Справа № 810/717/17
Суддя: Балаклицький А. І.
Дата ухвалення: 2017-03-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

про закриття провадження у справі

17 березня 2017 року 810/717/17

Київський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді - Балаклицького А.І., розглянувши в порядку письмового провадження в м. Києві адміністративну справу

за позовомОСОБА_1
доПереяслав-Хмельницької районної державної адміністрації
треті особиОСОБА_2, Стовп'язька сільська рада Переяслав-Хмельницького району Київської області
проскасування розпорядження та визнання недійсним державного акту,
в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Переяслав-Хмельницької районної державної адміністрації, треті особи: ОСОБА_2, Стовп'язька сільська рада Переяслав-Хмельницького району Київської області про визнання протиправним та скасування розпорядження від 06.10.2009 №1078 в частині передачі у власність ОСОБА_2 земельної ділянки (паю) розміром 0,8883 га, ділянка НОМЕР_1, що розташована на території Стовп'язької сільської ради, та визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку площею 0,8883 га, виданого ОСОБА_2.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що він є власником земельної ділянки площею 0,888 га, що розташована на території Стовп'язької сільської ради відповідно до Державного акту на право приватної власності на землю від 15.07.2003. Однак, звернувшись до Управління Держгеокадастру у Переяслав-Хмельницькому районі Київської області про державну реєстрацію земельної ділянки, йому стало відомо, що його земельна ділянка накладається на земельну ділянку з кадастровим номером НОМЕР_2, яка була передана у власність ОСОБА_2 на підставі розпорядження відповідача від 06.10.2009 №1078.

Позивач зазначає, що відповідач незаконно передав у власність земельну ділянку ОСОБА_2, оскільки така земельна ділянка накладається на земельну ділянку позивача, право власності на яку у позивача виникло ще у 2003 році. Таким чином, позивач вважає, що оскаржуваним розпорядженням порушені його права як власника земельної ділянки, оскільки відповідачем при прийнятті оскаржуваного розпорядження не було взято до уваги межі його земельної ділянки.

Відповідач будь-яких письмових пояснень або заперечень проти позову до суду не надав.

У судове засідання, призначене на 27.02.2017, з'явились представник позивача та представник Стовп'язької сільської ради.

Відповідач та третя особа - ОСОБА_2, які належним чином були повідомленні про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання не з'явились, явку уповноважених представників у судове засідання не забезпечили, з клопотаннями про відкладення розгляду справи до суду не звертались.

Відповідно до приписів частини шостої статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Враховуючи, що для розгляду і вирішення даної справи відсутня потреба у заслуховуванні свідків чи експертів, а також немає інших перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, зазначених у статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України, судом було прийнято рішення про розгляд справи в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами та доказами.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що провадження у даній справі підлягає закриттю з таких підстав.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, розпорядженням Переяслав-Хмельницької районної державної адміністрації Київської області "Про передачу в приватну власність земельних ділянок" від 20.11.20102 №752 було затверджено проект виділення земельних ділянок (паїв) (на місцевості) в межах території Стовп'язької сільської ради Переяслав-Хмельницького району Київської області. Передано у приватну власність земельні ділянки в розмірі земельної частки (паю) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва за рахунок земель, переданих у колективну власність колишньому КСП АФ "Маяк", громадянам відповідно до списку, що додається.

Відповідно до додатку до розпорядження Переяслав-Хмельницької районної державної адміністрації Київської області від 20.11.2002 №752 ОСОБА_1 було передано у власність земельну ділянку в розмірі земельної частки (паю) (НОМЕР_6), площею 2,339 га на території Стовп'язької сільської ради.

На підставі вказаного розпорядження 15.07.2003 Переяслав-Хмельницькою районною державною адміністрацією Київської області було видано ОСОБА_1 Держаний акт на право приватної власності на землю серії НОМЕР_3, відповідно до якого вказаній особі було передано у приватну власність земельну ділянку, площею 2,339 га (зокрема, земельну ділянку НОМЕР_4, площею 1,451 га та земельну ділянку НОМЕР_5, площею 0,888 га), які розташовані на території Стовп'язької сільської ради. Вказаний акт зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №19.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 звернувся до Управління Держгеокадастру у Переяслав-Хмельницькому районі Київської області з заявою про державну реєстрацію земельної ділянки, в якій позивач просив зареєструвати земельну ділянку площею 0,8883 га, яка розташована за адресою: Київська область, Переяслав-Хмельницький район, Стовп'язька сільська рада.

Проте, за результатами розгляду вказаної заяви державним кадастровим реєстратором Управління Держгеокадастру у Переяслав-Хмельницькому районі Київської області було прийнято рішення №РВ-016 від 26.12.2016 про відмову у внесенні відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру. Зі змісту вказаного рішення вбачається, що підставою для відмови у проведенні державної реєстрації є наявність в межах вказаної земельної ділянки, яку заявлено до реєстрації, іншої земельної ділянки з кадастровим номером НОМЕР_2 (площа співпадає на 100 %).

В подальшому позивачу з відповіді Управління Держгеокадастру у Переяслав-Хмельницькому районі Київської області від 16.01.2017 №29-1014-99.2-49/2-17 стало відомо про те, що Переяслав-Хмельницькою районною державною адміністрацією було прийнято розпорядження від 06.10.2009 №1078, яким було виділено у власність ОСОБА_2 земельну ділянку (пай) розміром 0,888 га номер ділянки НОМЕР_1 на території Стовп'язької сільської ради.

На думку позивача, зазначене розпорядження від 06.10.2009 №1078 про надання третій особі у власність земельної ділянки прийняте відповідачем незаконно, оскільки порушує його права як власника земельної ділянки.

Враховуючи встановлені обставини, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у справі "Zand v. Austria" від 12 жовтня 1978 року вказав, що словосполучення "встановлений законом" поширюється не лише на правову основу самого існування "суду", але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття "суд, встановлений законом" у частині першій статті 6 Конвенції передбачає "усю організаційну структуру судів, включно з (…) питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів (…)". З огляду на це не вважається "судом, встановленим законом" орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

Відповідно до ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 3 Кодексу адміністративного судочинства України справа адміністративної юрисдикції - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Згідно з ч. 2 ст. 17 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема: спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності; спори з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби; спори між суб'єктами владних повноважень з приводу реалізації їхньої компетенції у сфері управління, у тому числі делегованих повноважень; спори, що виникають з приводу укладання, виконання, припинення, скасування чи визнання нечинними адміністративних договорів; спори за зверненням суб'єкта владних повноважень у випадках, встановлених Конституцією та законами України; спори щодо правовідносин, пов'язаних з виборчим процесом чи процесом референдуму.

З викладеного вбачається, що адміністративним є спір про оскарження дій особи, які вона вчиняє в якості суб'єкта владних повноважень на виконання владних управлінських функцій.

Як вбачається зі змісту позовної заяви та доданих до неї документів, позивач подав позов щодо визнання недійсним розпорядження в частині передачі у власність земельної ділянки та визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку.

При цьому, не зважаючи на те, що позивачем подано адміністративний позов до суб'єкта владних повноважень, предмет спору за даним позовом становить спір про право належності та право користування спірної земельної ділянки, який має бути вирішений судом.

Тобто, позивач оскаржує правомірність права власності спірної земельної ділянки ОСОБА_2 і, шляхом пред'явлення даного позову, намагається досягти захисту свого права на володіння цією же земельною ділянкою.

Конституційний Суд України в пункті 5 мотивувальної частини Рішення від 16 квітня 2009 року № 7-рп/2009 (справа про скасування актів органів місцевого самоврядування) зазначив, що органи місцевого самоврядування, вирішуючи питання місцевого значення, представляючи спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ та міст, приймають нормативні та ненормативні акти. До ненормативних належать акти, які передбачають конкретні приписи, звернені до окремого суб'єкта чи юридичної особи, застосовуються одноразово і після реалізації вичерпують свою дію фактом їхнього виконання. У зв'язку з прийняттям цих рішень виникають правовідносини, пов'язані з реалізацією певних суб'єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, у тому числі отримання державного акта на право власності на земельну ділянку, укладення договору оренди землі.

Прийняте Переяслав-Хмельницькою районною державною адміністрацією Київської області (як суб'єктом владних повноважень) розпорядження від 06.10.2009 №1078, яким було виділено у власність ОСОБА_2 земельну ділянку (пай) розміром 0,888 га номер ділянки НОМЕР_1 на території Стовп'язької сільської ради є ненормативним актом органу місцевого самоврядування, який вичерпав свою дію внаслідок його виконання. Скасування такого акта не породжує наслідків для власника чи орендаря земельної ділянки, оскільки захист порушеного права у разі набуття права власності на земельну ділянку або укладання договору оренди юридичною чи фізичною особою має вирішуватися за нормами цивільного законодавства.

Враховуючи наведене, позов, предметом якого є рішення органу місцевого самоврядування щодо передачі у власність та оренду земельної ділянки, тобто ненормативний акт, що застосовується одноразово і з прийняттям якого виникають правовідносини, пов'язані з реалізацією певних суб'єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, не може бути задоволений, оскільки таке рішення органу місцевого самоврядування вичерпало свою дію шляхом виконання. Його скасування не породжує наслідків для власника чи орендаря земельної ділянки, оскільки у таких осіб виникло право власності або володіння земельною ділянкою і це право ґрунтується на правовстановлюючих документах.

Таким чином, у разі прийняття органом місцевого самоврядування (як суб'єктом владних повноважень) ненормативного акта, що застосовується одноразово, який після реалізації вичерпує свою дію фактом його виконання і з прийняттям якого виникають правовідносини, пов'язані з реалізацією певних суб'єктивних прав та охоронюваних законом інтересів (зокрема, рішення про передачу земельних ділянок у власність, укладання договору оренди), позов, предметом якого є спірне рішення органу місцевого самоврядування, не повинен розглядатися, оскільки обраний позивачем спосіб захисту порушених прав не забезпечує їх реального захисту.

Така правова позиція відповідає висновку, висловленому колегією суддів Судової палати в адміністративних справах і Судової палати у господарських справах Верховного Суду України у постанові від 6 жовтня 2015 року (справа №21-1306а15), який, в силу ст.244-2 КАС України є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Також, Верховний Суд України неодноразово звертав увагу, що у разі прийняття суб'єктом владних повноважень рішення про передачу земельних ділянок у користування чи власність (тобто ненормативного акта, який вичерпує свою дію після його реалізації), подальше оспорювання правомірності набуття фізичною чи юридичною особою спірної земельної ділянки має вирішуватися у порядку цивільної (господарської) юрисдикції, оскільки виникає спір про цивільне право (постанови від 11.11.2014 № 21-493а14, від 09.12.2014 №21-308а14 та ін.).

Таким чином, оскаржуваний у межах спірних правовідносин акт є ненормативним актом, що застосовується одноразово, і який після реалізації вичерпав свою дію фактом його виконання, відповідно, його скасування не породжує наслідків для власника земельної ділянки, оскільки у такої особи виникло право власності на земельну ділянку і це право ґрунтується на правовстановлюючих документах.

Враховуючи наведене, суд вважає, що позов, предметом якого є спірне рішення про передачу у власність ОСОБА_2 земельної ділянки (паю) розміром 0,888 га ділянка НОМЕР_1, що розташована на території Стовп'язької сільської ради та державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,8883 га, виданого ОСОБА_2, не повинен розглядатися в порядку адміністративного судочинства, оскільки обраний позивачем спосіб захисту порушених прав не забезпечує їх реального захисту, а сам спір є спором про цивільне право.

Частиною 1 статті 15 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, які виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, а тому, якщо позивач вважає, що його право власності порушено іншими особами, захист цього права повинен здійснюватись у спосіб, визначений цивільним судочинством у місцевому загальному суді.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 157 Кодексу адміністративного судочинства України суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Зважаючи на те, що вирішуваний спір не є публічно-правовим, натомість його належить розглядати у порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України, суд дійшов висновку про наявність підстав для закриття провадження у справі.

Вказана правова позиція викладена в ухвалі Київського апеляційного адміністративного суду від 17.03.2016 по справі №810/2072/15 та в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 09.06.2016 по справі №К/800/9533/16.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 157, 160, 165 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

у х в а л и в:

Закрити провадження в адміністративній справі №810/717/17 за позовом ОСОБА_1 до Переяслав-Хмельницької районної державної адміністрації, треті особи: ОСОБА_2, Стовп'язька сільська рада Переяслав-Хмельницького району Київської області про скасування розпорядження та визнання недійсним державного акту.

Копію ухвали направити особам, які беруть участь у справі.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано в установлені строки. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається до Київського апеляційного адміністративного суду через Київський окружний адміністративний суд протягом п'яти днів з дня її проголошення, а в разі постановлення ухвали у письмовому провадженні або без виклику особи, яка її оскаржує, - протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя Балаклицький А. І.