Справа № 203/5705/16-а(2а/0203/182/2016)
Суддя: Чепурнов Д.В.
Дата ухвалення: 2017-03-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

16 березня 2017 рокусправа № 203/5705/16-а(2а/0203/182/2016)
Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Чепурнова Д.В.

суддів: Сафронової С.В. Мельника В.В.

за участю секретаря судового засідання: Царьової Н.П.

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Дніпрі апеляційну скаргу Лівобережного обєднаного управління Пенсійного фонду України в м. Дніпропетровську

на постанову Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 22 грудня 2016 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Лівобережного обєднаного управління Пенсійного фонду України в м. Дніпропетровську про визнання дій неправомірними та зобовязання вчинити певні дії,-

встановиВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з вищевказаним позовом, в якому просив:

- визнати протиправними дії та розпорядження відповідача Лівобережного обєднаного управління Пенсійного фонду України в м. Дніпропетровську викладене у протоколі №3257 від 22 вересня 2016 року при розгляді заяви від 16 вересня 2016 року про визначення ОСОБА_1 розміру щомісячного довічного грошового утримання 80% від суддівської винагороди виходячи зі стажу роботи на посаді судді 20 років, зобовязавши Лівобережне обєднане управління Пенсійного фонду України в м. Дніпропетровську починаючи з 16 вересня 2016 року призначити та виплатити ОСОБА_1 щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці в розмірі 90% грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді на час здійснення нарахування, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання.

В обґрунтування заявлених вимог посилалася на протиправність не зарахування до стажу роботи, який дає право на призначення щомісячного довічного грошового утримання половину строку навчання за денному відділенні вищого юридичного навчального закладу, стажу роботи на посаді старшого прокурора відділу прокуратури та строкової служби.

Постановою Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 22 грудня 2016 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Визнано дії Лівобережного обєднаного управління Пенсійного фонду України в м. Дніпропетровську щодо призначення ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання судді у розмірі 80% грошового утримання працюючого на відповідній посаді судді виходячи зі стажу роботи на посаді судді 20 років 2 місяці 15 днів неправомірними.

Зобовязано Лівобережне обєднане управління Пенсійного фонду України в м. Дніпропетровську призначити та виплачувати ОСОБА_1 щомісячне довічне грошове утримання судді в розмірі 90% грошового утримання працюючого на відповідній посаді судді на час здійснення нарахування, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання, починаючи з 16 вересня 2016 року.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Лівобережне обєднане управління Пенсійного фонду України в м. Дніпропетровську звернулось з апеляційною скаргою, згідно з якою просить її скасувати та прийняти нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що спірні періоди роботи позивача не зараховано до стажу роботи, що дає право на призначення щомісячного довічного грошового утримання з огляду на те, що вони не відповідають вимогам статті 137 Закону України «Про судоустрій та статус суддів».

В письмових запереченнях на апеляційну скаргу позивач просив відмовити у її задоволенні та залишити без змін рішення суду першої інстанції.

В судовому засіданні апеляційної інстанції представник відповідача підтримав вимоги апеляційної скарги з викладених у ній підстав, а позивач просив відмовити у її задоволенні та залишити без змін рішення суду першої інстанції.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду, в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 з 02 липня 1996 року по 28 лютого 2002 року працював на посаді судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська, з 01 березня 2002 року по 15 вересня 2016 року на посаді судді Апеляційного суду Дніпропетровської області.

15 вересня 2016 року позивача виключено зі складу суддів Апеляційного суду Дніпропетровської області у звязку з виходом у відставку.

Відповідно до розрахунку стажу судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді Апеляційного суду Дніпропетровської області, стаж роботи ОСОБА_1 становить 25 років 05 місяців 23 дні.

16 вересня 2016 року позивач звернувся до відповідача із заявою про призначення щомісячного довічного грошового утримання судді, яке відповідно до вимог Закону України «Про судоустрій і статус суддів» становить 90% грошового утримання працюючого на відповідній посаді судді, проте розпорядженням відповідача, викладеним у протоколі №3257 від 22 вересня 2016 року йому було призначено щомісячне довічне грошове утримання у розмірі 80 % з посиланням на ст. 137 ЗУ «Про судоустрій і статус суддів», згідно до положень якої стаж роботи позивача на посаді судді складає 20 років 2 місяці 15 днів, відтак відсутні підстави для призначення щомісячного грошового утримання судді у розмірі 90 % (а.с. 19).

Не погодившись за таким діями, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Частиною 1 статті 126 Конституції України визначено, що незалежність і недоторканість суддів гарантується Конституцією і законами України.

Однією з гарантій забезпечення незалежності суддів є надання їм за рахунок держави матеріального і соціального захисту, до яких, зокрема, відноситься і щомісячне довічне грошове утримання суддів у відставці.

Як зазначив Конституційний Суд України у своєму рішення від 11 жовтня 2005 року № 8-рп/2005 право судді, який перебуває у відставці, на пенсійне або щомісячне довічне грошове утримання є гарантією незалежності працюючих суддів. Щомісячне довічне грошове утримання - це особлива форма соціального забезпечення суддів, зміст якої полягає у гарантованій державою щомісячній звільненій від сплати податків грошовій виплаті, що слугує забезпеченню їх належного матеріального утримання, в тому числі після звільнення від виконання обов'язків судді. Надання судді матеріального захисту є гарантією забезпечення його незалежності. Разом з тим, будь-яке зниження рівня гарантій незалежності суддів суперечить конституційній вимозі неухильного забезпечення незалежного правосуддя.

В рішенні Конституційного Суду України від 03 червня 2013 року № 3-рп/2013 (у справі за конституційним поданням Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) окремих положень ст. 2, абз. 2 розділу 11 «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи», ст. 138 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (справа щодо змін умов виплати пенсій і щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці) також зазначено, що визначені Конституцією та законами України гарантії незалежності суддів є невід'ємним елементом їх статусу, поширюються на всіх суддів України та є необхідною умовою здійснення правосуддя неупередженим, безстороннім і справедливим судом. Такими гарантіями є надання їм за рахунок держави матеріального забезпечення (суддівська винагорода, пенсія, щомісячне довічне грошове утримання тощо).

На час звільнення позивача у відставку був чинним Закон України "Про судоустрій і статус суддів" від 07.07.2010 року № 2453-VI (далі - Закон № 2453-VI), ст. 120 даного Закону передбачає, що суддя, який має стаж роботи на посаді судді не менше двадцяти років, що визначається відповідно до статті 135 цього Закону, має право подати заяву про відставку.

У відповідності до положень ч.1 ст. 135 Закону № 2453-VI, до стажу роботи на посаді судді зараховується робота на посаді: 1) судді судів України, арбітра (судді) арбітражних судів України, державного арбітра колишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражів України; 2) члена Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України; 3) судді у судах та арбітрів у державному і відомчому арбітражах колишнього СРСР та республік, що входили до його складу.

Пунктом 11 Розділу ХІІІ Закону України "Про судоустрій і статус суддів" № 2453-VI передбачено, що судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день набрання чинності цим Законом.

Так, ч. 6 ст. 44 Закону України "Про статус суддів" № 2862-XII встановлено, що для суддів судів загальної юрисдикції до стажу роботи, що дає право на одержання надбавки до посадового окладу за вислугу років та додаткової відпустки, крім часу роботи на посадах суддів, зараховується час роботи на посадах слідчих, прокурорських працівників, а також інших працівників, яким законом передбачені такі ж пільги.

Частиною 1 статті 2 Закону України "Про військовий обов'язок і військову службу" №2232-XIІ передбачено, що військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров'я і віком громадян України, пов'язаній із захистом Вітчизни. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Позивачу під час перебування на посаді судді Апеляційного суду Запорізької області стаж роботи для нарахування доплати за вислугу років розраховувався у відповідності до Закону України "Про статус суддів", з урахуванням того, що ОСОБА_2 був призначений на посаду судді до набрання чинності цим законом, і в стаж враховано: проходження військової служби, робота в органах прокуратури та судді Хортицького районного суду м. Запоріжжя.

Згідно з абзацом 2 пункту 3-1 постанови Кабінету Міністрів України від 03.09.2005 р. №865 «Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів», доповненим згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 11.06.2008 р. №545, до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів та календарний період проходження строкової військової служби.

Отже, законодавством, яке діяло на момент набрання чинності Законом № 2453-VI, було передбачено право судді на зарахування до стажу, що дає право на відставку та одержання щомісячного довічного грошового утримання за умови роботи на посаді судді не менше як 10 років, половини строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів, календарного періоду проходження строкової військової служби, а також часу роботи на посадах прокурорів і слідчих.

Статтею 58 Конституції України закріплено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Згідно з вимогами статті 64 Конституції України конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

За приписами статей 21, 22 Конституції України права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними; при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Відповідно до пункту 8 частини 4 статті 48 Закону № 2453-VI незалежність судді забезпечується належним матеріальним та соціальним забезпеченням судді. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу визначених Конституцією України гарантій незалежності судді (частина 6 статті 47 вказаного Закону).

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що до стажу роботи на посаді судді, що дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці слід врахувати період роботи позивача на посаді старшого прокурора відділу прокуратури Дніпропетровської області, половину строку навчання на денному відділенні Української юридичної академії та календарний період проходження строкової служби в збройних силах.

При цьому доводи заявника апеляційної скарги з приводу того, що згідно ч.1 ст.94 КАС України судовий збір підлягає стягненню з Державного бюджету України, якщо стороною у справи є суб'єкт владних повноважень є безпідставними, оскільки з 01.09.2015 року до ст.94 КАС України внесено зміни, відповідно до яких якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що судом першої інстанції в достатньому обсязі з'ясовано обставини справи та ухвалено законне і обґрунтоване рішення, у зв'язку з чим підстав для скасування рішення суду, в межах доводів апеляційної скарги, не існує.

Керуючись ст. 195, ст. 196, п.1 ч.1 ст. 198, ст. 200, ст.205, ст. 206 КАС України суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Лівобережного обєднаного управління Пенсійного фонду України в м. Дніпропетровську - залишити без задоволення.

Постанову Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 22 грудня 2016 року - залишити без змін.

Ухвала Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня складання в повному обсязі.

В повному обсязі ухвала складена 20 березня 2017 року.

Головуючий: Д.В. Чепурнов

Суддя: С.В. Сафронова

Суддя: В.В. Мельник