Справа № 824/561/16-а
Суддя: Брезіна Тетяна Миколаївна
Дата ухвалення: 2017-03-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 березня 2017 р. м. Чернівці Справа № 824/561/16-а

10 год. 47 хв.

Чернівецький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Брезіної Т.М.,

за участю:

секретаря судового засідання Ковальчук Т.С.,

позивач не з'явився,

представника відповідача Богдана С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Чернівецькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов'язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

В поданому до суду адміністративному позові позивач просить суд винести рішення, яким визнати протиправним та скасувати рішення Територіального управління Державної судової адміністрації України в Чернівецькій області від 19.07.2016 р. №01.05-1530 про відмову у нарахуванні та виплаті вихідної допомоги у зв'язку з відставкою судді Сторожинецького районного суду Чернівецької області Безпалько Миколі Сергійовичу, зобов'язати Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Чернівецькій області нарахувати та виплатити вихідну допомогу у розмірі 194880,00 грн у зв'язку з відставкою судді Сторожинецького районного суду Чернівецької області Безпалько Миколі Сергійовичу, що складає 10 місячних неоподаткованих заробітних плат.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що з 27.01.1993 р. по 25.07.2014 р. він працював суддею Сторожинецького районного суду Чернівецької області. Відповідно до ст. 102 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", позивач подав до Вищої Ради юстиції заяву про звільнення з посади судді у зв'язку із досягнення 65-річного віку, проте, звільнений з посади судді позивач був лише 05.08.2015 року. На час подання позивачем заяви про відставку його стаж роботи на посаді становив 22 роки та 6 місяців.

Постановою Верховного суду України від 16.09.2015 р. №21-195 визнано протиправною бездіяльність Верховної Ради України щодо несвоєчасного розгляду подання Вищої Ради юстиції про звільнення з посади судді у зв'язку з поданням заяви про відставку.

16.06.2016 р. позивач звернувся до ТУ ДСА України в Чернівецькій області із заявою про нарахування та виплату вихідної допомоги в розмірі 10 місячних неоподатковуваних заробітних плат з останньої посади. Проте, 22.07.2016 р. позивачу відмовлено в нарахуванні вихідної допомоги у зв'язку із тим, що на день звільнення позивача Закон України "Про судоустрій і статус суддів" не передбачав право на одержання такої вихідної допомоги.

На думку позивача, виключення з Закону України "Про судоустрій і статус суддів" ст. 136, яка передбачала виплату допомоги у розмірі 10 місячних заробітних плат, не може скасовувати вже існуюче на той час право на одержання вихідної допомоги.

Відповідач не погоджуючись із позовними вимогами надав суду письмові заперечення в яких зазначив, що на день прийняття Верховною Радою України постанови про звільнення, норми ст. 136 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", щодо виплати судді, який вийшов у відставку вихідної допомоги, виключено на підставі Закону України "Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні". Відповідач зазначив, що на день подання позивачем заяви про відставку та на час прийняття Верховною Радою України постанови про його звільнення ст. 136 Закону втратила чинність.

Позивач в судове засідання не з`явився, належним чином був повідомлений про дату, час та місце судового розгляду справи. До суду надійшло клопотання про розгляд справи без його участі, заявлені позовні вимоги підтримав повністю та просив їх задовольнити з підстав, наведених у позові.

Відповідно до ч. 1 ст. 122 КАС України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності.

Представник відповідача в судовому заперечував проти позовних вимог та просив суд відмовити у їх задоволенні у повному обсязі.

Судом встановлені такі обставини та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до Виписки з рішення Чернівецької обласної ради народних депутатів XIV XXI скликання від 26.01.1993 р. "Про увільнення та обрання народних суддів", ОСОБА_2 було обрано народним суддею Сторожинецького районного суду (а.с. 7).

Постановою Верховної Ради України "Про звільнення суддів" від 16.07.2015 р. №636-VIII, відповідно до п. 9 ч. 5 ст. 126 Конституції України, Верховна Рада України постановлено, у зв'язку з поданням заяви про відставку, звільнити з посади судді Сторожинецького районного суду Чернівецької області Безпалька Миколу Сергійовича (а.с. 9-15).

Наказом голови Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 15.08.2015 р. №16-к, відповідно до Постанови Верховної Ради України №636-VII від 16.07.2015 р. "Про звільнення суддів" наказано: 1. Звільнити ОСОБА_2 з 05.08.2015 р. відповідно до п. 9 ч. 5 ст. 126 Конституції України. Виплатити ОСОБА_2 грошову компенсацію за 7 календарних днів щорічної відпустки, використаної ним за період з 26.01.2015 р. по 25.01.2016 р (а.с. 8).

16.06.2016 р. позивач звернувся до Територіального управління Державної судової адміністрації в Чернівецькій області із заявою в якій просив, у зв'язку із виходом у відставку, нарахувати та виплатити вихідну допомогу в розмірі десяти місячних неоподатковуваних заробітних плат з останньої посади (а.с. 16).

Розглянувши вищевказану заяву, Державна судова адміністрація в Чернівецькій області листом від 19.07.2016 р. №01.05-1530 повідомила позивача, що на момент його звільнення у зв'язку з виходом у відставку, законодавством не передбачалось здійснення виплати вихідної допомоги (а.с. 17-18).

Згідно з Довідкою №17 від 05.07.2016 р. про заробітну плату для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, заробітна плата позивача, яка враховується при призначенні щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці, станом на 05.08.2015 р. склала 19488,00 грн, у тому числі: оклад - 12180,00 грн, доплата за вислугу років (60%) - 7308,00 грн (а.с. 19).

До вказаних правовідносин суд застосовує положення законодавства та робить висновки по суті спору.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до пункту 9 частини п'ятої статті 126 Конституції України однією з підстав звільнення судді з посади органом, що його обрав або призначив, є подання суддею заяви про відставку.

Відповідно до ч. 1 ст. 109 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 07.07.2010 року N2453-VI (в редакції, чинній на момент подання позивача заяви про відставку) суддя, який має стаж роботи на посаді судді не менше двадцяти років, що визначається статтею 131 цього Закону, має право подати заяву про відставку.

Відповідно до ч. 3 ст. 109 Закону N2453-VI заява про відставку, заява про звільнення з посади за власним бажанням подається суддею безпосередньо до Вищої ради юстиції, яка протягом одного місяця з дня надходження відповідної заяви вносить до органу, який обрав або призначив суддю, подання про звільнення судді з посади.

Частиною 6 статтею 111 Закону N2453-VI передбачено, що повноваження судді припиняються з дня набрання чинності постановою Верховної Ради України.

Постановою Верховної Ради України від 16.07.2015 р. №636-VIII було звільнено з посади судді Сторожинецького районного суду Чернівецької області Безпалька Миколу Сергійовича у зв'язку з поданням заяви про відставку.

Відповідно до ст. 136 Закону N2453-VI, в редакції чинній до 27.03. 2014 р., судді, який вийшов у відставку, виплачується вихідна допомога у розмірі 10 місячних заробітних плат, за останньою посадою. Однак суд звертає увагу позивача, що Законом України "Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні" від 27.03.2014 р. №1166, який набрав законної сили з 01.04.2014 р., виключено статтю 136 Закону N2453-VI.

Таким чином, на момент звернення позивача до Вищої Ради юстиції із заявою про відставку та на час його звільнення з посади судді, діяли норми Закону N2453-VI в редакції від 01.04.2014 р., згідно яких виплата судді, який вийшов у відставку, вихідної допомоги у розмірі 10 місячних заробітних плат, за останньою посадою не передбачалася.

Окрім того, суд вважає не обґрунтованими посилання позивача на неконституційність Закону України "Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні". Так, рішення щодо неконституційності Закону України "Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні" в частині виключення статті 136 Закону України "Про судоустрій та статус суддів", Конституційним Судом України не приймалося. В той же час, у рішенні Конституційного Суду України від 09.02.1999 року №1-рп/99 зазначено, що за загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Отже, суд дійшов до висновку, що в даному випадку, до спірних правовідносин слід застосовувати положення нормативно-правових актів, які діяли станом на 16.07.2015 р., тобто дати прийняття Верховною Радою України постанови про звільнення позивача.

Суд також зазначає, що за своєю правовою природою вихідна допомога є разовою формою матеріальної винагороди при виході судді у відставку. Вона виплачується з метою забезпечення йому належних соціально-побутових умов, а також для стимулювання осіб, які перебувають на посаді судді, до довгострокового виконання ними професійних обов'язків. Вихідна допомога не належить до таких конституційних гарантій незалежності суддів, як суддівська винагорода чи довічне грошове утримання, оскільки не є основним джерелом матеріального забезпечення суддів, не має постійного характеру та не покриває соціальних ризиків, пов'язаних, зокрема, із хворобою, інвалідністю, старістю. У зв'язку з цим парламент повноважний встановлювати вихідну допомогу та визначати її розмір.

Така позиція суду повністю узгоджується з висновками Конституційного Суду України викладеними в п.3.2 рішення №10-рп/2013 від 19.11.2013р.

Зважаючи на те, що датою виходу у відставку судді є прийняття Верховною Радою України постанови про звільнення з посади, то у позивача на момент виходу у відставку відсутнє право на отримання вихідної допомоги.

Аналогічна позиція викладена в ухвалах Вищого адміністративного суду України від 09.08.2016 р. №К/800/17160/16, від 01.12.2016 р. №К/800/7021/16.

Таким чином, суд робить висновок, що відповідач, при розгляді заяви про виплату вихідної допомоги позивачу, діяв з дотриманням вимог, передбачених Конституцією та Законами України, у зв'язку із чим у суду відсутні підстави для зобов'язання нарахувати та виплатити позивачу вихідну допомогу у розмірі 10 місячних заробітних плат.

Відповідно до ст. 86 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Згідно з ч. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків встановлених ст.72 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідач довів правомірність прийнятого рішення. У процесі розгляду справи не виявлено інших фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин.

Відповідно до ч. 5 ст. 94 КАС України у разі відмови у задоволенні позовних вимог позивача, звільненого від сплати судових витрат, а також залишення адміністративного позову без розгляду судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок Державного бюджету України. Оскільки відповідач не поніс судових витрат, суд не вирішує питання щодо їх компенсації.

На підставі викладеного та керуючись статтями 11, 70, 71, 86, 94, 158-163, 167 КАС України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

1. У задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

У відповідності до ст.ст. 185-186 КАС України апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення до Вінницького апеляційного адміністративного суду через Чернівецький окружний адміністративний суд. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, проголошення вступної та резолютивної частини рішення, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дні отримання копії постанови.

Згідно статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України постанова, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмовити у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя Т.М. Брезіна

Постанова в повному обсязі складена 20 березня 2017 р.