Справа № 308/6002/16-а
Суддя: Качмар Володимир Ярославович
Дата ухвалення: 2017-03-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 березня 2017 року №876/2527/17

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді - Качмара В.Я.,

суддів - Гінди О.М., Ніколіна В.В.,

при секретарі судового засідання - Андрушківа І.Я..,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 15 листопада 2016 року у справі за його позовом до інспектора роти №3 батальйону Управління патрульної поліції у містах Ужгороді та Мукачеві Білей Наталії Юріївни про скасування постанови,

В С Т А Н О В И В :

У червні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до інспектора роти №3 батальйону Управління патрульної поліції у містах Ужгороді та Мукачеві Білей Н.Ю. (далі - Інспектор), в якому просив скасувати постанову відповідача у справі про адміністративне правопорушення від 16.03.2016 серії ПС2 №838092 (далі - Постанова), якою його притягнуто до адміністративної відповідальності за частинами 1 ст.122 та ст.126 Кодексу України про адміністративні (далі - КУпАП), а справу про адміністративне правопорушення направити на новий розгляд.

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 15 листопада 2016 року заявлений позов залишено без розгляду.

Не погодившись з постановленою ухвалою її оскаржив позивач, який покликаючись на порушення норм процесуального права, просить таку скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції. У поданій апеляційній скарзі зазначає, що посилання суду на те, що ним пропущено строк для оскарження Постанови встановлений ст.289 КУпАП, а відповідно і строк звернення до суду є необґрунтованим, з тих підстав, що ним не одержувалась копія такої, оскільки надсилалась за адресою по якій він не проживає. Зазначену Постанову позивач отримав у червні 2016 після надіслання йому копії постанови про відкриття виконавчого провадження та ознайомлення його представника з матеріалами останнього.

Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з'явились, про дату, час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином, а тому, апеляційний суд, відповідно до ч.1 ст.41 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС), вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності сторін, без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, апеляційну скаргу, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Залишаючи позов без розгляду суд першої інстанції виходив з того, що позивачем пропущено строк звернення до адміністративного суду без поважних причин, а відтак потрібно застосувати наслідки передбачені ст.100 КАС.

Проте такі висновки суду першої інстанції не відповідають фактичним обставинам справи та є помилковими з таких міркувань. Відповідно до п.5 ч.1 ст.107 КАС, суддя після одержання позовної заяви з'ясовує, чи подано адміністративний позов у строк, установлений законом (якщо адміністративний позов подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до суду, то чи достатньо підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними) Так, згідно з ч.1 ст.99 КАС адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. В силу вимог ч.2 ст.99 КАС для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Із вищенаведеного вбачається, що законодавець чітко передбачив можливість особи в шестимісячний строк оскаржити рішення, дії чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень в разі порушення таким його прав, свобод та інтересів, а також можливість поновлення такого строку в разі його пропуску з поважних причин. За змістом ст.289 КУпАП скаргу на постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня винесення постанови, а щодо постанов по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, - протягом десяти днів з дня вручення такої постанови. В разі пропуску зазначеного строку з поважних причин цей строк за заявою особи, щодо якої винесено постанову, може бути поновлено органом (посадовою особою), правомочним розглядати скаргу. Потрібно зазначити, що суд, оцінюючи обставини, що перешкоджали особі здійсненню права на своєчасне оскарження відповідних дій, бездіяльності та рішень органів владних повноважень (або його посадових, службових осіб) у публічно-правових відносинах, повинен виходити з оцінки та аналізу всіх наведених та наявних доводів. З матеріалів справи видно, що позивач 10.06.2016 звернувся до суду з позовом про визнання протиправною та скасування Постанови. Постанова відносно ОСОБА_1 була прийнята 16.03.2016. У ній зазначено, що від підпису та отримання копії Постанови позивач відмовився. На підставі цього така була йому надіслана рекомендованим листом від 17.03.2016 №1637 (а.с.5). Проте повернулася відповідачу із відміткою «за зазначеною адресою не проживає» (а.с.26). Апелянт наголошує на тому, що за адресою, котра була у Постанові він не проживає, така була вказана в свідоцтві про реєстрацію транспортного засобу, яке видане 10.04.2003 (а.с.6), а після цього він змінив місце реєстрації. Про такі обставини він повідомляв відповідача, проте його звернення не були взяті до уваги. Крім того вказує, що Постанову він отримав лише після 01.06.2016, тобто з моменту одержання ним копії постанови про відкриття виконавчого провадження та ознайомленням представника із матеріалами виконавчого провадження. Тому, зважаючи на наведені обставини ним було своєчасно подано позов про оскарження такої Постанови в розумінні як ст.99 КАС так і ст.289 КУпАП. Апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що пропуск позивачем строку звернення до суду не є і не може бути безумовною підставою для залишення адміністративного позову без розгляду, якщо позивач навів поважні причини такого пропуску. Більше того, суд першої інстанції прийшов до передчасного висновку про пропуск позивачем строку звернення до суду, оскільки поверхнево з'ясував істотні обставини справи, та належним чином не перевірив, коли саме позивач дізнався про порушення своїх прав, враховуючи при цьому його доводи про час отримання копії Постанови. В силу ч.2 ст.100 КАС, позовна заява може бути залишена без розгляду як на стадії вирішення питання про відкриття провадження в адміністративній справі без проведення судового засідання, так і в ході підготовчого провадження чи судового розгляду справи. Не з'ясованими судом першої інстанції залишились покликання позивача на момент отримання копії Постанови. Вказане свідчить, що висновки суду першої інстанції про обізнаність позивача щодо порушення його прав, здійснені лише на припущеннях, які не можуть бути покладені в основу судового рішення, а відповідно не можуть бути причиною позбавлення ОСОБА_1 права на доступ до суду. Оцінюючи в сукупності вищевикладені обставини, апеляційний суд вважає, що в суду першої інстанції не було правових підстав для висновку про те, що позивачем пропущено без поважних причин встановлений ст.99 КАС строк для звернення до адміністративного суду. Згідно з ч.4 ст.6 КАС, ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в адміністративному суді, до підсудності якого вона віднесена цим Кодексом. Відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини», Європейська Конвенція «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі - Конвенція) і практика Європейського Суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) є джерелом права. Частиною 1 ст.6 Конвенції передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом. У справі «Мушта проти України» ЄСПЛ нагадує, що право на суд, одним з аспектів якого є право на доступ до суду, не є абсолютним, воно за своїм змістом може підлягати обмеженням, особливо щодо умов прийнятності скарги на рішення. Однак такі обмеження не можуть обмежувати реалізацію цього права у такий спосіб або до такої міри, щоб саму суть права було порушено. Ці обмеження повинні переслідувати легітимну мету, та має бути розумний ступінь пропорційності між використаними засобами та поставленими цілями. Норми, які регламентують строки подання скарг, безумовно, передбачаються для забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані. У той же час такі норми або їх застосування мають відповідати принципу юридичної визначеності та не перешкоджати сторонам використовувати наявні засоби. У рішенні по справі «Іліан проти Туреччини» ЄСПЛ зазначив, що правило встановлення обмежень доступу до суду у зв'язку з пропуском строку звернення повинно застосовуватися з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру; перевіряючи його виконання слід звертати увагу на обставини справи. Згідно висновків, викладених у пунктах 23,25 Рішення ЄСПЛ у справі «Проніна проти України», суд зобов'язаний надавати відповідь на кожен з специфічних, доречних та важливих доводів заявника, а також давати обґрунтування своїх рішень. За таких обставин, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що судом першої інстанції належним чином не досліджено питання пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду з даним позовом у зв'язку із чим такий прийшов до передчасного висновку про залишення позовної заяви ОСОБА_1 без розгляду, чим фактично позбавив його можливості захистити свої права та інтереси, відповідно порушив його права на захист прав, свобод та інтересів і розгляд справи в адміністративному суді, гарантовані ст.6 КАС. З огляду на викладене суд апеляційної інстанції приходить до переконання про порушення судом першої інстанції норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення питання. Відтак, оскаржувана ухвала підлягає скасуванню з наведених вище підстав, а справа направленню до цього ж суду для продовження її розгляду. Керуючись статтями 195, 196, 199, 204, 205, 206, 254 КАС, суд,

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити. Ухвалу Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 15 листопада 2016 року скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для продовження її розгляду. Ухвала є остаточною і касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя В.Я. Качмар

Суддя О.М. Гінда

Суддя В.В. Ніколін

Повний текст виготовлений 20 березня 2017 року.