Справа № 154/3260/16,2-а/154/196/16
Суддя: Обрізко Ігор Михайлович
Дата ухвалення: 2017-03-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
20 березня 2017 року Справа № 876/902/17
Львівський апеляційний адміністративний суд у складі
головуючого судді Обрізко І.М.
суддів Носа С.П., Сапіги В.П.
за участю секретаря судового засідання Сідельник Г.М.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу управління соціального захисту населення виконавчого комітету Володимир-Волинської міської ради Волинської області на постанову Володимир - Волинського міського суду Волинської області від 20 грудня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_1 до управління соціального захисту населення виконавчого комітету Володимир-Волинської міської ради Волинської області про виплату недоплаченої грошової допомоги,-
ОСОБА_1 звернувся з адміністративним позовом до управління соціального захисту населення виконавчого комітету Володимир-Волинської міської ради Волинської області про визнання протиправними дій щодо виплати разової грошової допомоги до 5 травня у 2016 році в розмірі, меншому ніж передбачено ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», та зобов`язати відповідача нарахувати й виплатити разову грошову допомогу за 2016 рік у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком, як учаснику бойових дій, відповідно до ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», з урахуванням проведених виплат.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що він є учасником бойових дій та має право на пільги, встановлені законодавством України. Відповідно до ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії соціального захисту» щорічно до 05 травня учасникам бойових дій виплачується разова грошова допомога у розмірі 5 мінімальних пенсій за віком. Відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» мінімальний розмір пенсії за віком за наявності у чоловіків 35 років, а у жінок 30 років страхового стажу встановлюється в розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом.
Постановою Володимир - Волинського міського суду Волинської області від 20 грудня 2016 року позов задоволено. Суд виходив з того, що Верховний Суду України (ВСУ) у постанові від 10.02.2016 року ( справа № 537/5837/14а) сформував позицію, що при визначенні розміру щорічної разової грошової допомоги до 5 травня учаснику бойових дій необхідно керуватися ч. 5 ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», а не постановою Кабінету Міністрів України (КМУ) «Деякі питання виплати у 2014 році разової грошової допомоги, передбаченої вказаним Законом та Законом України «Про жертви нацистських переслідувань».
Не погодившись із вказаним судовим рішенням, сторона відповідача подала апеляційну скаргу, з якої із-за порушення норм матеріального та процесуального права, невідповідності висновків суду обставинам справи просить його скасувати та відмовити в задоволенні позовних вимог.
Покликання маються на те, що нарахування та виплата позивачеві щорічної одноразової грошової допомоги до 5 травня здійснено у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів відповідно до пункту 26 Прикінцевих та перехідних положень Бюджетного кодексу України.
У відповідності до вимог ч.1 ст. 41 КАС України у разі неявки у судове засідання осіб, які беруть учать у справі, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Судова колегія заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, вбачає її аргументованою.
Відповідно до ст. 202 КАС України суд апеляційної інстанції скасовує судове рішення та ухвалює нове, коли має місце неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність таких обставин, невідповідність висновків суду обставина справи та порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи чи питання.
Судом першої інстанції встановлено, що позивач ОСОБА_1 , який зареєстрований в м. Володимир-Волинський, в/ч А 1008 Волинської області, є ветераном війни-учасником бойових дій, що підтверджується копією відповідного посвідчення на його ім`я.
Як убачається з матеріалів справи, управлінням соціального захисту населення виконавчого комітету Володимир-Волинської міської ради у 2016 році позивачу було виплачено разову грошову допомогу до 5 травня в сумі 920 грн., тобто у розмірі, встановленому постановою Кабінету Міністрів України №141 від 02.03.2016 року «Деякі питання виплати у 2016 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань».
Суд задовольняючи позов виходив з того, що згідно ч.5 ст.12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» щорічно до 5 травня виплачується разова грошова допомога у розмірі, який визначається КМУ в межах бюджетних призначень, встановлених законом про Державний бюджет України. Проте, дане положення Закону визнано неконституційним, згідно рішення КСУ за № 10-рп/2008 від 22.05.2008 року.
Права на встановлення у 2016 році розміру разової грошової допомоги до 5 травня КМУ законодавцем не надавалось, а тому при виплаті позивачу даної допомоги, відповідач повинен був керуватись вказаним Законом.
Крім того, при регулюванні правовідносин по різними нормативно правовими актами, застосуванню підлягають норми законів, так як такі мають більшу юридичну силу виходячи із пріоритетності.
Апеляційний суд вважає, що такий висновок суду першої інстанції є помилковим, з огляду на наступне.
Відповідно до частини п`ятої статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» (далі Закон № 3551-XII) щорічно до 5 травня учасникам бойових дій виплачується разова грошова допомога у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком.
Законом України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» частину 5 статті 12 Закону № 3551-XII викладено в новій редакції, відповідно до якої щорічно до 5 травня учасникам бойових дій виплачується разова грошова допомога у розмірах, які визначаються Кабінетом Міністрів України в межах бюджетних призначень, встановлених законом про Державний бюджет України. Рішенням Конституційного Суду України від 22.05.2008 року № 10-рп/2008 наведені норми визнані неконституційними.
Отже, починаючи з 22.05.2008 року, відновлено дію частини 5 статті 12 Закону, № 3551-XII, відповідно до якої розмір грошової допомоги учасникам бойових дій мав становити п`ять мінімальних пенсій за віком.
01.01.2015 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин» від 28.12.2014 року № 79-VІІІ, яким розділ VI Бюджетного кодексу України доповнено пунктом 26, згідно якого норми і положення статей 12, 13, 14, 15 та 16 Закону № 3551-XII застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Постановою № 141 встановлено, що у 2016 році виплату разової грошової допомоги до 5 травня, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань», здійснює Міністерство соціальної політики шляхом перерахування коштів на зазначені цілі структурним підрозділам з питань соціального захисту населення обласних, Київської міської державних адміністрацій (далі - органи соціального захисту населення), які через відділення зв`язку або через установи банків перераховують їх на особові рахунки громадян за місцем отримання пенсії (особам, які не є пенсіонерами, - за місцем їх проживання), у таких розмірах: учасникам бойових дій - 920 гривень.
Також необхідно зазначити, що згідно з рішенням Конституційного Суду України від 26.12.2011 року № 20-рп/2011, (у справі за конституційним поданнями 49 народних депутатів України, 53 народних депутатів України і 56 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) пункту 4 розділу VII «Прикінцеві положення» Закону України «Про Державний бюджет України на 2011 рік» треба розуміти так, що передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Крім того, такі заходи можуть бути обумовлені необхідністю запобігання чи усунення реальних загроз економічній безпеці України, що згідно з частиною першою статті 17 Конституції України є найважливішою функцією держави.
Зміна механізму нарахування соціальних виплат та допомоги повинна відбуватися відповідно до критеріїв пропорційності та справедливості і є конституційно допустимою до тих меж, за якими ставиться під сумнів власне сутність змісту права на соціальний захист.
У рішенні Конституційного Суду України від 25 січня 2012 року №3-рп (у справі за конституційним поданням правління Пенсійного фонду України щодо офіційного тлумачення положень статті 1, частин першої, другої, третьої статті 95, частини другої статті 96, пунктів 2, 3, 6 статті 116, частини другої статті 124, частини першої статті 129 Конституції України, пункту 5 частини першої статті 4 Бюджетного кодексу України, пункту 2 частини першої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України в системному зв`язку з окремими положеннями Конституції України) вказано, що надання Верховною Радою України права Кабінету Міністрів України встановлювати у випадках, передбачених законом, порядок та розміри соціальних виплат та допомоги, які фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України, пов`язується з його функціями, визначеними в пунктах 2, 3 статті 116 Конституції України.
Отже, Кабінет Міністрів України регулює порядок та розміри соціальних виплат та допомоги, які фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України, відповідно до Конституції та законів України.
В аспекті конституційного подання положення частини другої статті 96, пунктів 2, 3, 6 статті 116 Конституції України треба розуміти так, що повноваження Кабінету Міністрів України щодо розробки проекту закону про Державний бюджет України та забезпечення виконання відповідного закону пов`язані з його функціями, в тому числі щодо реалізації політики у сфері соціального захисту та в інших сферах, Кабінет Міністрів України регулює порядок та розміри соціальних виплат та допомоги, які фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України, відповідно до Конституції та законів України.
Таким чином, в аспекті конституційного подання положення частини другої статті 95, частини другої статті 124, частини першої статті 129 Конституції України, пункту 5 частини першої статті 4 Бюджетного кодексу України та пункту 2 частини першої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України в системному зв`язку з положеннями статті 6, частини другої статті 19, частини першої статті 117 Конституції України треба розуміти так, що суди під час вирішення справ про соціальний захист громадян керуються, зокрема, принципом законності. Цей принцип передбачає застосування судами законів України, а також нормативно-правових актів відповідних органів державної влади, виданих на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України, в тому числі нормативно-правових актів Кабінету Міністрів України, виданих у межах його компетенції, на основі і на виконання Бюджетного кодексу України, закону про Державний бюджет України на відповідний рік та інших законів України.
Відтак відповідач правомірно здійснив позивачу нарахування та виплату разової грошової допомоги до 5 травня у 2016 році в розмірі визначеному Постановою № 141.
Отже, висновок суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позову є помилковим.
Крім того, колегія суддів зазначає, що покликання суду першої інстанції в даній справі на практику ВСУ є помилковим, так як нормативні акти з подібних правовідносин були прийняті після 05 травня, що не є подібними в даному випадку.
З огляду на наведене, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги являються суттєвими і складають підстави для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи, а також наявна невідповідність висновків суду обставинам справи.
Керуючись ст.ст. 160 ч.3, 195, 198 п.3 ч.1, 202, 205, 207, 254 КАС України, Львівський апеляційний адміністративний суд,-
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу управління соціального захисту населення виконавчого комітету Володимир-Волинської міської ради Волинської області задоволити.
Скасувати постанову Володимир - Волинського міського суду Волинської області від 20 грудня 2016 року по справі № 154/3260/16, та прийняти нову постанову, якою в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до управління соціального захисту населення виконавчого комітету Володимир-Волинської міської ради Волинської області про виплату недоплаченої грошової допомоги - відмовити.
Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня виготовлення постанови в повному обсязі, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя І.М. Обрізко

судді С.П. Нос

В.П. Сапіга

Повний текст виготовлено 24.03.2017 року.