Справа № 820/277/17
Суддя: Мар'єнко Л.М.
Дата ухвалення: 2017-03-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м.Харків

09 березня 2017 р. №820/277/17

Харківський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Мар'єнко Л.М.

при секретареві судового засідання - Вождаєвій М.О.

за участю: представника позивача - ОСОБА_1,

представника відповідача - ОСОБА_2,

розглянувши в місті Харкові в приміщенні Харківського окружного адміністративного суду у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "МЕГАПОЛІС-ІНВЕСТ-ПЛЮС" до Східної об'єднаної державної податкової інспекції м. Харкова Головного управління ДФС у Харківській області про скасування податкового повідомлення-рішення, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю "МЕГАПОЛІС-ІНВЕСТ-ПЛЮС", звернулося до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Східної об'єднаної державної податкової інспекції м. Харкова Головного управління ДФС у Харківській області, в якому просить суд скасувати податкове повідомлення - рішення №2 від 04.10.2016.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що висновки акту перевірки, на підставі якого винесене оскаржуване податкове повідомлення-рішення, є необґрунтованими та помилковими, оскільки судження податкового органу про порушення вимог податкового законодавства ТОВ "МЕГАПОЛІС-ІНВЕСТ-ПЛЮС" виходить виключно з мотивів наявності у відношенні ТОВ "КОРАЛСІТІ" податкової інформації, що надійшла від ДПІ у Києво - Святошинському районі ГУ ДФС у Київській області від 24.07.2015, яка, на думку позивача, є суперечливою за своїм змістом. Позиція відповідача спростовується наявністю первинної документації щодо господарських операцій між позивачем та його контрагентом.

Відповідач проти позову заперечував, від представника відповідача - ОСОБА_2 до суду надійшли письмові заперечення на позов, в яких представник відповідача просив відмовити в задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що під час прийняття оскаржуваного податкового повідомлення - рішення відповідач діяв у спосіб та у межах, визначених чинним законодавством, враховуючи наявну податкову інформацію стосовно контрагента позивача.

Представник позивача - ОСОБА_1 в судовому засіданні підтримав позовні вимоги в повному обсязі, просив їх задовольнити, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві.

Представник відповідача - ОСОБА_2 у судовому засіданні заперечував проти позову, просив відмовити у його задоволенні, посилаючись на наведені у письмових запереченнях на позов обставини.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини.

Товариство з обмеженою відповідальністю "МЕГАПОЛІС-ІНВЕСТ-ПЛЮС" (далі ТОВ "МЕГАПОЛІС-ІНВЕСТ-ПЛЮС") зареєстровано як юридична особа, перебуває на обліку в Східній ОДПІ м. Харкова Головного управління ДФС у Харківській області, є платником податку на додану вартість, що не заперечується сторонами по справі.

Як вбачається з акту перевірки, видами діяльності ТОВ "МЕГАПОЛІС-ІНВЕСТ-ПЛЮС" є неспеціалізована оптова торгівля продуктами харчування, напоями та тютюновими виробами; діяльність посередників у торгівлі товарами широкого асортименту; посередництво в організації реклами в засобах масової інформації; рекламні агентства; дослідження кон'юнктури ринку та виявлення громадської думки; оптова торгівля твердим, рідким та газоподібним паливом і подібними продуктами.

Судом встановлено, що Східною ОДПІ м. Харкова ГУ ДФС у Харківській області проведена документальна позапланова виїзна перевірка ТОВ "МЕГАПОЛІС-ІНВЕСТ-ПЛЮС" по взаємовідносинам з ТОВ "КОРАЛСІТІ" за період березень 2015 року.

За результатами документальної позапланової виїзної перевірки складений акт від 19.09.2016 №4369/20-38-14-02-08/36456228 (т.1 а.с.11-25), у висновках якого встановлено порушення вимог п.198.1, п.198.3, п.198.6 ст.198, п.201.1 ст.201 ПК України , в результаті чого занижено податок на додану вартість, що підлягає сплаті в бюджет на загальну суму 236515,00 грн. по взаємовідносинам з ТОВ "КОРАЛСІТІ" в березні 2015 року; п.11 Положення (стандарт) бухгалтерського обліку 16 «Витрати», схвалене Методологічною радою з бухгалтерського обліку при Міністерстві фінансів України, ст.135 ПК України, встановлено зниження до сплати в бюджет суми податку на прибуток за 2015 рік на загальну суму 212863,00 грн.

На підставі висновків, викладених в акті перевірки, Східною ОДПІ м. Харкова ГУ ДФС у Харківській області винесені податкові повідомлення-рішення, а саме:

- від 04.10.2016 №, яким збільшено суму грошового зобовязання з ПДВ у розмірі 354772,50 грн., в т.ч. за основним платежем 236515 грн. та штрафними санкціями - 118257 грн. (т.1 а. с.10);

- від 04.10.2016 №, яким збільшено суми грошового зобовязання з податку на прибуток у розмірі 212863 грн.

Зазначені податкові повідомлення - рішення були оскаржені позивачем в адміністративному порядку до ГУ ДФС у Харківській області, а згодом до ДФС України.

Рішенням ДФС України від 22.12.2016 №27642/6/99-99-11-01-01-25, податкове повідомлення - рішення Східної ОДПІ м. Харкова ГУ ДФС у Харківській області від 04.10.2016 № НОМЕР_1 та у відповідній частині рішення прийняте за розглядом первинної скарги - скасовано; податкове повідомлення-рішення Східної ОДПІ м. Харкова ГУ ДФС у Харківській області від 04.10.2016 № НОМЕР_2 - залишено без змін, а скаргу - задоволено частково (т.1 а.с.32-36).

Перевіряючи обґрунтованість висновків Східною ОДПІ м. Харкова ГУ ДФС у Харківській області, викладених в акті перевірки від 19.09.2016 №4369/20-38-14-02-08/36456228, суд встановив наступне.

Як встановлено з акту перевірки, податковим органом встановлено порушення позивачем податкового законодавства, що призвело до заниження ПДВ, що підлягає сплаті в бюджет по взаємовідносинам з ТОВ "КОРАЛСІТІ" при придбані позивачем послуг з розміщення реклами на щиті 3*6. Підставами для визначення вказаних порушень стало отримання податкової інформації від ДПІ у Києво - Святошинському районі ГУ ДФС у Київській області від 24.07.2015 №471/10-13-22-05/39472353.

Судом встановлено, що між ТОВ "МЕГАПОЛІС-ІНВЕСТ-ПЛЮС" (замовник) та ТОВ "КОРАЛСІТІ" (виконавець), укладено договір про проведення рекламної(их) компанії(й) від 30.01.2015 №КС-30, з додатками до нього (а.с.1 а.с.208-230). Як вбачається з п.п.2.1 вказаного договору, рекламодавець доручає виконавцеві, а виконавець приймає на себе зобов'язання виготовити та/чи розмістити рекламний матеріал рекламодавець, провести рекламну компанію відповідно до умов договору та додатків до нього, які є його невід'ємною частиною, а рекламодавець зобов'язується своєчасно та у повному обсязі прийняти та оплатити надані послуги (виконані роботи).

Також судом встановлено, що в додатках до вказаного договору про проведення рекламної компанії міститься інформація про види робіт, сюжет рекламної компанії та кількість одиниць часу витрачених під час надання послуг, а також місце проведення рекламних заходів, опис рекламного обладнання та кількість використаного обладнання, ціна за надані послуги (т.1 а.с.212-230).

При цьому, суд зазначає, що на підтвердження реальності отриманих рекламних послуг та їх сплати, позивачем надані первинні документи: акти надання послуг, податкові накладні, фото звіти, платіжні доручення, оборотно сальдові відомості по рахунку 631 та по рахунку 3772 за березень 2015 року, звіт з оприбуткування за березень 2015 року (т.1 а.с. 41-50, 231-240, т.2 а.с.1-63, 78-99).

Як встановлено з пояснень представника позивача, наданих в судовому засіданні, отримані у ТОВ "КОРАЛСІТІ" рекламні послуги були використані у господарській діяльності позивача, направленої на реалізацію укладених договорів позивача з контрагентами - покупцями, що підтверджується наданими позивачем до матеріалів справи відповідними договорами, податковими накладними, актами надання послуг, тощо (т.1 а.с.51-207).

Судом встановлено, що податкові накладні, виписані ТОВ "КОРАЛСІТІ", відповідають вимогам ст.201 Податкового кодексу України.

Позивачем відповідні суми ПДВ по взаємовідносинам з ТОВ "КОРАЛСІТІ" були включені до складу податкового кредиту та відображені в декларації з податку на додану вартість, що підтверджують сплату позивачем податку на додану вартість за березень 2015 року, поданої до податкового органу.

Таким чином, ТОВ "КОРАЛСІТІ" - виконало свої зобов'язання за вказаним договором, а ТОВ "МЕГАПОЛІС-ІНВЕСТ-ПЛЮС" отримало рекламні послуги за цим договором, які відображені у податковому та бухгалтерському обліку позивача.

При цьому, суд зазначає, що угода, укладена між позивачем та його контрагентом ТОВ "КОРАЛСІТІ" є чинною та не визнана в установленому порядку недійсною.

Відповідно до п.п.14.1.185 п. 14.1 ст. 14 ПК України, постачання послуг - будь-яка операція, що не є постачанням товарів, чи інша операція з передачі права на об'єкти права інтелектуальної власності та інші нематеріальні активи чи надання інших майнових прав стосовно таких об'єктів права інтелектуальної власності, а також надання послуг, що споживаються в процесі вчинення певної дії або провадження певної діяльності.

З метою оподаткування постачанням послуг, зокрема є: а) досягнення домовленості утримуватися від певної дії або від конкуренції з третьою особою чи надання дозволу на будь-яку дію за умови укладення договору; б) постачання послуг за рішенням органу державної влади чи органу місцевого самоврядування або в примусовому порядку; в) постачання послуг іншій особі на безоплатній основі; г) передача результатів виконаних робіт, наданих послуг платнику податку, уповноваженому згідно з договором вести облік результатів спільної діяльності без утворення юридичної особи, а також їх повернення таким платником податку після закінчення спільної діяльності; ґ) передача (внесення) виконаних робіт, наданих послуг як вклад у спільну діяльність без утворення юридичної особи, а також повернення послуг; д) постачання послуг з розміщення знаку відповідної торгової марки або самого товару чи послуги в кінофільмі, серіалі або телевізійній програмі, які є візуальними (глядачі лише бачать продукт або знак торговельної марки, продукт чи торговельна марка згадується у розмові персонажа; товар, послуга чи торговельна марка органічно вплітаються в сюжет і є його частиною).

Відповідно до ст.3 Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні, фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Згідно ч. 2 ст. 9 Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Згідно п.п.138.1.1 п.138.1 ст.138 ПК України, витрати операційної діяльності включають: собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та інші витрати беруться для визначення об'єкта оподаткування з урахуванням пунктів 138.2, 138.11 цієї статті, пунктів 140.2 - 140.5 статті 140, статей 142 і 143 та інших статей цього Кодексу, які прямо визначають особливості формування витрат платника податку.

Відповідно до п. 138.2 ст.138 ПК України, витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Підпунктом "а" п. 198.1 ст. 198 ПК України визначено, що право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Згідно п. 198.3 ст. 198 ПК України, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг (у разі здійснення контрольованих операцій - не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу) та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у звязку, зокрема, з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Відповідно до п. 198.6 ст. 198 ПК України, не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

У відповідності до п. 201.1 ст. 201 ПК України, платник податку зобовязаний надати покупцю (отримувачу) податкову накладну, складену в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи, та зареєстровану в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Аналіз чинного податкового законодавства вказує на те, що законодавець не ставить в залежність право позивача на формування податкового кредиту від податкового обліку (стану) інших осіб і фактичної сплати контрагентами податку до бюджету. Питання податкового кредиту поширюється тільки на окремо взятого платника податків (позивача) і не ставить цей факт у залежність від розрахунку з бюджетом третіх осіб.

З огляду на положення нормативно-правових актів, необхідною умовою для включення понесених витрат за отримані послуги до податкового кредиту є наявність звязку отриманих послуг з господарською діяльністю підприємства. Придбання таких послуг повинно бути складовою частиною діяльності особи, що направлена на отримання доходу.

Придбання вказаних рекламних послуг у контрагента безпосередньо повязано з господарською діяльністю підприємства, оскільки отримані послуги забезпечують виконання позивачем зобов'язань за результатами укладених між позивачем та його контрагентами - покупцями договорами, що, в свою чергу, надає позивачу можливість займатися діяльністю щодо надання рекламних послуг, яка направлена на отримання доходу.

Позивачем надані належні первинні документи, які відповідають вимогам чинного законодавства до первинних документів, що підтверджують реальність та факт придбання послуг, які призначені для використання у господарській діяльності ТОВ "МЕГАПОЛІС-ІНВЕСТ-ПЛЮС".

На підставі зазначених вище обставин, суд дійшов висновку, що подані позивачем документи підтверджують реальність господарських операцій у спірних правовідносинах, а понесені позивачем - ТОВ "МЕГАПОЛІС-ІНВЕСТ-ПЛЮС" витрати у спірних правовідносинах шляхом вибуття коштів з власності даного суб'єкта господарювання в оплату вартості наданих послуг свідчить про відсутність наміру безпідставно отримати податкову вигоду.

Наявні у справі докази не містять жодних доказів наявності між позивачем та контрагентами позивача, взаємоузгоджених спільних зловмисних дій. Таких доказів суду відповідачем не надано, а судом при виконанні вимог ст.11 КАС України не виявлено.

Таким чином, позивачем було дотримано вимог Податкового кодексу України з реалізації права на податковий кредит по операціях з ТОВ "КОРАЛСІТІ", оскільки задекларовані позивачем суми підтверджені наявними у матеріалах справи первинними бухгалтерськими документами.

Посилання відповідача на податкової інформації від ДПІ у Києво - Святошинському районі ГУ ДФС у Київській області від 24.07.2015 №471/10-13-22-05/39472353 щодо ТОВ "КОРАЛСІТІ" за звітний період декларування ПДВ березень 2015 року - суд не бере до уваги, оскільки Податковий кодекс України не ставить право платника ПДВ на податковий кредит в залежність від дій або бездіяльності його контрагентів. Якщо контрагенти не виконали свого зобовязання по сплаті податку до бюджету, це тягне відповідальність та негативні наслідки саме для цієї особи.

Також, суд зазначає, що в силу положень Цивільного кодексу України, Господарського кодексу України та Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців" позивач та контрагенти позивача є окремими суб'єктами права зі статусом юридичної особи, а відтак позивач та контрагенти позивача є окремими платниками податку на додану вартість та податку на прибуток. За таких обставин, межі юридичної відповідальності кожного платника податків, яка (слід розуміти - відповідальність) відповідно до ст. 61 Конституції України має індивідуальний характер, поширюються на діяння, що визнаються законом протиправними та були вчинені саме цим платником. Притягнення суб'єкта права до відповідальності за діяння, що було вчинено іншою особою, є неможливим, за винятком встановлених ст. 228 Цивільного кодексу України та ст.ст. 207 і 208 Господарського кодексу України випадків свідомого укладення таким суб'єктом права нікчемного правочину з метою відображення певних первинних документів в податковому обліку без фактичного проведення господарських операцій.

Саме така правова позиція викладена Європейським Судом з прав людини (рішення від 22.01.2009 у справі БУЛВЕС АД проти Болгарії (заява № 3991/03), а також Верховним Судом України (постанова від 09.09.2008 у справі №21-500во08, постанова від 01.06.2010 у справі № 21-573во10, постанова від 31.01.2011 у справі за позовом ЗАТ Мукачівський лісокомбінат до Мукачівської ОДПІ про визнання недійсним податкового повідомлення-рішення, постанова від 31.01.2011 у справі за позовом ТОВ Фірма ВІК до ДПІ у м. Херсоні про визнання недійсними податкових повідомлень-рішень).

Згідно з ч. 1 ст. 244-2 КАС України рішення Верховного Суду України, прийняте за результатами розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначені норми права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність з рішенням Верховного Суду України.

Суд зазначає, що посилання податкового органу на те, що наявність кримінального провадженню №0000630 від 08.12.2015 щодо ТОВ "КОРАЛСІТІ" за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 28, ч. 2 ст. 205, ч. 3 ст. 209, ч. 3 ст.212 КК України, не має правового підґрунтя для визнання первинної документації не дійсною, оскільки в даному випадку відомості отриманні в ході оперативно - розшукових заходів чи досудового слідства щодо ТОВ "КОРАЛСІТІ", не є відповідними доказами при доведені фактів порушень вимог податкового законодавства платника податків (позивача) до їх закріплення процесуальним шляхом , а саме прийняття обвинувального вироку суду.

Аналогічна правова позиція викладена, в ухвалах Вищого адміністративного суду України від 27.07.2015, від 30.11.2015 по справам №К/800/61969/13, №К/8005195/14, відповідно.

При цьому, в ході судового розгляду відповідачем не надано відповідного вироку суду щодо посадових осіб ТОВ "КОРАЛСІТІ", в якому встановлено кримінальне порушення за результатами господарських операцій з позивачем.

Згідно ч.2 ст.71 КАС України, в адміністративних справа про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Виходячи з наведеного, фактичні обставини справи об'єктивно засвідчують здійснення господарських операцій позивача з ТОВ "КОРАЛСІТІ" та правомірність віднесення позивачем до податкового кредиту з податку на додану вартість суми витрат, відповідно до первинних бухгалтерських документів та податковим накладним, які виписані на виконання умов договірних відносин.

Відповідно до п. п. 1, 3 ч. 3 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень субєктів владних повноважень, суди перевіряють, зокрема, чи прийняті вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що оскаржуване податкове повідомлення - рішення від 04.10.2016 № є необґрунтованим, через що позовні вимоги про скасування податкового повідомлення - рішення підлягають задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 КАС України, суд присуджує позивачу зі Східної об'єднаної державної податкової інспекції м. Харкова Головного управління ДФС у Харківській області за рахунок бюджетних асигнувань витрати по оплаті судового збору у розмірі 5321,60 грн., що підтверджується квитанцією від 12.01.2017 №2701 (т.1 а.с.3).

Керуючись ст. ст. 2, 8-14, 71, 94, 160-163, 167, 186, 254 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "МЕГАПОЛІС-ІНВЕСТ-ПЛЮС" до Східної об'єднаної державної податкової інспекції м. Харкова Головного управління ДФС у Харківській області про скасування податкового повідомлення - рішення - задовольнити.

Скасувати податкове повідомлення-рішення Східної об'єднаної державної податкової інспекції м. Харкова Головного управління ДФС у Харківській області від 04.10.2016 №.

Стягнути зі Східної об'єднаної державної податкової інспекції м. Харкова Головного управління ДФС у Харківській області ( , вул. Б.Хмельницького, 17, м. Харків, 61001) за рахунок бюджетних асигнувань витрати по оплаті судового збору на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "МЕГАПОЛІС-ІНВЕСТ-ПЛЮС" (, АДРЕСА_1, 61140) у розмірі 5321,60 грн. (п'ять тисяч триста двадцять одна гривня 60 копійок).

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Харківського апеляційного адміністративного суду через Харківський окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Постанова виготовлена у повному обсязі 16 березня 2017 року.

Суддя Мар'єнко Л.М.