Справа № 826/3560/16
Суддя: Межевич М.В.
Дата ухвалення: 2017-03-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 826/3560/16 Головуючий у 1-й інстанції: Келеберда В.І.
Суддя-доповідач: Межевич М.В.
У Х В А Л А

Іменем України

22 березня 2017 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого Межевича М.В., суддів Земляної Г.В. та Сорочка Є.О., за участю секретаря судового засідання Лисенко І.Д., позивача ОСОБА_2, представника позивача ОСОБА_3, представника відповідача Диби Ю.Д., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_2 на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 06 грудня 2016 року у справі за адміністративним позовом Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_2 до Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління ДФС у м. Києві про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИВ:

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 06 грудня 2016 року у задоволенні позову відмовлено.

Позивач в апеляційній скарзі просить суд скасувати постанову та прийняти нову, якою позов задовольнити, оскільки вважає, що судом першої інстанції неповністю встановлено обставини справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, судом порушено норми матеріального права.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, що з'явилися в судове засідання, розглянувши матеріали справи, апеляційну скаргу та заперечення на неї, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, Державною податковою інспекцією у Печерському районі Головного управління ДФС у м. Києві проведено документальну планову виїзну перевірку приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_2, за результатами якої складено акт №1236/26-55-17-01- від 05.10.2015 «Про результати документальної планової виїзної перевірки платника податків, який проводить незалежну професійну діяльність ОСОБА_2 щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів за період з 01.01.2012 по 31.12.2014, дотримання законодавства щодо укладання трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, виконання вимог валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2012 по 31.12.2014».

Згідно висновків акту перевірки, за позивачем встановлені:

- п. 178.3 ст. 178 Податкового кодексу України (далі - ПК), в результаті чого занижено оподатковуваний (чистий) дохід в розмірі 3 236 829, 12 грн, в тому числі за 2012 в сумі 927 700, 16 грн, за 2013 - 551 561, 96 грн, за 2014 - 1 757 567, 00 грн. Відповідно до п. 167.1 ст. 167, п. 178.2 ст. 178 ПК податок на доходи фізичних осіб, що підлягає сплаті за наслідками проведеної перевірки, визначений у сумі 552 807, 07 грн в тому числі за 2012 - 155 248, 15 грн, за 2013 - 96 236, 13 грн, за 2014 - 301 322, 79 грн;

- абз. 1 п. 2 ч. 1 ст. 7, п. 11 ст. 8, п. 2 ст. 9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», у результаті чого визначено суму єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування у загальному розмірі 203 732, 68 грн, в тому числі за 2012 - 66 862, 76 грн, за 2013 - 70 049, 54 грн, за 2014 - 66 820, 38 грн.

На підставі висновків акта перевірки, Державною податковою інспекцією у Печерському районі Головного управління ДФС у м. Києві прийнято податкове повідомлення - рішення № від 19.10.2015, яким самозайнятій особі ОСОБА_2 збільшено суму грошового зобов'язання за платежем податок на доходи фізичних осіб за основним платежем у розмірі 552 807, 07 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) у розмірі 138 201,77 грн. (далі - оскаржуване та/або спірне рішення).

Крім того, відповідачем прийнято вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 19.10.2015 №Ф-18У та рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним фіскальним органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 19.10.2015 №18/26-55-17-01.

За результатами адміністративного оскарження, рішенням Головного управління ДФС у м. Києві від 14.12.2015 № 3951/Б/26-15-10-08-16, податкове повідомлення-рішення № від 19.10.2015 скасовано в частині збільшення суми грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб в розмірі 3 910,80 грн (основний платіж - 3 128,64 грн, штрафні санкції - 782,16 грн).

Рішенням Державної фіскальної служби України від 20.01.2017 № 570/Б/99-99-01-07-25 скаргу позивача було направлено на новий розгляд.

Рішенням Головного управління ДФС у м. Києві від 18.02.2016 № 1315/Б/26-15-10-08-16 вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 19.10.2015 №Ф-18У та рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним фіскальним органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 19.10.2015 №18/26-55-17-01 залишено без змін.

Згідно рішення Державної фіскальної служби України від 22.02.2016 № 1829/Б/99-99-10-01-03-14 податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління ДФС у м. Києві № від 19.10.2015 та рішення Головного управління ДФС у м. Києві від 14.12.2015 № 3951/Б/26-15-10-08-16 залишені без змін.

Вважаючи свої права порушеними, позивач звернулася до суду з позовом, в якому просила:

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення № від 19.10.2015;

- визнати протиправним та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 19.10.2015 №Ф-18У;

- визнати протиправним та скасувати рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним фіскальним органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 19.10.2015 №18/26-55-17-01.

Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що в ході розгляду справи не встановлено реальність взаєморозрахунків між позивачем та ФОП ОСОБА_5, ФОП ОСОБА_6, ФОП ОСОБА_7, ФОП ОСОБА_8, тобто понесені позивачем витрати документально не підтверджені

Вирішуючи спір, колегія суддів виходить з такого.

За змістом пп. 14.1.226 п. 14.1 ст. 14 ПК самозайнята особа - платник податку, який є фізичною особою - підприємцем або провадить незалежну професійну діяльність за умови, що така особа не є працівником у межах такої підприємницької чи незалежної професійної діяльності.

Незалежна професійна діяльність це участь фізичної особи у науковій, літературній, артистичній, художній, освітній або викладацькій діяльності, діяльність лікарів, приватних нотаріусів, адвокатів, аудиторів, бухгалтерів, оцінщиків, інженерів чи архітекторів, особи, зайнятої релігійною (місіонерською) діяльністю, іншою подібною діяльністю за умови, що така особа не є працівником або фізичною особою - підприємцем та використовує найману працю не більш як чотирьох фізичних осіб.

Згідно з п. 178.3 ст. 178 ПК оподатковуваним доходом вважається сукупний чистий дохід, тобто різниця між доходом і документально підтвердженими витратами, необхідними для провадження певного виду незалежної професійної діяльності.

Відповідно до п. 178.2 ст. 178 ПК доходи громадян, отримані протягом календарного року від провадження незалежної професійної діяльності, оподатковуються за ставками, визначеними в пункті 167.1 статті 167 цього Кодексу.

Ставка податку становить 15 відсотків бази оподаткування щодо доходів, нарахованих (виплачених, наданих) (крім випадків, визначених у пунктах 167.2 - 167.5 цієї статті), у тому числі, але не виключно у формі заробітної плати, інших заохочувальних та компенсаційних виплат або інших виплат і винагород, які нараховуються (виплачуються, надаються) платнику у зв'язку з трудовими відносинами та за цивільно-правовими договорами; виграшу в державну та недержавну грошову лотерею, виграш гравця (учасника), отриманий від організатора азартної гри (п. 167.1 ст. 167 ПК).

З аналізу наведених норм слідує, що приватний нотаріус є самозайнятою особою, яка здійснює незалежну професійну нотаріальну діяльність, доходи від якої оподатковуються за ставками податку, визначеними для оподаткування доходів фізичних осіб, а база оподаткування визначається як різниця між доходом і документально підтвердженими витратами, необхідними для провадження незалежної професійної діяльності приватного нотаріуса.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» № 2464-VI від 08.07.2010 (далі - Закон № 2464-VI) єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов'язкового державного соціального страхування в обов'язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб та членів їхніх сімей на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Згідно з п. 5 ч. 1 ст. 4 Закону № 2464-VI особи, які забезпечують себе роботою самостійно - займаються незалежною професійною діяльністю, а саме науковою, літературною, артистичною, художньою, освітньою або викладацькою, а також медичною, юридичною практикою, в тому числі адвокатською, нотаріальною діяльністю, або особи, які провадять релігійну (місіонерську) діяльність, іншу подібну діяльність та отримують дохід безпосередньо від цієї діяльності, за умови, що такі особи не є найманими працівниками чи підприємцями.

Пунктом 2 ч. 1 ст. 7 Закону № 2464-VI передбачено, що єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пункті 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування) та 5 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб <…>. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску за кожну особу за місяць, у якому отримано дохід (прибуток).

Згідно з п. 178.6 ст. 178 ПК фізичні особи, які провадять незалежну професійну діяльність, зобов'язані вести облік доходів і витрат від такої діяльності.

Відповідно до із п. 44.1 ст. 44 ПК для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Як зазначив Верховний Суд України у постанові від 20 січня 2016 року (№ 21-4953а15) надання податковому органу належним чином оформлених документів, передбачених законодавством про податки та збори, з метою одержання податкової вигоди є підставою для її одержання, якщо податковий орган не встановив та не довів, що відомості, які містяться в цих документах, неповні, недостовірні та (або) суперечливі, є наслідком укладення нікчемних правочинів або коли відомості ґрунтуються на інших документах, недійсність даних в яких установлена судом.

Про необґрунтованість податкової вигоди можуть також свідчити підтверджені доказами доводи податкового органу, зокрема про наявність таких обставин:

- неможливість реального здійснення платником податків зазначених операцій з урахуванням часу, місця знаходження майна або обсягу матеріальних ресурсів, економічно необхідних для виробництва товарів, виконання робіт або послуг, нездійснення особою, яка значиться виробником товару, підприємницької діяльності;

- відсутність необхідних умов для досягнення результатів відповідної підприємницької, економічної діяльності у зв'язку з відсутністю управлінського або технічного персоналу, основних коштів, виробничих активів, складських приміщень, транспортних засобів;

- облік для цілей оподаткування тільки тих господарських операцій, які безпосередньо пов'язані з виникненням податкової вигоди, якщо для такого виду діяльності також потрібне здійснення й облік інших господарських операцій;

- здійснення операцій з товаром, що не вироблявся або не міг бути вироблений в обсязі, зазначеному платником податків у документах обліку;

- відсутність первинних документів обліку.

Таким чином, предмет доказування у справі, що розглядається, становлять обставини, що підтверджують або спростовують реальність здійснення операцій, які стали підставою для формування позивачем витрат від незалежної професійної діяльності.

Як вбачається з матеріалів справи, між приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_2 та фізичною особою підприємцем ОСОБА_5 01.10.2012 та 08.01.2013 укладено договори про надання послуг з розробки програмного забезпечення, згідно яких замовник доручає, а виконавець зобов'язується за плату надати послуги з модернізації комп'ютерної та копіювальної техніки замовника. Під модернізацією сторони розуміють комплекс робіт, який передбачає створення програмного продукту (програмного забезпечення), що дозволить вдосконалити та консолідувати інформацію, що використовується замовником у роботі, з іншими програмними продуктами, зокрема державними реєстрами, що діють в системі нотаріату.

На підтвердження реальності виконання вказаних договорів позивачем надано до суду акти приймання-здачі виконаних робіт від 23.12.2012 та 08.01.2013, технічні завдання замовника від 01.10.2012 та 23.12.2013.

Слід відмітити, що технічні завдання за вказаними договорами 2012 та 2013 років є тотожними, містять характеристики ідентичного програмного продукту. Акти приймання-здачі виконаних робіт також збігаються (за виключенням вартості послуг). В акті 2013 року міститься посилання на технічне завдання 2012 року, хоч акт видавався на виконання технічного завдання 2013 року. Таким чином зазначені документи відображають замовлення позивачем у 2013 році ідентичного продукту, який вже був отриманий нею у 2012 році.

Суд першої інстанції в оскаржуваній постанові обґрунтовано зазначив, що позивачем не було надано доказів виконання п. 2.1, 2.3, 2.4 наведених договорів. Позивач в апеляційній скарзі зазначив, що вказана інформація надавалася в електронному вигляді. Проте, апеляційний суд звертає увагу на те, що доказів цьому позивачем не надано, відповідної інформації (у тому числі на електронних носіях), яка надавалася на виконання п. 2.1, 2.3, 2.4 договорів, ні до суду першої інстанції, ні до апеляційного суду не подано.

В матеріалах справи відсутні також технічні характеристики спірного програмного забезпечення, відомості про те, яким чином здійснювалася його передача, відсутні інструкції, правила роботи з таким програмним забезпеченням, відсутні докази того, що таке технічне забезпечення об'єктивно існує (витяги, скриншоти) тощо.

Також, між приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_2 та фізичною особою підприємцем ОСОБА_5 01.10.2012 та 08.01.2013 укладено договори про надання послуг з обслуговування та ремонту копіювальної техніки, згідно п. 1.1 яких замовник дає доручення, а виконавець зобов'язується за плату надати послуги з технічного обслуговування та ремонту комп'ютерної техніки замовника.

На підтвердження реальності виконання вказаних договорів позивачем надано до суду акти приймання-здачі виконаних робіт від 23.12.2012 та 23.12.2013.

Як вірно зазначено судом першої інстанції, зазначені акти та матеріали справи не містять інформації відносно якої техніки здійснювалося технічне обслуговування, відсутня і інформація, яких саме ресурсних деталей та матеріалів здійснювалася заміна, в якій саме техніці. Відсутні відомості про обсяги наданих послуг та осіб, які такі послуги надавали. Зазначені акти є ідентичними, за винятком вартості надання консультацій та рекомендацій.

Також, 01.10.2012 та 08.01.2013 між позивачем та фізичною особою підприємцем ОСОБА_5 укладено договори про надання послуг з модернізації комп'ютерної та копіювальної техніки, згідно п. 1.1 яких, до складу послуг за плату входить модернізація комп'ютерної та копіювальної техніки, а зокрема, комплекс робіт, який передбачає заміну техніко - експлуатаційних (паспортних) якостей (характеристик, властивостей) комп'ютерної та копіювальної техніки з метою підвищення її техніко - економічного рівня та вдосконалення програмного забезпечення в результаті модернізації техніки у користування державними реєстрами, що діють в системі нотаріату.

На підтвердження реальності виконання вказаних договорів позивачем надано до суду акти приймання-здачі виконаних робіт від 23.12.2012 та 23.12.2013.

Як вірно зазначено судом першої інстанції, зазначені акти та матеріали справи не містять інформації, яка саме техніка була модернізована, які роботи були проведенні. Відсутні відомості про обсяги наданих послуг та осіб, які такі послуги надавали. Зазначені акти є ідентичними за своїм змістом та відрізняються лише в частині вартості послуг.

01.10.2012 та 08.01.2013 позивачем з фізичною особою підприємцем ОСОБА_5 укладено договори про надання послуг з обслуговування та ремонту комп'ютерної техніки, згідно. Повний перелік з ремонту та технічного обслуговування комп'ютерної техніки, сторони визначають в Акті приймання - здачі виконаних робіт за весь період.

На підтвердження реальності виконання вказаних договорів позивачем надано до суду акти приймання-здачі виконаних робіт від 27.12.2012 та 23.12.2013.

Як вірно зазначено судом першої інстанції, зазначені акти та матеріали справи не містять інформації проте, які роботи були проведенні, яке програмне забезпечення встановлено (оновлено) та із якою технікою здійснювалися роботи. Відсутні відомості про обсяги наданих послуг та осіб, які такі послуги надавали. Зазначені акти є ідентичними за своїм змістом та відрізняються лише в окремих статтях вартості послуг.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що підставою для формування витрат самозайнятої особи є їх фактичне понесення для цілей своєї діяльності, проте, доказів того, що за наведеними вище договорами здійснювалися розрахунки, ні до перевірки, ні у ході розгляду справи у суді позивачем надано не було. Тобто відсутнє підтвердження фактичного понесення позивачем витрат за згаданими договорами.

Враховуючи викладені обставини у своїй сукупності, апеляційний суд дійшов висновку, що наведені вище договори були укладені без мети настання реальних правових наслідків, а операції оформленні лише документально. З огляду на це, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позивачем протиправно сформовано витрати по взаємовідносинах з фізичною особою підприємцем ОСОБА_5 за спірними договорами.

Окрім того, як вбачається з акту перевірки, до складу витрат у 2014 році позивачем віднесено витрати на придбання послуг по технічному обслуговуванню, модернізації та ремонту комп'ютерної техніки від контрагентів ФОП ОСОБА_6, ФОП ОСОБА_7, ФОП ОСОБА_8 В акті перевірки зроблено висновки про те, що з наданих до перевірки документів (актів виконаних робіт) неможливо встановити зміст господарських операцій, їх кількісні та якісні показники. Також вказано на те, що документи, які підтверджують розрахунки за договорами відсутні.

В матеріалах справи також відсутні будь-які документи на підтвердження взаємовідносин позивача із ФОП ОСОБА_6, ФОП ОСОБА_7, ФОП ОСОБА_8 у 2014 році. У тому числі матеріали справи не містять договорів, первинних та розрахункових документів.

У зв'язку із цим, на запит суду першої інстанції 18.11.2016 позивачем було надано суду письмові пояснення відповідно до яких останньою зазначено про те, що договори з ФОП ОСОБА_6, ФОП ОСОБА_7, ФОП ОСОБА_8 були надані помилково відповідачу при первинній перевірці та насправді не несли в собі ані фінансового, ані інформативного навантаження (змісту), і в зв'язку з цим наданий час останні не збереглися, що виключає, в свою чергу, їх надання до суду. Позивач повідомила, що доказами в адміністративній справі є договори укладені нею з ФОП ОСОБА_9, ФОП ОСОБА_10, ФОП ОСОБА_11, ФОП ОСОБА_12

З огляду на викладене, апеляційний суд звертає увагу на те, що висновки акту перевірки не ґрунтувалися на взаємовідносинах позивача з ФОП ОСОБА_9, ФОП ОСОБА_10, ФОП ОСОБА_11, ФОП ОСОБА_12 Підставою для донарахування позивачу зобов'язань за 2014 рік стали договори та первинні документи по відносинам з ФОП ОСОБА_6, ФОП ОСОБА_7, ФОП ОСОБА_8, на підставі яких, за даними акту перевірки, позивач формував відповідні показники податкової звітності.

За таких обставин, колегія суддів відхиляє документи, надані позивачем на підтвердження взаємовідносин з ФОП ОСОБА_9, ФОП ОСОБА_10, ФОП ОСОБА_11, ФОП ОСОБА_13, оскільки вони не стосуються предмету доказування у даній справі.

У зв'язку із викладеним, враховуючи відсутність документів на підтвердження реальності операцій за договорами позивача з ФОП ОСОБА_6, ФОП ОСОБА_7, ФОП ОСОБА_14 колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про безпідставність формування позивачем витрат за результатами відносин із цими контрагентами.

З огляду на те, що завищення позивачем витрат призвело до заниження доходу (прибутку) самозайнятої особи, податку на доходи фізичних осіб та єдиного внеску, який розраховується з доходу (прибутку) само зайнятої особи, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб, колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновком податкового органу про необхідність донарахування позивачу відповідних суд податку на доходи фізичних осіб та єдиного внеску.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що відповідач не мав повноважень донараховувати позивачу суми єдиного внесу, колегія суддів апеляційного суду відхиляє оскільки п.п. 2, 7 ч. 1 ст. 13 Закону № 2464-VI прямо передбачає право органів доходів і зборів проводити перевірки на підприємствах, в установах і організаціях, у осіб, які провадять незалежну професійну діяльність, фізичних осіб - підприємців бухгалтерських книг, звітів, кошторисів та інших документів про нарахування, обчислення та сплату єдиного внеску, достовірності відомостей, поданих до Державного реєстру, отримувати необхідні пояснення, довідки і відомості (зокрема письмові) з питань, що виникають під час такої перевірки; стягувати з платників несплачені суми єдиного внеску.

Відповідно до ч. 4, п. 3 ч. 11 ст. 25 Закону № 2464-VI орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату.

Орган доходів і зборів застосовує до платника єдиного внеску такі штрафні санкції: за донарахування органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску накладається штраф у розмірі 10 відсотків зазначеної суми за кожний повний або неповний звітний період, за який донараховано таку суму, але не більш як 50 відсотків суми донарахованого єдиного внеску.

Враховуючи донарахування позивачу єдиного внеску, відповідач правомірно надіслав позивачу оскаржувані вимогу про сплату недоїмки та рішення про застосування штрафних санкцій.

Посилання в апеляційній скарзі а акт перевірки від 17.02.2016 № 306/26-55-12-01- апеляційний суд відхиляє, оскільки оскаржувані рішення будо прийнято на підставі іншого акту перевірки від 05.10.2015 № 1236/26-55-17-01-. Окрім того, акт від 17.02.2016 в матеріалах справи відсутній, позивачем його ні до суду першої інстанції, ні до апеляційного суду надано не було.

Також апеляційний суд відхиляє наданий позивачем висновок експерта № 063/17 за результатами проведення експертно-економічного дослідження від 13.03.2017, так як особою, яка здійснювала це дослідження не вирішувалося питання реальності операцій, які підлягають дослідженню у даній справі. Крім того, як вбачається із зазначеного висновку, для проведення експертизи, особі, яка її здійснила, було надано довіреність на ім'я представника позивача ОСОБА_3, копії згаданих актів перевірки від 05.10.2015 та від 17.02.2016, податкові декларації позивача, звіти про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми єдиного внеску, а також первинні документи по взаємовідносинам з ОСОБА_5 Тобто, до експертизи не було надано документів по взаємовідносинам з ФОП ОСОБА_6, ФОП ОСОБА_7, ФОП ОСОБА_8, на основі яких ґрунтувалися висновки спірної податкової перевірки.

Враховуючи викладені обставини, апеляційний суд вважає висновки суду першої інстанції щодо відсутності правових підстав на задоволення позовних вимог необґрунтованими.

Відповідно до ч. 1 ст. 200 КАС суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції відповідно до норм матеріального права, при дотриманні норм процесуального права, на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин у справі, підтвердженими доказами, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, то суд апеляційної інстанції підстав для його скасування не вбачає.

Керуючись ст.ст. 160, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 06 грудня 2016 року - без змін.

Рішення апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржене протягом двадцяти днів з дня складання в повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя М.В. Межевич

Суддя Г.В. Земляна

Суддя Є.О. Сорочко

Повний текст рішення виготовлений 22.03.2017.

Головуючий суддя Межевич М.В.

Судді: Земляна Г.В.

Сорочко Є.О.