхідні первинні документи, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського та податкового обліку, для включення до податкового кредиту суми податку на додану вартість по операції з ПП «Херсонський завод пластикових виробів», яка задекларована позивачем у податковій декларації з ПДВ за листопад 2010 року.

Аналіз наданих позивачем документів свідчить про дотримання позивачем спеціальних вимог щодо документального підтвердження спірної суми податкового кредиту з податку на додану вартість.

За змістом статті 1 Закону України від 16.07.99 N 996-XIV «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Будь-які первинні документи (у тому числі договори, накладні, податкові накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції.

Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством.

З урахуванням викладеного для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.

Водночас за відсутності факту придбання товарів чи послуг або в разі якщо придбані товари чи послуги не призначені для використання у господарській діяльності платника податку відповідні суми не можуть включатися до складу витрат для цілей оподаткування податком на прибуток або податкового кредиту з податку на додану вартість навіть за наявності формально складених, але недостовірних документів або сплати грошових коштів.

Суд зазначає, що наявність у позивача належно оформлених документів, які відповідно до Закону №168/97 та ПК України необхідні для віднесення певних сум до податкового кредиту, і сплата позивачем вартості товару з податком на додану вартість є обовязковими, але не вичерпними підставами для висновку про правомірне декларування податкового кредиту.

Для встановлення обґрунтованості декларування платником податку податкового кредиту суду необхідно встановити також наступні обставини:

- реальність здійснення господарських операцій, суми за якими віднесені до податкового кредиту;

- наявність у продавців товарів, робіт (послуг), які видавали податкові накладні, спеціальної податкової правосуб'єктності;

- віднесення до складу податкового кредиту лише сум, сплачених (нарахованих) у зв'язку з придбанням товарів (послуг), що підлягають використанню у господарській діяльності платника податку.

В акті перевірки та в ході судового розгляду ДПІ посилалось на відсутність реальних господарських операцій, тобто на «безтоварність» операції по постачанню позивачу товару від ПП «Херсонський завод пластикових виробів».

З метою перевірки реальності господарських операцій позивача із ПП «Херсонський завод пластикових виробів», судом 08.11.11р. в адрес цього постачальника був направлений запит про підтвердження операцій із придбання та подальшої реалізації позивачу горіхів волоських та насіння соняшника.

На запит суду ПП «Херсонський завод пластикових виробів» листом від 18.11.11р. надало суму підтверджуючи документи по поставкам позивачу вказаних товарів як у листопаді 2010р. так і протягом травня-жовтня 2010р.: договір №18-05-2010 від 18.05.10р., специфікації, акти приймання-передачі, видаткові та податкові накладні, довіреності позивача на отримання товару його представником, а також документи про придбання цієї продукції від ПП «Биа Плюс» та ПП «Компанія Монолит»: договори поставки, договори комісії, видаткові та податкові накладні, звіти субкомісіонера та комітента.

Аналіз наданих ПП «Херсонський завод пластикових виробів» документів свідчить про те, що вони повністю узгоджуються із документами, які надав позивач, і підтверджують як факт придбання цим постачальником горіхів волоських та насіння соняшника у постачальників ПП «Биа Плюс» та ПП «Компанія Монолит», так і факт подальшої реалізації цього товару позивачу у листопадні 2010 року за податковою накладною №9 від 23.11.10р. на суму 452016 грн.. у т.ч. ПДВ 75336 грн., а також факт поставок позивачу цього товару у травні, липні, серпні, вересні та жовтні 2010 року на загальну суму 2249748,72 грн., у т.ч. ПДВ 449949,75 грн..

Отже, ДПІ вказує на нікчемність правочину по поставці позивачу товару від ПП «Херсонський завод пластикових виробів» на суму 452016 грн. в листопаді 2010 року, і не заперечує проти законності поставок тим же постачальником того самого товару на суму 2 249 748,72 грн. у травні-жовтні 2010 року.

При цьому жодним чином ДПІ не обґрунтовує таке різне ставлення до одних й тих же за суттю господарський операцій.

Така позиція ДПІ на думку суду позбавлена логічного обґрунтування і не узгоджується з висновками акту перевірки №358/232/00956595 від 26.08.2011р..

В судове засідання 23.11.2011р. зявився повноважний представник ПП «Херсонський завод пластикових виробів» ОСОБА_4, яка підтвердила факти співробітництва її підприємства із позивачем по поставці горіхів волоських та насіння соняшника продовольчого протягом травня-листопада 2010 року, та пояснила, що даний вид товару її підприємство придбавало у ПП «Биа Плюс» та ПП «Компанія Монолит» і зберігала на належному ПП «Херсонський завод пластикових виробів» складі по вул.. Нафтовиків 131-л у м.Херсоні, а вивезення цього товару позивачем здійснювалось автотранспортом позивача. Також представник третьої особи зазначила, що в податковій звітності її підприємства в повному обсязі задекларовані операції із придбання та реалізації позивачу вказаного товару і сплачені відповідні податки.

На підтвердження наведених обставин представник ПП «Херсонський завод пластикових виробів» надала копію договору оренди виробничого комплексу у м.Херсоні по вул..Нафтовиків і адміністративної будівлі по вул.. Запорізька. 140-Л у м.Херсоні від 01.05.2009р. №87, та копію декларації з ПДВ за листопад 2010 року із додатком №5, в якому в повному обсязі відображений обсяг реалізації товару позивачу за податковою накладною №9 від 23.11.10р..

Крім того, позивачем долучені до справи документи, які підтверджують реалізацію позивачем придбаного у ПП «Херсонський завод пластикових виробів» товару на експорт через комісіонера ПП «Биджиен»: вантажно-митні декларації, акт виконаних комісіонером робіт, звіт про надходження валютної виручки по договору комісії, банківська виписка по розрахунковому рахунку позивача.

Посилання ДПІ в обґрунтування своєї позиції на ненадання під час перевірки товарно-транспортних накладних на перевезення товару від ПП «Херсонський завод пластикових виробів» суд не бере до уваги з тих підстав, що, по-перше, Закон №168/97 та ПК України не обмежують позивача у праві віднести суми ПДВ за цими операціями до податкового кредиту при відсутності таких накладних, а по-друге, відповідно до пп.11.5 п.11 Правил перевезення вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених Наказом Міністерства транспорту України від 14.10.1997р. №363, зареєстрованих в Мінюсті України 20.02.1998р. за №128/256, обовязок виписати товарно-транспортну накладну покладений саме на вантажовідправника, яким у даних операціях не є позивач.

Придбання позивачем горіхів волоських та насіння соняшника продовольчого з віднесенням до податкового кредиту ПДВ по таким операціям, та подальший експорт цих товарів в адрес нерезидентів відповідає суті господарської діяльності позивача, що свідчить про дотримання позивачем пункту 7.4.1 пунктом 7.4 ст. 7 Закону №168/97 в частині віднесення до податкового кредиту лише тих сум ПДВ, які сплачені у складі ціні товарів (робіт, послуг), що використовуються у межах господарської діяльності платника податку.

Суд зазначає, що вплив допущених контрагентами платника податків порушень податкового законодавства на право платника податків на податковий кредит слід оцінювати з урахуванням можливої обізнаність цього платника податків щодо таких порушень.

При цьому суд виходить з того, що саме по собі невиконання контрагентом платника податків своїх зобов'язань по сплаті податку до бюджету ще не є підставою для відмови у праві на податковий кредит з податку на додану вартість.

У разі, якщо на час здійснення господарських операцій, за якими податкова інспекція не визнає обґрунтованим віднесення позивачем до податкового кредиту сум податку на додану вартість, постачальники були включені до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, а також мали свідоцтво про реєстрацію платника податку на додану вартість, покупець не може нести відповідальність ні за несплату податків продавцями, ні за можливу недостовірність відомостей про них, наведених у зазначеному реєстрі, за умови необізнаності щодо неї.

Докази, які б підтвердили той факт, що позивач був обізнаний про обставини діяльності всіх контрагентів по ланцюгу постачання йому товару, в матеріалах справи відсутні.

Також ДПІ не обґрунтовує наявність у позивача реальної можливість зясувати всі обставини діяльності його постачальників на момент придбання у них товарів, з метою виявлення тих обставин, які унеможливлюють віднесення сум ПДВ до податкового кредиту.

За таких обставин у суду відсутні підстави вважати, що позивач міг знати, або мав реальну можливість зясувати наведені в акті перевірки обставини діяльності ПП «Херсонський завод пластикових виробів» та його постачальників ПП «Биа Плюс» та ПП «Компанія Монолит» на момент придбання позивачем вищевказаного товару.

Що стосується наведених в акті перевірки обставин діяльності контрагентів у другому ланцюгу поставок ПП «Биа Плюс» та ПП «Компанія Монолит», то зміст цих обставин не свідчить про фіктивну або будь-яку протизаконну діяльності цих контрагентів на момент проведення позивачем вищевказаних операцій, і в будь-якому випадку ці обставини не можуть бути доказами безтоварності операцій позивача із безпосереднім постачальником - ПП «Херсонський завод пластикових виробів».

З урахуванням встановлених фактичних обставини справи, суд приходить до висновку, що дії позивача по віднесенню до податкового кредиту листопада 2010 року суми ПДВ по операціям із ПП «Херсонський завод пластикових виробів» свідчать про його добросовісність як платника податків, а вчинені позивачем господарські операції з цим контрагентом не викликають сумніву в їх реальності та відповідності дійсному економічному змісту.

Зясовані обставини господарської діяльності позивача не дають підстав вважати, що головною метою позивача було одержання доходу саме за рахунок податкової вигоди за відсутності наміру здійснювати реальну підприємницьку діяльність.

Перевіривши наведені відповідачем в акті перевірки доводи для донарахування позивачу спірним повідомленням-рішенням податкових зобовязань, встановивши фактичні обставини проведених позивачем спірних господарських операцій з ПП «Херсонський завод пластикових виробів», суд приходить до висновку, що позивачем не допущено порушень вимог Закону України «Про податок на додану вартість» при формуванні податкового кредиту по операціям з цим контрагентом.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає безпідставним донарахування позивачу спірним повідомленням-рішенням зобовязань по податку на додану вартість, у звязку з чим вважає позовні вимоги обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню.

Керуючись ст. 8, 9, 12, 19, 158, 159, 160-163, 167 Кодексу Адміністративного судочинства України, суд

постановив:

Позовні вимоги публічного акціонерного товариства «Бериславський елеватор» до державної податкової інспекції у Бериславському районі задовольнити.

Визнати недійсним та скасувати податкове повідомлення-рішення державної податкової інспекції у Бериславському районі від 13.09.2011 р. № НОМЕР_1.

Стягнути з Державного бюджету України на користь публічного акціонерного товариства «Бериславський елеватор» витрати зі сплати судового збору у розмірі 3 грн. 40 коп.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Одеського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до ст. 160 КАС України чи прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Повний текст постанови виготовлений та підписаний 30 листопада 2011 р.

Суддя Кравченко К.В.

кат. 8.2.1