Справа № 1917/11/2170
Суддя: Попов В.Ф.
Дата ухвалення: 2012-01-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ХЕРСОНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
____________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"31" січня 2012 р. 09 год. 30 хв.Справа № 2а-1917/11/2170

Херсонський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Попова В.Ф.,

при секретарі: Якущенко К.Ю.,

за участю:

позивача - приватного підприємця ОСОБА_1,

представника відповідача - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом приватного підприємця ОСОБА_1

до державної податкової інспекції у м. Херсоні

про визнання нечинними податкових повідомлень - рішень,

встановив:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі ПП ОСОБА_1, позивач) звернулась до суду з позовом державної податкової інспекції у м. Херсоні (далі ДПІ, відповідач) про визнання нечинними податкових повідомлень-рішень від 13.09.2010 р. № /0 та від 23.12.2010 р. № /1, якими позивачеві збільшено зобовязання з податку на додану вартість на загальну суму 21 562,50 грн.

За спірним податковим повідомленням-рішенням від 13.09.2010 р. № /0 позивачеві збільшено зобовязання з податку на додану вартість на 21 273,00 грн., у тому числі за основним платежем на 14 182,00 грн. та за штрафними санкціями на 7 091,00 грн. Підставою для прийняття цього рішення стали висновки акту документальної планової виїзної перевірки позивача від 30.08.2010 р. № 3808/17-2/НОМЕР_1 (далі - акт перевірки від 30.08.2010 р.).

Не погоджуючись з висновками акту перевірки та податковим повідомленням-рішенням № /0, позивач оскаржив їх у апеляційному порядку до вищестоящих податкових органів. При розгляді скарг позивача було встановлено арифметичну помилку у визначені зобовязань з ПДВ та складено додаткове податкове повідомлення-рішення від 23.12.2010 р. № /1. За цим рішенням позивачеві збільшено зобовязання з ПДВ на 289,50 грн., у тому числі за основним платежем на 193,00 грн. та за штрафними санкціями на 96,50 грн.

Головною причиною збільшення зобовязань позивача з податку на додану вартість було зменшення податкового кредиту січня, березня, квітня, червня та липня 2009 року на загальну суму 14 182 грн., у звязку включенням до складу податкового кредиту цих податкових періодів податкових накладних, складених у вересні, листопаді та грудні 2008 року.

У судовому засіданні позивач підтримав заявлені вимоги, на їх обґрунтування посилається на Закон України від 03.04.1997р. № 168/97-ВР "Про податок на додану вартість" (далі Закон № 168/97-ВР), відповідно до положень якого у платника податку на додану вартість право на віднесення сплачених (нарахованих) сум ПДВ до податкового кредиту декларації з податку на додану вартість виникає у разі використання придбаних товарів (робіт, послуг) у його господарській діяльності в межах оподатковуваних операцій та підтвердження сплаченого (нарахованого) ПДВ належним чином складеними податковими накладними. Законом не заборонено відносити до складу податкового кредиту поточного податкового періоду податкові накладні попередніх податкових періодів. Позивач вважає, що формування податкового кредиту обмежується строком давності, який становить 1095 днів з моменту складення податкової накладної. Саме тому при формуванні податкового кредиту січня, березня, квітня, червня та липня 2009 року були використані податкові накладні, складені у інших податкових періодах, та які не були враховані при формуванні податкового кредиту цих податкових періодів. Безпідставно не врахувавши податкові накладні, відповідач, на думку позивача, незаконно позбавив його права на податковий кредит по цим податковим періодам і, як наслідок, необґрунтовано визначив зобовязання з ПДВ за спірними податковими повідомленнями-рішеннями.

Представник відповідача в задоволенні позовних вимог просила відмовити, в обґрунтування своїх заперечень проти позову посилається на те, що позивач мав у своєму розпорядженні всі необхідні засоби для своєчасного формування податкового кредиту, включення ПДВ по операціям вересня, листопада та грудня 2008 року до складу податкового кредиту наступних податкових періодів є неправомірним.

Заслухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

За актом перевірки, що не спростовано позивачем, до складу спірного податкового кредиту січня, березня, квітня, червня та липня 2009 р. позивач включив ПДВ за податковими накладними, складеними постачальниками у вересні, листопаді та грудні 2008 року. При цьому загалом відповідач не заперечує право позивача на податковий кредит у цих податкових періодах, яким позивач не скористався при складанні декларацій з ПДВ за попередні податкові періоди.

Але, на думку відповідача, формування податкового кредиту у спосіб, який обрав позивач є порушенням вимог пп. 7.2.6 п. 7.2, пп. 7.5.1 п. 7.5 ст. 7 № 168/97-ВР, за змістом яких підставою для формування податкового кредиту є податкова накладна, а датою виникнення права на податковий кредит є здійснення першої із подій: або дата списання коштів з банківського рахунку покупця; або дата отримання податкової накладної, що засвідчує факт придбання платником податку товарів (робіт, послуг). У разі відмови з боку постачальника товарів (послуг) надати податкову накладну або при порушенні ним порядку її заповнення отримувач таких товарів (послуг) має право додати до податкової декларації за звітний податковий період заяву зі скаргою на такого постачальника, яка є підставою для включення сум цього податку до складу податкового кредиту.

Суд вважає обґрунтованим посилання відповідача на зазначені приписи Закону № 168/97-ВР. Разом з тим суд вважає, що відповідачеві при прийнятті спірних податкових повідомлень-рішень слід було б врахувати такі вимоги податкового законодавства.

Відповідно до п. 5.1 ст. 5 від 21.12.2000 р. №2181-ІІІ Закону України "Про порядок погашення зобовязань платника податків перед бюджетами та державними цільовими фондами" податкове зобов'язання, самостійно визначене платником податків у податковій декларації, вважається узгодженим з дня подання такої податкової декларації. Зазначене податкове зобов'язання не може бути оскаржене платником податків в адміністративному або судовому порядку. Якщо у майбутніх податкових періодах (з урахуванням строків давності, визначених статтею 15 цього Закону) платник податків самостійно виявляє помилки у показниках раніше поданої податкової декларації, такий платник податків має право надати уточнюючий розрахунок. Платник податків має право не подавати такий розрахунок, якщо такі уточнені показники зазначаються ним у складі податкової декларації за будь-який наступний податковий період, протягом якого такі помилки були самостійно виявлені. Форма уточнюючих розрахунків визначається у порядку, встановленому для податкових декларацій.

Порядок заповнення декларації з податку на додану вартість та відображення у цій декларації помилок, самостійно виявлених платником податку на додану вартість, встановлено Наказом ДПА України від 30.05.1997 року N 166, зареєстрованим в Мінюсті України 09.07.1997 р. за N 250/2054 "Про затвердження форми податкової декларації та Порядку її заповнення і подання" (далі Порядок № 166).

За пп. 4.4 п. 4 Порядку № 166, якщо платник самостійно виявив помилки, що містяться у раніше поданій ним податковій декларації, то такий платник зобов'язаний подати в порядку, установленому для подання декларацій з податку на додану вартість (без урахування граничного терміну подання, але з урахуванням строків давності, встановлених статтею 15 Закону N 2181), уточнюючий розрахунок податкових зобов'язань з податку на додану вартість у зв'язку з виправленням самостійно виявлених помилок (далі - уточнюючий розрахунок). Платник податку має право не подавати вказаний розрахунок, якщо такі уточнені показники зазначаються ним у складі декларації за будь-який наступний звітний (податковий) період (з урахуванням зазначених у першому абзаці строків давності та положень пункту 17.2 Закону N 2181), протягом якого такі помилки були самостійно виявлені. Такий спосіб самостійного виправлення платником помилки може бути застосований у разі виправлення у декларації звітного (податкового) періоду помилок лише однієї раніше поданої декларації. У цьому випадку невключений раніше до складу податкового кредиту ПДВ у результаті самостійного виявлення помилок відображається у рядку 16 декларації з податку на додану вартість.

За наданими деклараціями позивача з ПДВ за січень, березень, квітень, червень та липень 2009 року позивач податковий кредит по неврахованим раніше податковим накладним відобразив у рядку 10 цих декларацій, в той час як за Порядком № 166 у рядку 10 декларації з ПДВ мав відображатись податковий кредит поточного податкового періоду, сформований за податковими накладними, складеними у цьому податковому періоді.

Таким чином, позивач при складанні декларацій з ПДВ порушив встановлений Порядком №166 механізм формування податкового кредиту та спосіб виправлення помилок. Тому суд вважає, що позивач зависив податковий кредит січня, березня, квітня, червня та липня 2009 року на 14 375,0 грн. та занизив податковий кредит вересня, листопада та грудня 2008 року на цю суму.

Відповідно до п.п. 17.1.3 п. 17.1 ст. 17 у разі коли контролюючий орган самостійно донараховує суму податкового зобов'язання платника податків за підставами, викладеними у підпункті "б" підпункту 4.2.2 пункту 4.2 статті 4 цього Закону, такий платник податків зобов'язаний сплатити штраф у розмірі десяти відсотків від суми недоплати (заниження суми податкового зобов'язання) за кожний з податкових періодів, установлених для такого податку, збору (обов'язкового платежу), починаючи з податкового періоду, на який припадає така недоплата, та закінчуючи податковим періодом, на який припадає отримання таким платником податків податкового повідомлення від контролюючого органу, але не більше п'ятдесяти відсотків такої суми та не менше десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян сукупно за весь строк недоплати, незалежно від кількості податкових періодів, що минули.

Враховуючи, що позивач мав право на податковий кредит за податковими накладними вересня, листопада та грудня 2008 р., але обрав спосіб його формування (декларування), що не передбачений податковим законодавством та такий, що суперечить його приписам, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог, а саме: скасовує спірні податкові повідомлення-рішення в частині визначення податкових зобовязань за основним платежем, та відмовляє в їх скасуванні за штрафними санкціями.

Керуючись ст. ст. 158-163, 167 КАС України, суд,

постановив:

Позовні вимоги приватного підприємця ОСОБА_1 до державної податкової інспекції у м. Херсоні задовольнити частково.

Частково скасувати податкове повідомлення-рішення державної податкової інспекції у м. Херсоні від 13 вересня 2010 р. № /0 в частині визначення податкового зобов'язання з податку на додану вартість за основним платежем в сумі 14 182,00 грн.

Частково скасувати податкове повідомлення-рішення державної податкової інспекції у м. Херсоні від 23 грудня 2010 р. № /1 в частині визначення податкового зобов'язання з податку на додану вартість за основним платежем в сумі 193,00 грн.

Відмовити в скасуванні повідомлення-рішення державної податкової інспекції у м. Херсоні від 13 вересня 2010 р. № /0 в частині визначення податкового зобов'язання з податку на додану вартість за штрафними (фінансовими) санкціями в сумі 7 091,00 грн. та повідомлення-рішення державної податкової інспекції у м. Херсоні від 23 грудня 2010 р. № /1 в частині визначення податкового зобов'язання з податку на додану вартість за штрафними (фінансовими) санкціями в сумі 96,50 грн.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Одеського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до ст. 160 КАС України чи прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Повний текст постанови виготовлений та підписаний 13 лютого 2012 р.

Суддя Попов В.Ф.

кат. 8.2.1