Справа № 826/18140/16
Суддя: Заїка М.М.
Дата ухвалення: 2017-03-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
УХВАЛА

15 березня 2017 року м. Київ К/800/7635/17

Суддя Вищого адміністративного суду України Заїка М.М., перевіривши можливість розгляду касаційної скарги ОСОБА_1 на ухвалу Окружного адміністративного суду від 25 листопада 2016 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 16 лютого 2017 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Конституційного Суду України про визнання дій незаконними та зобов'язання вчинити дії,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду з позовом до Конституційного Суду України про визнання дій незаконними, скасування ухвали № 68-у/2016 від 20 жовтня 2016 року щодо припинення провадження у справі № 1-40/2016 за конституційним зверненням ОСОБА_1 від 24 червня 2016 року про офіційне тлумачення положень пунктів 1 і 2 частини другої Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" у системному зв'язку зі статтею 4 цього Закону та частиною 3 статті 24 Закону України «Про військовий обов'язок і військову службу» в частині роз'яснення понять «виконання інших обов'язків військової служби», «виконання службових обов'язків»; скасувати ухвалу Конституційного Суду України від 20.10.2016 № 68-у/2016 у справі №1-40/2016 та зобов'язати відповідача розглянути на пленарному засіданні справу № 1-40/2016 за вказаним конституційним зверненням у порядку, встановленому Законом України «Про Конституційний Суд України» у редакції на час відкриття конституційного провадження у справі.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 25 листопада 2016 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 16 лютого 2017 року, ОСОБА_1 було відмовлено у відкритті провадження у справі.

Відмовляючи у відкритті провадження в адміністративній справі суди першої та апеляційної інстанцій зазначили, що вказаний спір не підлягає вирішенню в порядку адміністративного судочинства, так як позовні вимоги позивача зводяться до оскарження процесуальних дій суддів, то даний спір не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства, оскільки судді при розгляді ними справи не є суб'єктами владних повноважень, які здійснюють владні управлінські функції, в розумінні КАС України, і не можуть бути відповідачами у справі про оскарження їх рішень, дій чи бездіяльності, вчинених у зв'язку з розглядом судових справ.

Також суди зазначили, що Європейський суд з прав людини в рішенні від 25 лютого 1993 року у справі «Доббертен проти Франції» зазначив, що частина перша статті 6 Конвенції змушує держави-учасниці організувати їхню судову систему в такий спосіб, щоб їхні суди і трибунали виконували кожну зі своїх функцій (пункт 44), притаманну відповідній судовій установі.

Отже, суди першої та апеляційної інстанцій дійшли до висновку, що позов не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства так як зазначені в позовній заяві вимоги не відносяться до компетенції адміністративних судів щодо розгляду спорів фізичних осіб із суб'єктами владних повноважень про оскарження його рішень (нормативно-правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

У касаційній скарзі скаржник не погоджуючись з рішенням судів першої та апеляційної інстанцій, посилаючись на допущені судами порушення норм процесуального права, просить скасувати ухвалу Окружного адміністративного суду від 25 листопада 2016 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 16 лютого 2017 року.

В обґрунтування касаційної скарги ОСОБА_1 зазначає, що частиною 1 статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. За змістом вказаної норми Основного закону жоден орган державної влади, до системи яких за змістом ст. 6 Конституції України належать і усі суди, включаючи і відповідача, не має і не може мати імунітету від оскарження його рішень, дій чи бездіяльності у судовому порядку.

Позивач вважає, що суди першої та апеляційної інстанцій невірно застосували ч. 3 ст. 17 КАС України до спірних правовідносин, а також помилково не вважають Конституційний Суд України суб'єктом владних повноважень, оскільки у розумінні КАС України і відповідно до ст. 55 та 124 Конституції України відповідач не має імунітету від правосуддя стосовно самого себе.

У відкритті касаційного провадження необхідно відмовити з огляду на наступне.

Відповідно до пункту 5 частини 5 статті 214 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені в ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Виходячи зі змісту касаційної скарги та оскаржуваних рішень судів першої та апеляційної інстанцій, касаційна скарга є необґрунтованою, а викладені в ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи, оскільки заявник не наводить підстав, які б дозволили вважати, що судами неправильно застосовано норми матеріального чи процесуального права.

З огляду на викладене та керуючись статтями 211, 214 Кодексу адміністративного судочинства України,

у х в а л и в :

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Окружного адміністративного суду від 25 листопада 2016 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 16 лютого 2017 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Конституційного Суду України про визнання дій незаконними та зобов'язання вчинити дії.

Ухвала може бути переглянута Верховним Судом України в порядку, визначеному Кодексом адміністративного судочинства.

Суддя М.М. Заїка

Вищого адміністративного

суду України