Справа № 805/1211/16-а
Суддя: Веденяпін О.А.
Дата ухвалення: 2017-03-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 березня 2017 року м. Київ К/800/24684/16

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

головуючого - Веденяпіна О.А. (судді-доповідача), Маринчак Н.Є., Цвіркуна Ю.І.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Красноармійської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Донецькій області

на постанову Донецького окружного адміністративного суду від 30 червня 2016 року

та ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 23 серпня 2016 року

у справі № 805/1211/16-а

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Мегапром»

до Красноармійської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Донецькій області

про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

в с т а н о в и в :

Товариство з обмеженою відповідальністю «Мегапром» (далі - Товариство) звернулось в суд з позовом до Красноармійської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Донецькій області (далі - Інспекція) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 8 грудня 2015 року № та №.

Постановою Донецького окружного адміністративного суду від 30 червня 2016 року, яка залишена без змін ухвалою Донецького апеляційного адміністративного суду від 23 серпня 2016 року, адміністративний позов задоволено повністю: визнано протиправним та скасовано податкові повідомлення-рішення від 8 грудня 2015 року № та №..

Не погоджуючись з рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, відповідач подав касаційну скаргу, в якій просив їх скасувати та прийняти рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

У письмових запереченнях на касаційну скаргу Товариство просило касаційну скаргу залишити без задоволення, а рішення судів попередніх інстанцій - без змін.

Переглянувши судові рішення в межах касаційної скарги, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши повноту встановлення судовими інстанціями фактичних обставин справи та правильність застосування ними норм матеріального та процесуального права, Вищий адміністративний суд України дійшов висновку про відхилення касаційної скарги.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 27 листопада 2015 року відповідачем проведено документальну невиїзну перевірку Товариства з питань несвоєчасної сплати узгодженого податкового зобов'язання з податку на додану вартість за жовтень 2014 року та вересень 2015 року, за результатами якої складено акт від 28 листопада 2015 року № №283/15/31023892 (далі - акт перевірки), згідно з яким позивачем порушено вимоги п. 50.1 ст. 50, п. 57.1 ст. 57, п. 203.2 ст. 203 Податкового кодексу України (далі - ПК України) внаслідок несвоєчасної сплати узгодженого податкового зобов'язання з податку на додану вартість всього в сумі 3 891 153,08 грн., у тому числі за жовтень 2014 року - 57 759,08 грн. та за вересень 2015 року 3 833 394,00 грн.

На підставі акта перевірки відповідачем прийнято податкові повідомлення-рішення від 8 грудня 2015 року:

- № про зобов'язання Товариства сплатити штраф у розмірі 10% від суми грошового зобов'язання за порушення граничного строку сплати суми грошового зобов'язання з податку на додану вартість у розмірі 5 775,91 грн.;

- № про зобов'язання Товариства сплатити штраф у розмірі 10% від суми грошового зобов'язання за порушення граничного строку сплати суми грошового зобов'язання з податку на додану вартість у розмірі 383 339,40 грн.

Задовольняючи позовні вимоги Товариства, суди попередніх інстанцій дійшли висновку про протиправність оскаржуваних податкових повідомлень-рішень, оскільки зарахування коштів з податку на додану вартість за жовтень 2014 року відбулось у перший робочий день після вихідного, а за вересень 2015 року шляхом зарахування від'ємного значення у зменшення суми податкового боргу, а не його сплати.

Колегія суддів погоджується з таким висновком судів першої та апеляційної інстанцій, виходячи з наступного.

Щодо несвоєчасної сплати суми узгодженого податкового зобов'язання у розмірі 57 759,08 грн. слід зазначити наступне.

Судами попередніх інстанцій встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 20 листопада 2014 року позивачем подано до Інспекції податкову декларацію з податку на додану вартість за жовтень 2014 року, з визначенням суми податкового зобов'язання з податку на додану вартість у розмірі 57 788,00 грн. Сума в розмірі 28,92 грн. сплачена за рахунок надмірно сплачених коштів 30 листопада 2014 року, сума у розмірі 57 759,08 грн. сплачена 01 грудня 2014 року, що підтверджується копіями платіжних доручень та карткою особового розрахунку.

В акті перевірки Інспекція зазначала, що Товариством порушено граничний строк сплати податкового зобов'язання з податку на додану вартість за жовтень 2014 року на 1 день.

Слід зазначити, що на підставі п.46.1 ст.46 ПК України податкова декларація, розрахунок (далі - податкова декларація) - документ, що подається платником податків (у тому числі відокремленим підрозділом у випадках, визначених цим Кодексом) контролюючому органу у строки, встановлені законом, на підставі якого здійснюється нарахування та/або сплата податкового зобов'язання, чи документ, що свідчить про суми доходу, нарахованого (виплаченого) на користь платників податків - фізичних осіб, суми утриманого та/або сплаченого податку.

Згідно п. 49.18. ст. 49 ПК України, податкові декларації, крім випадків, передбачених цим Кодексом, подаються за базовий звітний (податковий) період, що дорівнює: календарному місяцю (у тому числі в разі сплати місячних авансових внесків) - протягом 20 календарних днів, що настають за останнім календарним днем звітного (податкового) місяця;. календарному кварталу або календарному півріччю (у тому числі в разі сплати квартальних або піврічних авансових внесків) - протягом 40 календарних днів, що настають за останнім календарним днем звітного (податкового) кварталу (півріччя); календарному року, крім випадків, передбачених підпунктами 49.18.4 та 49.18.5 цього пункту - протягом 60 календарних днів, що настають за останнім календарним днем звітного (податкового) року; календарному року для платників податку на доходи фізичних осіб - до 1 травня року, що настає за звітним, крім випадків, передбачених розділом IV цього Кодексу; календарному року для платників податку на доходи фізичних осіб - підприємців - протягом 40 календарних днів, що настають за останнім календарним днем звітного (податкового) року.

Відповідно до п.49.20 ст.49 ПК України якщо останній день строку подання податкової декларації припадає на вихідний або святковий день, то останнім днем строку вважається операційний (банківський) день, що настає за вихідним або святковим днем.

У відповідності до п.203.1 ст. 203 ПК України, податкова декларація з податку на додану вартість подається за базовий звітний (податковий) період, що дорівнює календарному місяцю, протягом 20 календарних днів, що настають за останнім календарним днем звітного (податкового) місяця.

Згідно п. 203.2 ст. 203 ПК України, сума податкового зобов'язання з податку на додану вартість, зазначена платником податку в поданій ним податковій декларації, підлягає сплаті протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого пунктом 203.1 цієї статті для подання податкової декларації.

Пунктом 57.1 ст. 57 ПК України передбачено, що платник податків зобов'язаний самостійно сплатити суму податкового зобов'язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

При цьому, ПК України визначено: якщо останній день строку подання податкової декларації припадає на вихідний або святковий день, то останнім днем строку вважається операційний (банківський) день, що настає за вихідним або святковим днем. Однак, законодавцем не визначено граничного строку сплати податків, якщо останній день такої сплати припадає на вихідний (святковий) день.

Разом з тим, у Європейській конвенції про обчислення строків (ETS N 76) від 16 травня 1972 року, яка застосовується до обчислення строків у цивільних, комерційних і адміністративних справах, у статті 5 вказано, що при обчисленні строку суботи, неділі та офіційні свята враховуються. Однак, якщо diesadquem (для цілей цієї Конвенції термін "diesadquem" означає день, у який строк спливає) строку, до спливу якого має бути здійснена та чи інша дія, припадає на суботу, неділю, офіційне свято чи день, який вважається офіційним святом, встановлений строк продовжується на перший робочий день, який настає після них.

П. 56.21 ст. 56 ПК України встановлено, що у разі коли норма цього Кодексу чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі цього Кодексу, або коли норми різних законів чи різних нормативно-правових актів, або коли норми одного і того ж нормативно-правового акта суперечать між собою та припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов'язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу, рішення приймається на користь платника податків.

Враховуючи вищевикладене та з огляду на положення Європейської конвенції про обчислення строків, колегія суддів погоджується з висновком судів попередніх інстанцій про перенесення граничного строку сплати податкового зобов'язання якщо останній день сплати припадає на вихідний день.

Щодо несвоєчасної сплати суми узгодженого податкового зобов'язання у розмірі 3 833 394,00 грн. слід зазначити наступне.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 19 жовтня 2015 року Товариством подано до Інспекції податкову декларацію з податку на додану вартість за вересень 2015 року з визначенням суми податкового зобов'язання 3 974 990,00 грн. Після виявлення помилки при складані податкової декларації з податку на додану вартість за липень 2015 року позивачем 30 вересня 2015 року подано уточнюючий розрахунок податкових зобов'язань з податку на додану вартість, відповідно до якого визначено суму зобов'язання з податку на додану вартість у розмірі 3 951 953,00 грн.

Сума в розмірі 118 559,00 грн. сплачена згідно платіжного доручення від 30 вересня 2015 року № 3238, решта суми - 3 833 394,00 грн., з затримкою 20 календарних днів, зарахована за рахунок від'ємного значення, що враховуються у зменшення суми податкового боргу з податку на додану вартість, зазначеного у податкові декларації з податку на додану вартість за вересень 2015 року від 19 жовтня 2015 року, зазначене підтверджується копіями платіжних доручень та карткою особового розрахунку.

Як зазначено Інспекцією в акті перевірки, позивачем порушено граничний строк сплати податкового зобов'язання на додану вартість за вересень 2015 року на 20 днів.

Відповідно до 14.1.39 п.14.1 ст. 14 ПК України грошове зобов'язання платника податків - сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету як податкове зобов'язання та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв'язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності.

За приписами підпункту 16.1.4 пункту 16.1 статті 16 ПК України, платник податків зобов'язаний сплачувати податки та збори у строки та у розмірах, встановлених Податковим кодексом України.

Як зазначено пунктом 54.1 статті 54 ПК України, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов'язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов'язання та/або пені вважається узгодженою.

Згідно з пунктом 126.1 статті 126 Податкового кодексу України, у разі якщо платник податків не сплачує узгоджену суму грошового зобов'язання та/або авансових внесків з податку на прибуток підприємств, рентної плати протягом строків, визначених цим Кодексом, такий платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу у таких розмірах: при затримці до 30 календарних днів включно, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов'язання, - у розмірі 10 відсотків погашеної суми податкового боргу; при затримці більше 30 календарних днів, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов'язання, - у розмірі 20 відсотків погашеної суми податкового боргу.

Разом з тим, згідно із приписами пункту 57.1 статті 57 ПК України платник податків зобов'язаний самостійно сплатити суму податкового зобов'язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Водночас, відповідно до приписів пункту 50.1 статті 50 Податкового кодексу України, у разі якщо у майбутніх податкових періодах (з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу) платник податків самостійно (у тому числі за результатами електронної перевірки) виявляє помилки, що містяться у раніше поданій ним податковій декларації (крім обмежень, визначених цією статтею), він зобов'язаний надіслати уточнюючий розрахунок до такої податкової декларації за формою чинного на час подання уточнюючого розрахунку.

При цьому, якщо після подачі декларації за звітний період платник податків подає нову декларацію з виправленими показниками до закінчення граничного строку подання декларації за такий самий звітний період, то штрафи, визначені у цьому пункті, не застосовуються.

Таким чином, вказаними нормами вставлено право платника податку, у разі виявлення помилок у поданій ним податковій звітності, внести відповідні зміни шляхом подання уточнюючого розрахунку.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що якщо платником податків самостійно виявлено помилку в поданій ним податковій звітності і подано до податкового органу уточнюючий розрахунок з виправленням помилок з урахуванням вимог статті 50 Податкового кодексу України, у податкового органу відсутні підстави для застосування штрафних санкцій, передбачених пунктом 126.1 статті 126 Податкового кодексу України, оскільки з поданням уточнюючого розрахунку податкова звітність є виправленою і нівелює правові наслідки помилки, допущеної при її поданні.

Матеріалами справи підтверджується своєчасне подання позивачем до податкового органу відповідної звітності, самостійне усунення виявлених недоліків шляхом подання уточнюючого розрахунку до початку проведення перевірки контролюючим органом.

Крім того, колегія суддів зазначає, що згідно положень пункту 126.1 статті 126 ПК України, притягнення платника податків до відповідальності у вигляді штрафу з підстав, визначених цією нормою, передбачене саме за несплату узгодженої суми грошового зобов'язання. При цьому, за змістом вказаної норми розмір штрафу залежить від кількості днів затримки строку сплати суми грошового зобов'язання та визначається у відсотках від погашеної суми податкового боргу.

Слід зазначити, що оскільки подання платником податків у встановленому порядку контролюючому органу уточнюючого розрахунку податкових зобов'язань чинним податковим законодавством не визначено як джерело погашення податкового боргу, то, з врахуванням встановлених у даній справі обставин, застосування до позивача штрафу, передбаченого з пунктом 126.1 статті 126 ПК України, колегія суддів вважає безпідставним.

З урахування наведеного суди попередніх інстанцій дійшли юридично правильного висновку про те, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення прийняті без дотримання вимог ПК України, а відтак підлягають скасуванню.

Доводи касаційної скарги не дають підстав вважати, що при прийнятті оскаржуваних судових рішень судами були порушені норми матеріального чи процесуального права.

Відповідно до частини 3 статті 220-1 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

За наведених обставин підстави для скасування рішень судів першої та апеляційної інстанцій відсутні.

Керуючись статтями 220, 220-1, 223, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

у х в а л и в :

Касаційну скаргу Красноармійської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Донецькій області відхилити, а постанову Донецького окружного адміністративного суду від 30 червня 2016 року та ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 23 серпня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили у порядку та строки, передбачені статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України, та на неї може бути подана заява про перегляд судових рішень Верховним Судом України з підстав та в порядку, що передбачені статтями 236-239-1 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді О.А. Веденяпін Н.Є. Маринчак
Ю.І. Цвіркун