Справа № 818/30/16
Суддя: Олексієнко М.М.
Дата ухвалення: 2017-03-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

"15" березня 2017 р. м. Київ К/800/16353/16

Колегія Вищого адміністративного суду України у складі:

головуючого - судді Олексієнка М.М.,

суддів: Рецебуринського Ю.Й., Штульман І.В.,

за участю секретаря судового засідання Пасічніченко А.А., позивача ОСОБА_1, представника Головного територіального управління юстиції у Сумській області Матросова Романа Юрійовича розглянувши у відкритому судовому засіданні в касаційному порядку справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України (далі - ДКС України), Головного територіального управління юстиції у Сумській області (далі - ГУЮ) про визнання протиправним рішення та бездіяльності, відшкодування шкоди за касаційною скаргою позивача на судові рішення Сумського окружного адміністративного суду від 29 лютого 2016 року, від 1 квітня 2016 року, Харківського апеляційного адміністративного суду від 18 травня 2016 року,

в с т а н о в и л а :

У січні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, у якому з урахуванням уточнених позовних вимог просив:

стягнути з Державного бюджету України 79 774,16 грн. матеріальної шкоди та 43 602,27 грн. компенсацію за моральні страждання;

зобов'язати ДКС України перерахувати кошти за вказаними реквізитами.

Посилався на незаконність дій посадових осіб ГУЮ, зокрема, заступника начальника Головного територіального управління юстиції у Сумській області - начальника Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Сумській області Молодцова Є.В., допущені при здійсненні ним службових повноважень у виконавчому провадженні, що призвело до не повернення безпідставно стягнутих з пенсії коштів за виконавчим листом по виконанню судового рішення. В результаті протиправності дій заподіяно не лише матеріальну шкоду, яку повинна відшкодувати держава, а й моральні страждання.

Постановою Сумського окружного адміністративного суду від 29 лютого 2016 року, залишеною без змін Харківським апеляційним адміністративним судом від 18 травня 2016 року, в задоволенні позову відмовлено. Ухвалюючи таке рішення, суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, виходив з того, що повернення коштів незаконно стягнутих можливо лише в межах виконавчого провадження, а оскільки виконавче провадження закінчено, то кошти поверненню не підлягають.

Додатковою постановою Сумського окружного адміністративного суду від 1 квітня 2016 року вирішено питання про розподіл судових витрат. Стягнуто з позивача на користь держави 551,20 грн. судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_1, з посиланням на порушення норм матеріального та процесуального права, допущені судами, просить попередні судові рішення скасувати і ухвалити нове про задоволення позову. Вказує на незаконність відмови у стягненні на його користь матеріальної та моральної шкоди, а також розподілу судових витрат.

В судовому засіданні позивач вимоги, викладені в касаційній скарзі, підтримав.

Представник відповідача вважає судові рішення законними і обґрунтованими. Окрім того, державна виконавча служба є самостійною юридичною особою.

Вислухавши доводи осіб, які з'явилися в судове засідання, з'ясувавши обставини справи в межах, передбачених статтею 220 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), колегія суддів приходить до висновку про задоволення касаційної скарги частково з урахуванням наступного.

Розглядаючи справу, суди попередніх інстанцій виходили з того, що спір у цій справі є публічно-правовим та належить до юрисдикції адміністративних судів.

Проте, з таким висновком погодитися неможливо, тому що він зроблений на неповно з'ясованих обставинах справи та з недотриманням норм процесуального права.

Відповідно до частини першої статті 17 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на правовідносини, що виникають у зв'язку з здійсненням суб'єктом владних повноважень владних управлінських функцій, а також у зв'язку з публічним формуванням суб'єкта владних повноважень шляхом виборів або референдуму.

Вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень або іншого правопорушення прав, свобод та інтересів суб'єктів публічно правових відносин, розглядаються адміністративним судом, якщо вони заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір. Інакше вимоги про відшкодування шкоди вирішуються судами в порядку цивільного або господарського судочинства ( частина друга статті 21 КАС України).

Під публічно-правовим спором, виходячи зі змісту пункту 1 частини першої статті 3 КАС України, слід розуміти спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особи або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства.

За змістом позовної заяви, позивач з посиланням на положення статей 22, 23, 1166, 1173, 1174 Цивільного кодексу України просив стягнути матеріальну та моральну шкоду, заподіяну в результаті незаконних дій державної виконавчої служби, які встановлені судовим рішенням Господарського суду Сумської області від 21 серпня 2014 року.

Не дивлячись на зазначені обставини, суд першої інстанції належним чином не з'ясував чи належить спір до юрисдикції адміністративних судів. Зокрема, не встановлено, чи заявлялися вимоги про вирішення публічно-правового спору, пов'язаного з відшкодуванням шкоди, адже, з доводів позивача, незаконність дій державного виконавця визнано рішенням Господарського суду Сумської області, яке набрало законної сили.

Окрім того, згідно із частиною другою статті 4 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом встановлений інший порядок судового вирішення.

Частиною першою статті 181 КАС України передбачено, що учасники виконавчого провадження (крім державних виконавців) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Виходячи з положень цих норм, якщо законом встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби, то це виключає юрисдикцію адміністративних судів у такій категорії справ.

За частинами четвертою-п'ятою статті 82 Закону України від 21 квітня 1999 року №606-XIV «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами до суду, який видав виконавчий документ, а іншими учасниками виконавчого провадження та особами, які залучаються до проведення виконавчих дій, - до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом. Рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб) можуть бути оскаржені до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Контроль за виконанням судових рішень у господарських справах визначається Господарським процесуальним кодексом України. За правилами статті 121-2 цього кодексу скарги на дії чи бездіяльність органів Державної виконавчої служби щодо виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів можуть бути подані стягувачем, боржником або прокурором протягом десяти днів з дня вчинення оскаржуваної дії, або з дня, коли зазначеним особам стало про неї відомо, або з дня, коли дія мала бути вчинена.

Аналізуючи положення вище згаданих норм, Верховний Суд України в постанові від 30 червня 2015 року (справа № 21-278а15) вказав на те, що юрисдикція адміністративних судів не поширюється на публічно-правові справи про оскарження дій органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів.

При розгляді справи, суд першої інстанції вимоги вище згаданих норм закону не врахував та не з'ясував чи оскаржується ОСОБА_1 бездіяльність начальника Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Сумській області, та при виконанні якого судового рішення вони допущені.

Апеляційний суд порушення, допущені судом першої інстанції, не виправив, фактичні обставини, які мають суттєве значення не встановив, доводи, викладені в апеляційній скарзі, не перевірив, тому попередні судові рішення підлягають скасуванню з підстав, передбачених частиною другою статті 227 КАС України (порушення норм процесуального права, які унеможливили встановлення фактичних обставин справи, що мають значення для правильного вирішення справи), з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції, оскільки суд касаційної інстанції відповідно до частини першої статті 220 КАС України позбавлений права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні.

При новому розгляді необхідно з урахуванням зібраних та досліджених доказів встановити, чи оскаржуються позивачем рішення, дії або бездіяльність суб'єктів владних повноважень разом з вимогами про відшкодування шкоди, тобто чи вирішується публічно-правовий спір, а також з яких правовідносин випливає спір.

При вирішенні справи визначитися з розміром судового збору та його сплаті.

На підставі наведеного, керуючись статтями 220, 221, 223, 227, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Скасувати судові рішення Сумського окружного адміністративного суду від 29 лютого 2016 року та 1 квітня 2016 року, Харківського апеляційного адміністративного суду від 18 травня 2016 року з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, оскарженню не підлягає.

Судді: М.М. Олексієнко

Ю.Й. Рецебуринський

І.В. Штульман