Справа № 308/8447/16-а
Суддя: Попко Ярослав Степанович
Дата ухвалення: 2017-03-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 березня 2017 року Справа № 876/2018/17

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Попка Я.С.

суддів Хобор Р.Б., Сеника Р.П.

розглянувши у порядку письмового провадження у м. Львові апеляційну скаргу Ужгородського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Закарпатської області на постанову Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 17 січня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Ужгородського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Закарпатської області про визнання дій неправомірними та зобов`язання здійснити дії,-

В С Т А Н О В И В:

16.08.2016 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до управління Пенсійного фонду України в Ужгородському районі Закарпатської області, в якому просить визнати неправомірними дії відповідача щодо відмови у призначенні йому пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку відповідно до ст.55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»; зобов`язати відповідача призначити йому з 28.12.2015 року пенсію зі зниженням пенсійного віку відповідно до ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»

Постановою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 17 січня 2017 року позов задоволено частково. Визнано неправомірними дії Ужгородського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Закарпатської області щодо відмови у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку відповідно до ст.55-Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Зобов`язано Ужгородське об`єднане управління Пенсійного фонду України Закарпатської області призначити ОСОБА_1 державну пенсію зі зниженням пенсійного віку відповідно до ст.55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», починаючи з 23 березня 2016 року. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Постанова суду першої інстанції мотивована тим, що позивач, як особа, яка працювала у зоні відчуження виконував обов`язки по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, має право на призначення пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку на десять років відповідно до п.1 ч.1 ст.55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, вважаючи її незаконною, прийнятою з невідповідністю висновків суду обставинам справи, порушенням норм матеріального та процесуального права, управління Пенсійного фонду України в Ужгородському районі Закарпатської області оскаржило її, подавши апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 17 січня 2017 року та прийняти нову постанову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги апелянт зазначає, що позивач 04.05.1986 року був відряджений до м. Брагин та м. Хойники Республіки Білорусь, а з 07.05.1986 року він повернувся з відрядження, де час перебування складає 4 дні. Листом головного управління по гідрометеорології Республіки Білорусь від 31.01.1992 р. № 40-34 затверджено перелік населених пунктів зони відчуження Республіки Білорусь. В результаті перевірки наявності вищезазначених населених пунктів у вказаному листі встановлено, що м. Брагин віднесений до зони гарантованого добровільного відселення, а м. Хойники взагалі не передбачений вказаним переліком. При цьому, відсутнє підтвердження, що позивач ОСОБА_1 включений до складу медичного пункту або зведеної роти, які брали участь у ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС та брали участь на роботах по створенню 30-ти кілометрової зони відселення на території Республіки Білорусь.

Тобто, Державною установою «Бобруйський міський архів» листом №02-04/Д-3 від 14.01.2016р. надано відповідь Головному управлінню Пенсійного фонду України в Закарпатській області та Центральному архіву Міністерства оборони Республіки Білорусь, що документів військової частини НОМЕР_1 на зберіганні не має.

Апелянт вказує на те, що Федеральна державна установа «Центральний архів міністерства оборони Російської федерації» листом №08/131688 від 11.12.2015р. надає відповідь, що документи військової частини НОМЕР_1 за 1986 р. на зберігання в Центральний архів Міністерства оборони Республіки Білорусь не надходили. Для відома також повідомляють, що військова частина НОМЕР_1 в Переліку воєнних частин, установ, підприємств та організацій Збройних сил СРСР і КДБ СРСР, особистий склад який приймав участь в роботах по ліквідації наслідків катастрофи на ЧАЕС в 1986-1990рр. не числиться.

Центральним архівом Міністерства оборони Республіки Білорусь №4/406 від 14.01.2016р. видано архівну довідку, в якій вказано, що в документах архівного фонду «військова частина НОМЕР_1 в наказі командира по стройовій часті (м. Бобруйськ) від 04 травня 1986р. №107 «§3. Полагать убывшими 04 мая 1986г. в г. Брагин и г. Хвойники для обеспечения мероприятий: мл. с-нта ОСОБА_1 , командира танка 1 тр.». В наказі командира військової частини НОМЕР_1 (м. Бобруйськ) від 07 травня 1986р. №110 значиться: §2. Пологать прибившим 07 мая 1986г.: младшего сержанта ОСОБА_1 командира танка 1 тр., из г. Брагин и г. Хвойники по окончании командировки»., сведений о полученной дозе облучения не имеется.

Особи, які беруть участь у справі в судове засідання для розгляду апеляційної скарги не прибули, про дату, час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином, клопотань від осіб, які беруть участь у справі, про розгляд справи за їх участю не поступило а тому, суд апеляційної інстанції, у відповідності до п.п. 1, 2, ч.1 ст. 197 КАС України, вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами. Справу може бути вирішено на основі наявних у ній доказів.

Вислухавши суддю-доповідача, дослідивши обставини справи та доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Із змісту ст. 19 Конституції України вбачається, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Судом встановлено, підтверджено матеріалами справи, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1986 році 2 категорії, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_2 від 02.10.1995 року (а.с. 13).

23.03.2016 року ОСОБА_1 звернувся до управління Пенсійного фонду України в Ужгородському районі Закарпатської області із заявою про призначення пенсію із зниженням пенсійного віку відповідно до ст.55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

За результатами розгляду наданих документів відповідач 05.08.2016 року протоколом №20 прийняв рішення про відмову в призначенні пенсії ОСОБА_1 , з посиланням на те, що населені пункти, в які був відряджений позивач, не входять до переліку населених пунктів зони відчуження Республіки Білорусь, а тому з доданих до заяви документів не вбачається, що позивач брав участь у роботах по створенню 30-ти кілометрової зони відселення на території Республіки Білорусь.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їхнього життя і здоров`я, створення єдиного порядку визначення категорій зон радіоактивного забруднення територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення визначені та закріплені в Законі України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Згідно зі ст. 9 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» особами, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, є: 1) учасники ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС громадяни, які брали безпосередню участь у ліквідації аварії та її наслідків; 2) потерпілі від Чорнобильської катастрофи громадяни, включаючи дітей, які зазнали впливу радіоактивного опромінення внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Учасниками ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС вважаються громадяни, які безпосередньо брали участь у будь-яких роботах, пов`язаних з усуненням самої аварії, її наслідків у зоні відчуження у 1986-1987 роках незалежно від кількості робочих днів, а у 1988-1990 роках не менше 30 календарних днів, у тому числі проведенні евакуації людей і майна з цієї зони, а також тимчасово направлені або відряджені у зазначені строки для виконання робіт у зоні відчуження, включаючи військовослужбовців, працівники державних, громадських, інших підприємств, установ і організацій незалежно від їх відомчої підпорядкованості, а також ті, хто працював не менше 14 календарних днів у 1986 році на діючих пунктах санітарної обробки населення і дезактивації техніки або їх будівництві (ст. 10 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»).

Згідно з положеннями ст. 65 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» посвідчення «Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС» та «Потерпілий від Чорнобильської катастрофи» є документами, що підтверджують статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надають право користування пільгами, встановленими цим Законом.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого для одержання державних пенсій, зокрема, учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, які працювали у зоні відчуження з моменту аварії до 1 липня 1986 року незалежно від кількості робочих днів, а з 1 липня 1986 року по 31 грудня 1986 року не менше 5 календарних днів, пенсійний вік зменшується на 10 років.

Встановлено, що ОСОБА_1 з 04.05.1986 року по 29.05.1986 року у складі військової частини НОМЕР_1 приймав участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, вказане підтверджується дублікатом посвідченням учасника ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС серії НОМЕР_2 виданого 02.10.1995 року взамін первинного посвідчення № НОМЕР_3 .

Крім того, участь позивача в ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС підтверджується відповідним записом у військовому квитку серії НОМЕР_4 від 09.07.1993 року, довідкою архівного штабу Червонопрапорного Білоруського військового округу від 20.01.1991р., архівною довідкою Центрального архіву Міністерства оборони Республіки Білорусь від 14.01.2016 року №4/406.

Із матеріалів справи видно, а саме з архівних довідок, що військова частина, в якій позивач проходив службу, приймала участь в ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС і приймала участь в роботах по створенню 30-ти км зони відчуження. Зокрема, згідно із відомостями занесеними до історичного формуляра військової частини НОМЕР_1 , в даній частині 03.05.1986 року створено роту, і медичний пункт полку, які виконували роботи по створенню 30-ти км. зони відчуження в наступних населених пунктах: Довляди, Угли, Гдень, Дроньки, Уласи, Молочки, Борщовка, Радин.

Таким чином, військовослужбовці перебуваючи у відрядженнях в одному населеному пункті фактично здійснювали ліквідаційні роботи по всіх перерахованих вище населених пунктах, які географічно знаходяться в 30-ти км. зоні відчуження. Вказане підтверджується архівною довідкою Міністерства оборони Республіки Білорусь №4/406 від 14.01.2016 року.

Крім того, записи трудової книжки підтверджують наявність у позивача трудового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком для чоловіків.

Пунктом 2.1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року № 22-1, з наступними змінами та доповненнями, передбачено, що до заяви про призначення пенсії за віком додаються документи, які засвідчують особливий статус особи, зокрема, посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та довідка про період (періоди) участі в ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС за формою, затвердженою постановою Державного Комітету СРСР по праці та соціальних питаннях від 09.03.1988 року № 122, або довідка військової частини, у складі якої особа брала участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, або довідка архівної установи, або інші первинні документи, в яких зазначено період роботи, населений пункт чи об`єкт, де особою виконувались роботи з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС; посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи та довідка про період (періоди) проживання (роботи) на територіях радіоактивного забруднення, видана органами місцевого самоврядування (підприємствами, установами, організаціями) (при призначенні пенсії за віком із застосуванням норм статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»).

Згідно ст. 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до пункту 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637, у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

Враховуючи те, що для призначення пенсії позивачу із зниженням пенсійного віку, як учаснику ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, були наявні всі необхідні для цього документи, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованих висновків про неправомірність рішення відповідача та наявність правових підстав для задоволення позову.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що постанова суду першої інстанції ґрунтується на повно, об`єктивно і всебічно з`ясованих обставинах, а доводи апелянта на правомірність прийнятої постанови не впливають та висновків суду не спростовують.

Згідно ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. 195, п.п.1, 2, ч.1 ст. 197, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, суд,-

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Ужгородського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Закарпатської області залишити без задоволення, а постанову Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 17 січня 2017 року у справі №308/8447/16-а за позовом ОСОБА_1 до Ужгородського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Закарпатської області про визнання дій неправомірними та зобов`язання здійснити дії без змін.

Ухвала набирає законної сили через п`ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі та може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий суддя Я.С. Попко

Судді Р.Б. Хобор

Р.П. Сеник