Справа № 364/147/17
Суддя: Ключкович В.Ю.
Дата ухвалення: 2017-03-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 364/147/17 Головуючий у 1-й інстанції: Ткаченко О.В.
Суддя-доповідач: Ключкович В.Ю.
ПОСТАНОВА

Іменем України

22 березня 2017 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Ключковича В.Ю.,

суддів Грибан І.О.,

Губської О.А.,

за участю секретаря Маменко А.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_3 на постанову Володарського районного суду Київської області від 09 лютого 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_3 до управління праці та соціального захисту населення Володарської районної державної адміністрації Київської області про визнання бездіяльності протиправною та стягнення недосплаченої щорічної разової грошової допомоги як інваліду війни 2 групи,

В С Т А Н О В И В:

У січня 2017 року ОСОБА_4 звернувся в суд з адміністративним позовом до управління праці та соціального захисту населення Володарської районної державної адміністрації Київської області в якому просив:

- визнати бездіяльність управління праці та соціального захисту населення Володарської районної державної адміністрації Київської області щодо нарахування та виплати ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, щорічної разової грошової допомоги до 5 травня у розмірі встановленого статтею 13 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", за 2014 та 2015 рік протиправною.

- зобов`язати управління праці та соціального захисту населення Володарської районної державної адміністрації Київської області здійснити перерахунок, нарахувати і виплатити ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, щорічну разову грошову допомогу до 5 травня як інваліду війни ІІ групи за 2014 та 2015 рік відповідно до ст.13 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", у розмірі восьми мінімальних пенсій за віком, виходячи із розрахунку мінімальної пенсії за віком, визначеної частиною 1 ст. 28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" на момент проведених виплат, з урахуванням раніше виплачених сум.

Постановою Володарського районного суду Київської області від 09 лютого 2017 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, а також на не повне з'ясування судом всіх обставин, що мають значення для вирішення справи, просив скасувати вищезазначену постанову та прийняти нову, якою адміністративний позов задовольнити.

Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо письмових доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, а особиста участь сторін в судовому засіданні - не обов'язкова, колегія суддів у відповідності до ч. 4 ст. 196 Кодексу адміністративного судочинства України визнала можливим проводити апеляційний розгляд справи за відсутності представників сторін у відкритому судовому засіданні без здійснення фіксування технічними засобами у відповідності до ч. 1 ст. 41 КАС України.

Заслухавши в судовому засіданні суддю-доповідача, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, оцінивши їх в сукупності, колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду вважає, що апеляційна скарга підлягає часковому задоволенню, постанова суду першої інстанції - скасуванню з прийняттям нової постанови про задоволення позовних вимог частково.

Згідно ст. 159 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин у адміністративній справі, підтверджених такими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст.198, п.п.1, 4 ч. 1 ст.202 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції скасовує її та ухвалює нове рішення, якщо визнає, що судом першої інстанції неповно з'ясовано судом обставин, що мають значення для справи, допущено порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання.

Як встановлено судом апеляційної інстанції з матеріалів адміністративної справи, позивач є інвалідом війни ІІ групи та має право на отримання щорічної разової грошової допомоги до 5 травня згідно ч.5 ст.13 Закону України "Про статус ветеранів війни та гарантії їх соціального захисту".

У червні 2014 році відповідачем виплачено позивачу разову грошову допомогу до 5 травня відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 16.04.2014р. №102 «Деякі питання виплати у 2014 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» та «Про жертви нацистських переслідувань» у розмірі 2250 грн.

У квітні 2015 року відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 31 березня 2015 р. №147 «"Деякі питання виплати у 2015р. разової грошової допомоги, передбаченої Законами України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" і "Про жертви нацистських переслідувань " у розмірі 2475грн.

Вирішуючи спір в частині визнання бездіяльності відповідача у 2014 році та зобов'язання перерахунку щорічної разової грошової допомоги до 5 травня у розмірі встановленого статтею 13 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" за 2014, колегія суддів виходить з такого.

Згідно довідки УПСЗН від 20.03.2017 №394 виплата разової грошової допомоги до 5 травня у 2014 році ОСОБА_4 здійснена 24.06.2014 (а.с.41).

На час виникнення спірних правовідносин діяла редакція частини 5 статті 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», згідно з якою щорічно до 5 травня інвалідам війни виплачується разова грошова допомога у розмірі восьми мінімальних пенсій за віком.

Водночас, Кабінет Міністрів України у постанові №102 від 16.04.2014р. установив, що у 2014 році виплата разової грошової допомоги до 5 травня, передбаченої Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», інвалідам війни ІІ групи 2250 грн. (пункт 1), тобто у розмірі меншому, ніж це передбачено частиною п'ятою статті 13 цього Закону.

Пунктом 67 Прикінцевих положень Закону України «Про державний бюджет України на 2014 рік» установлено, що норми і положення, зокрема, статей 12- 16 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів, бюджету Пенсійного фонду України та бюджетів інших фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування на 2014 рік.

Прикінцеві положення Закону України «Про державний бюджет України на 2014 рік» доповнено пунктом 67 згідно із Законом України від 31.07.2014р. №1622-VII «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2014 рік», який набрав чинності з 03.08.2014р.

Отже, на час виплати позивачу 24.06.2014 щорічної разової грошової допомоги до 5 травня одночасно діяли Закон України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і постанова Кабінету Міністрів України від 16.04.2014р. № 102.

Керуючись принципом законності та виходячи із визначених у частині 4 статті 9 КАС України загальних засад пріоритетності законів над підзаконними актами, для визначення розміру разової грошової допомоги інвалідам війни у 2014 році слід застосовувати не постанову Кабінету Міністрів України від 16.04.2014р. № 102, а Закон України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», який має вищу юридичну силу.

Аналогічна правова позиція викладена у рішенні Верховного Суду України від 10.02.2016р. №21-6508а15.

У правовому висновку Верховного Суду України від 10 лютого 2016 року,сформульованому у справі №21-6508а15, зазначено, що для визначення розміру разової грошової допомоги учасникам бойових дій у 2014 році слід застосовувати не постанову Кабінету Міністрів України від 16 квітня 2014 року № 102 «Деякі питання виплати у 2014 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань», а Закон № 3551-XII, оскільки пункт 6-7 Прикінцевих положень Закону України від 16 січня 2014 року № 719-VII «Про Державний бюджет України на 2014 рік» набув чинності лише з серпня 2014 року і у період з 1 січня по серпень 2014 року Кабінету Міністрів України не було надано право змінювати розміри вказаних виплат.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що відповідач провівши виплату щорічної допомоги до 5 травня у 2014 році, в розмірі визначеному Постановою Кабінету Міністрів України, діяв правомірно, у зв'язку з чим позов в частині визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання здійснити перерахунок виплати до 5 травня за 2014 підлягає задоволенню.

Що стосується вимог в частині визнання бездіяльності відповідача у 2015 році та зобов'язання перерахунку щорічної разової грошової допомоги до 5 травня у розмірі встановленого статтею 13 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" за 2015, колегія суддів вважає такі необґрунтованими, з огляду на таке.

Відповідно до ст.17 Закону України " Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту ", фінансування витрат, пов'язаних з введенням в дію цього Закону здійснюється за рахунок коштів державного та місцевого бюджету.

Законом України від 28.12.2014 року N 79-VIII " Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин ", який набув чинності 01.01.2015 року, розділ VI Прикінцеві та перехідні положення Бюджетного кодексу України доповнено пунктом 26, яким встановлено, що норми і положення статей 12, 13, 14, 15 та 16 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Таким чином, із набуттям чинності Закону України від 28.12.2014 року N 79-VIII

" Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин ", Кабінету Міністрів України надано повноваження щодо визначення розміру щорічної разової грошової допомоги до 5 травня, встановленої ст. 13 Закону України " Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту ".

Прикінцеві та перехідні положення були доповнені зазначеним пунктом згідно із Законом України «Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин», який набув чинності з 01 січня 2015 року.

Вищенаведені положення Закону від 28.12.2014 року N 79-VIII не були визнані неконституційними та є чинними.

Таким чином, Кабінету Міністрів України були надані повноваження щодо визначення розміру щорічної разової грошової допомоги до 5 травня, передбаченої Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

П.п.1 п. 1 постанови Кабінету Міністрів України від 31.03.2015 року №147 " Деякі питання виплати у 2015 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України " Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту " і " Про жертви нацистських переслідувань " встановлено, що у 2015 році виплату разової грошової допомоги до 5 травня, передбаченої Законами України " Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту " і " Про жертви нацистських переслідувань ", здійснює Міністерство соціальної політики шляхом перерахування коштів на зазначені цілі структурним підрозділам з питань соціального захисту населення, Київської міської державних адміністрацій, які через відділення зв'язку або установи банків перераховують їх на особові рахунки громадян за місцем отримання пенсії (особам, які не є пенсіонерами , - місцем їх проживання), у таких розмірах: 1) інвалідам війни та колишнім малолітнім (яким на момент ув'язнення не виповнилося 14 років) в'язням концентраційних таборів, гетто ті інших місць примусового тримання, визнаним інвалідам від загального захворювання, трудового каліцтва та з інших причин: де розмір допомоги інвалідам ІІ групи складає 2475 грн.

Виплата щорічної допомоги до 5 травня кожного бюджетного року в розмірах, визначених відповідною Постановою Кабінету міністрів України, відповідає висновкам рішення Конституційного Суду України № 3-рп/2012 від 25 січня 2012 року.

Таким чином, виплата позивачу у 2015 року допомоги до 5 травня у розмірах, визначених постановою Кабінету Міністрів України №147 від 31.03.2015 року " Деякі питання виплати у 2015 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України " Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту " і " Про жертви нацистських переслідувань ", не є порушенням вимог Закону України " Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту ", а відповідач у справі діяв у межах повноважень та у відповідності до законів та Конституції України.

Відповідно до ч.2 ст.8 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

При цьому, апеляційний суд керується положеннями вказаного Закону № 79-VIII, оскільки такий прийнятий законодавчим органом (парламентом) і є обов'язковим до виконання, виходячи з позиції Європейського суду з прав людини, який у рішенні від 20 липня 2006 року у справі "Сокуренко і Стригун проти України" (Заяви №29458/04 та №29465/04), де Суд вказав: "що судова гілка влади у демократичному суспільстві не залежить від органів виконавчої влади, але керується законом, що приймається парламентом" (п.23 рішення).

Європейський суд з прав людини у рішенні від 9 жовтня 1979 року у справі «Ейрі проти Ірландії» констатував, що здійснення соціально-економічних прав людини значною мірою залежить від становища в державах, особливо фінансового. Такі положення поширюються й на питання допустимості зменшення соціальних виплат, про що зазначено в рішенні цього суду у справі «Кйартан Асмундсон проти Ісландії» від 12 жовтня 2004 року. Отже, одним з визначальних елементів у регулюванні суспільних відносин у соціальній сфері є додержання принципу пропорційності між соціальним захистом громадян та фінансовими можливостями держави, а також гарантування права кожного на достатній життєвий рівень.

При розв'язанні спірних правовідносин судовою колегією також враховується й правова позиція Європейського суду з прав людини, викладена в ухвалі «Великода проти України» від 03.06.2014 р., в якому Суд зазначив, що законодавчі норми можуть змінюватися, передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. зміна механізму нарахування певних видів соціальних виплат та допомоги є конституційно допустимою до тих меж, за якими ставиться під сумнів сама сутність змісту права на соціальний захист.

Крім того, у зазначеному рішенні Європейський суд став на бік держави України та, між іншим, наголосив на складній економічній ситуації в країні, а також на необхідності пошуку саме державою Україна додаткових інструментів її подолання шляхом раціонального використання бюджетних коштів та необхідності збереження «справедливого балансу» між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами щодо захисту прав і свобод окремої особи.

Конституційний Суд України вирішував питання про те, чи має право держава змінювати порядок і розміри існуючих соціальних виплат та допомоги, які фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України та чи є обов'язковими для застосування судами України нормативно-правові акти Кабінету Міністрів України з питань соціального захисту громадян, видані на виконання вимог Бюджетного кодексу України, закону про Державний бюджет України на відповідний рік та інших законів України.

Відтак, розмір нарахованої та виплаченої позивачу щорічної разової грошової допомоги до 5 травня за 2015 році відповідає вимогам законодавства, що діяло на час виникнення спірних правовідносин.

З огляду на викладене колегія суддів вважає, що адміністративний позов в цій частині не підлягає задоволенню.

При цьому, колегія суддів зазначає, що шестимісячний строк звернення до суду позивачем дотримано, оскільки про порушення своїх прав та інтересів він дізнався з письмової відповіді відповідача від 16.11.2016 про розміри виплаченої допомоги до 5 травня у 2014-2016 роках.

Аналогічний висновок міститься в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 03 лютого 2016 року у справі №К/800/20330/15 (реєстраційний номер 55869931).

За правилами частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову, який відповідачем в даному випадку виконано.

Згідно частини 1 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 71 цього Кодексу передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову, який відповідачем в даному випадку виконаний не повністю.

Враховуючи викладене, колегія суддів прийшла до висновку, що судом першої інстанції при ухваленні постанови про відмову у задоволенні адміністративного позову допущено порушення норм матеріального та процесуального права, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а постанова скасуванню з прийняттям нової про часткове задоволення.

Згідно з ч.10 ст. 183-2 КАС України, у разі оскарження в апеляційному порядку постанови, прийнятої у скороченому провадженні, судове рішення апеляційної інстанції по такій справі є остаточним і оскарженню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 41, 160, 183-2, 198, 202, ,207 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - задовольнити частково.

Постанову Володарського районного суду Київської області від 09 лютого 2017 року - скасувати та прийняти нову, якою адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати бездіяльність управління праці та соціального захисту населення Володарської районної державної адміністрації Київської області щодо нарахування та виплати ОСОБА_4 щорічної разової грошової допомоги до 5 травня за 2014 рік, як інваліду війни ІІ групи у розмірі, визначеному постановою Кабінету Міністрів України «Деякі питання виплати у 2014 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань» №102 від 16.04.2014 року».

Зобов`язати управління праці та соціального захисту населення Володарської районної державної адміністрації Київської області нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, щорічну разову грошову допомогу до 5 травня за 2014 рік, як інваліду війни ІІ групи у розмірі восьми мінімальних пенсій за віком згідно ст. 13 ч. 5 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", визначивши розмір мінімальної пенсії за віком відповідно до ст. 28 ч. 1 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", з урахуванням виплачених сум.

В іншій частині адміністративний позов залишити без задоволення.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає відповідно до п. 10 ст. 183-2 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст постанови складено та підписано 22.03.2017.

Головуючий суддя: В.Ю.Ключкович

Судді: І.О. Грибан

О.А. Губська

Головуючий суддя Ключкович В.Ю.

Судді: Грибан І.О.

Губська О.А.