Справа № 702/1380/16-а
Суддя: Парінов А.Б.
Дата ухвалення: 2017-03-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 702/1380/16-а Головуючий у 1-й інстанції: Мазай Н.В. Суддя-доповідач: Парінов А.Б.
У Х В А Л А

Іменем України

23 березня 2017 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Парінова А.Б.,

суддів: Грибан І.О., Губської О.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Монастирищенського районного суду Черкаської області від 13 лютого 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Уманського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Черкаської області про визнання дій протиправними, зобов'язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до Уманського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Черкаської області (далі по тексту - відповідач), в якому просив:

- визнати протиправним порушення з боку УПФУ у Богуславському районі Київської області відносно нього вимог ст.ст. 22, 46 Конституції України щодо виплати пенсії;

- зобов'язати відповідача негайно поновити його права щодо отримання ним державної пенсії як інваліду-ліквідатору ЧАЕС 3 групи у розмірі 6 мінімальних пенсій за віком, здійснивши відповідний перерахунок та виплачувати зазначену пенсію в подальшому, посилаючись на те, що до вересня 2011 року він отримував державну пенсію як інвалід-ліквідатор 3 групи у розмірі 6,5 мінімальних пенсій за віком відповідно ст.54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»

Постановою Монастирищенського районного суду Черкаської області від 13 лютого 2017 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану постанову суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити.

Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що суд першої інстанції при винесенні оскаржуваного рішення помилково застосував норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Згідно зі ст. 183-2 КАС України справа розглядається в порядку письмового провадження.

Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваної постанови суду першої інстанції, колегія суддів виходить з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що позивач є учасником ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, має статус особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи 1 категорії та є інвалідом ІІІ групи внаслідок захворювання, пов'язаного з роботами по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, що підтверджується копією посвідчення серії НОМЕР_1 від 23.07.2010 року та копією довідки до акта огляду МСЕК серії ААА №247291 від 14.07.2010 року.

Станом на даний час позивач перебуває на обліку в Уманському об'єднаному управлінні Пенсійного фонду України Черкаської області та отримує державну пенсію та пенсію за шкоду, заподіяну здоров'ю, згідно Закону України « Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» №796-XII від 28.02.1991 року ( далі Закон № 796-ХІІ).

23.12.2016 року ОСОБА_2 звернувся до відповідача із заявю про здійснення перерахунку пенсії відповідно до розмірів, визначених ст.ст. 50, 54 Закону № 796-XII ( а.с. 11-12).

Посилаючись на ту обставину, що він має право на отримання відповідно до ст. 54 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» державної пенсії особам, віднесеним до категорії 1 по 3 групі інвалідності в розмірі 6 мінімальних пенсій за віком, 23.12.2016 позивач звернувся до відповідача із заявою про перерахунок пенсії.

У перерахунку позивачу було відмовлено листом від 27.12.2016 року. Відмова мотивована тим, що до законодавства, що регулює спірні правовідносини, було внесено зміни, якими встановлено, що розміри соціальних виплат визначаються Кабінетом Міністрів України.

Вважаючи вказану відмову протиправною, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Приймаючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що дії відповідача по виплаті позивачу пенсії в порядку та у розмірах, визначених Кабінетом Міністрів України, відповідають вимогам Закону.

Перевіряючи наведений висновок суду першої інстанції, колегія суддів виходить з наступного.

Правовий статус осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, умови їх соціального захисту визначає Закон України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Законом України «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» від 28 грудня 2014 року № 76-VIII, що набрав чинності з 01 січня 2015 року, були внесені зміни до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Відповідно до чинної редакції ст.ст. 50, 54, 67 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» дія яких поширюється на спірні правовідносини, з 29.11.2015 року, особам, віднесеним до категорії 1, призначається державна пенсія, щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю, у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України.

Згідно зі ст. 54 даного Закону № 796-ХІІ, в редакції від 28.12.2014 пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв'язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи можуть призначатися за бажанням громадянина із заробітку, одержаного за роботу в зоні відчуження в 1986-1990 роках, у розмірі відшкодування фактичних збитків, який визначається згідно із законодавством. В усіх випадках розмір середньомісячної заробітної плати для обчислення пенсії за роботу у зоні відчуження у 1986-1990 роках не може перевищувати 3,0 тис. карбованців. Умови, порядок призначення та мінімальні розміри пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв'язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи визначаються актами Кабінету Міністрів України з відповідних питань.

Позивач у позові обґрунтовуючи вимоги адміністративного позову, посилається на редакцію Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», яка втратила чинність, а, отже застосуванню не підлягає.

З огляду на викладене, у відповідача відсутні підстави для перерахунку позивачу пенсії, а тому висновок суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову є законним та обґрунтованим.

Щодо посилання апеляційної скарги позивача на неможливість звуження його соціальних прав при прийнятті нових законів, колегія суддів зазначає наступне.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

При вирішенні справи апеляційний суд керується положеннями Закону № 79-VIII, оскільки такий прийнятий законодавчим органом (парламентом) і є обов'язковим до виконання, виходячи з позиції Європейського суду з прав людини, який у рішенні від 20 липня 2006 року у справі «Сокуренко і Стригун проти України» (Заяви №29458/04 та №29465/04), де Суд вказав: «що судова гілка влади у демократичному суспільстві не залежить від органів виконавчої влади, але керується законом, що приймається парламентом» (п.23 рішення).

Європейський суд з прав людини у рішенні від 9 жовтня 1979 року у справі «Ейрі проти Ірландії» констатував, що здійснення соціально-економічних прав людини значною мірою залежить від становища в державах, особливо фінансового. Такі положення поширюються й на питання допустимості зменшення соціальних виплат, про що зазначено в рішенні цього суду у справі «Кйартан Асмундсон проти Ісландії» від 12 жовтня 2004 року. Отже, одним з визначальних елементів у регулюванні суспільних відносин у соціальній сфері є додержання принципу пропорційності між соціальним захистом громадян та фінансовими можливостями держави, а також гарантування права кожного на достатній життєвий рівень.

Судовою колегією також враховується і правова позиція Європейського суду з прав людини, викладена в рішенні «Великода проти України» від 03.06.2014 р., в якому Суд зазначив, що законодавчі норми можуть змінюватися, передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. зміна механізму нарахування певних видів соціальних виплат та допомоги є конституційно допустимою до тих меж, за якими ставиться під сумнів сама сутність змісту права на соціальний захист.

Крім того, у зазначеному рішенні Європейський суд став на бік держави України та, між іншим, наголосив на складній економічній ситуації в країні, а також на необхідності пошуку саме державою Україна додаткових інструментів її подолання шляхом раціонального використання бюджетних коштів та необхідності збереження «справедливого балансу» між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами щодо захисту прав і свобод окремої особи.

Конституційний Суд України вирішував питання про те, чи має право держава змінювати порядок і розміри існуючих соціальних виплат та допомоги, які фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України та чи є обов'язковими для застосування судами України нормативно-правові акти Кабінету Міністрів України з питань соціального захисту громадян, видані на виконання вимог Бюджетного кодексу України, закону про Державний бюджет України на відповідний рік та інших законів України.

У рішенні Конституційного Суду України від 25 січня 2012 року № 3-рп/2012 зроблено висновок про те, що суди під час вирішення справ про соціальний захист громадян керуються, зокрема, принципом законності. Цей принцип передбачає застосування судами законів України, а також нормативно-правових актів відповідних органів державної влади, виданих на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, в тому числі нормативно-правових актів Кабінету Міністрів України, виданих у межах його компетенції‚ на основі і на виконання Бюджетного кодексу України, закону про Державний бюджет України на відповідний рік та інших законів України.

Як раніше зазначалося, пенсія позивачу виплачується у розмірі, встановленому законодавством, що виключає наявність підстав для задоволення позову.

Відповідно до ст. 159 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин у адміністративній справі, підтверджених такими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів, вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив рішення відповідно до норм матеріального та процесуального права.

За таких обставин, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції - без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 11, 167, 183-2, 195, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд, -

ухвалив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Постанову Монастирищенського районного суду Черкаської області від 13 лютого 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з через п'ять днів після направлення копій особам, які беруть участь у справі, та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя А.Б. Парінов
Судді І.О. Грибан
О.А. Губська

Головуючий суддя Парінов А.Б.

Судді: Грибан І.О.

Губська О.А.