Справа № 807/219/16
Суддя: Богаченко Сергій Іванович
Дата ухвалення: 2017-03-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 березня 2017 р. м. Львів Справа № 876/2008/17

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді - Богаченка С. І.,

суддів - Рибачука А. І., Старунського Д. М.,

з участю секретаря судового засідання - Андрушківа І. Я.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Закарпатського окружного адміністративного суду від 19 січня 2017 року про закриття провадження у справі № 807/219/16 за позовом ОСОБА_1 до Тячівської районної державної адміністрації Закарпатської області, приватного нотаріуса Гунди Анжеліки Михайлівни, Головного територіального управління юстиції в Закарпатській області, треті особи - ОСОБА_3, територіальна громада сіл Ганичі і Солоне, про зобов'язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В:

21 березня 2016 року ОСОБА_1 звернувся в суд з адміністративним позовом до Тячівської районної державної адміністрації Закарпатської області, приватного нотаріуса Гунди А. М., Головного територіального управління юстиції в Закарпатській області, в якому, з урахуванням уточнення позовних вимог, просив вилучити з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запис за номером 2920112 про реєстрацію права власності на житловий будинок АДРЕСА_1 та зобов'язати державного реєстратора поновити (зареєструвати) право власності за попереднім власником ОСОБА_3.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що рішенням Тячівського районного суду Закарпатської області від 26 серпня 2015 року у справі № 307/1551/15-ц визнано недійсним договір купівлі-продажу житлового будинку від 17 жовтня 2013 року, укладений між ОСОБА_3 та територіальною громадою сіл Ганичі і Солоне, на підставі якого за територіальною громадою сіл Ганичі і Солоне зареєстровано право власності на житловий будинок АДРЕСА_1, відтак право власності на вказаний будинок підлягає поновленню за попереднім власником.

Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 19 січня 2017 року провадження у справі закрито у зв'язку із неналежністю розглядати справу в порядку адміністративного судочинства.

Не погодившись із зазначеною ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, у якій, з посиланням на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просить її скасувати, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує посиланням на те, що відповідачем за його позовом є місцевий орган виконавчої влади, відтак, на вказаний спір поширюється дія частини 3 статті 18 Кодексу адміністративного судочинства України, яка передбачає альтернативну підсудність.

Особи, які беруть участь в справі, в судове засідання не з'явилися, хоча належним чином були повідомлені про дату, час і місце його проведення, тому відповідно до частини 1 статті 41 та частини 4 статті 196 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справу за їхньої відсутності без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Заслухавши суддю-доповідача, проаналізувавши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Закриваючи провадження у справі, суд першої інстанції керувався тим, що правовідносини, які склалися між сторонами, стосуються права власності на житловий будинок, а тому в даному випадку виникає спір про право, який повинен розглядатися в порядку цивільного судочинства

Суд не погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Підстави та порядок закриття провадження в адміністративній справі визначені статтею 157 Кодексу адміністративного судочинства України. Зокрема, відповідно до пункту 1 частини 1 цієї статті суд закриває провадження в справі, якщо справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Відповідно до статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Частиною 2 статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом встановлений інший порядок судового вирішення.

Згідно з частиною 1 статті 17 вказаного Кодексу юрисдикція адміністративних судів поширюється на правовідносини, що виникають у зв'язку з здійсненням суб'єктом владних повноважень владних управлінських функцій, а також у зв'язку з публічним формуванням суб'єкта владних повноважень шляхом виборів або референдуму.

За змістом пункту 1 частини 1 статті 3 цього ж Кодексу справа адміністративної юрисдикції - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), відповідно, прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

Відповідно до статті 26 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" записи до Державного реєстру прав вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень. У разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав.

Згідно з пунктом 41 Порядку ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26 жовтня 2011 року № 1141 державний реєстратор вносить записи до Державного реєстру прав про скасування державної реєстрації прав у разі скасування на підставі рішення суду рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень.

Таким чином, державний реєстратор приймає рішення щодо внесення записів про скасування державної реєстрації прав на підставі рішення суду про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, що набрало законної сили.

Із змісту позовної заяви видно, що предметом позову є зобов'язання вчинити дії, спрямовані на скасування реєстраційного запису суб'єкта владних повноважень про реєстрацію права власності на житловий будинок та поновлення права власності за попереднім власником.

Суд зазначає, що у даній справі відсутній спір про право, оскільки подання даного позову зумовлене необхідністю вчинення державним реєстратором, який діє як суб'єкт владних повноважень, дій щодо внесення запису про скасування державної реєстрації прав відповідно до вимог Закону України ,,Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" для забезпечення визнання та захисту державою таких прав.

Вказані обставини свідчать про публічно-правовий характер спору в даній справі, який виник та пов'язаний зі здійсненням державним реєстратором владних управлінських функцій у зв'язку з виконанням повноважень та завдань, покладених на нього Законом України ,,Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

З огляду на викладене, суд вважає, що даний спір підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

За наведених обставин, суд приходить до висновку, що судом першої інстанції допущено порушення норм процесуального права, що призвело до помилкового висновку про наявність підстав для закриття провадження у справі, що відповідно до пункту 4 частини 1 статті 204 Кодексу адміністративного судочинства України є підставою для скасування ухвали суду, яка перешкоджає провадженню в справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 160, 195, 196, 199, 204, 205, 206, 254 Кодексу адміністративного судочинства України,

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Закарпатського окружного адміністративного суду від 19 січня 2017 року про закриття провадження у справі № 807/219/16 - скасувати, а справу за позовом ОСОБА_1 до Тячівської районної державної адміністрації Закарпатської області, приватного нотаріуса Гунди Анжеліки Михайлівни, Головного територіального управління юстиції в Закарпатській області, треті особи - ОСОБА_3, територіальна громада сіл Ганичі і Солоне, про зобов'язання вчинити дії направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя С. І. Богаченко

Суддя А. І. Рибачук

Суддя Д. М. Старунський

Повний текст ухвали виготовлено 20 березня 2017 року.