Справа № 807/137/17
Суддя: Каралюс Володимир Маріянович
Дата ухвалення: 2017-03-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 березня 2017 року Справа № 876/2966/17

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі :

головуючого судді Каралюса В.М.,

суддів: Затолочного В.С., Матковської З.М.,

за участі секретаря судового засідання Керод Х.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Закарпатського окружного адміністративного суду від 07 лютого 2017 року про відмову у відкритті провадження в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Зборів суддів Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області про визнання окремих пунктів незаконними, -

В С Т А Н О В И В:

В лютому 2017 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Зборів суддів Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області, в якому просив визнати пункти 3.24, 3.25, 3.26, 3.27 (в частині, що стосується чергування слідчих суддів) Засад використання автоматизованої системи документообігу суду в Ужгородському міськрайонному суді Закарпатської області, затверджених рішенням зборів суддів Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 02.10.2015 зі змінами станом на 11.11.2016 - незаконними і такими, що не відповідають статті 15 чинного Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та пунктам 1.4.9 і 2.3.2 чинного Положення про автоматизовану систему документообігу суду.

Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 07 лютого 2017 року відмовлено у відкритті провадження в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Зборів суддів Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області про визнання пунктів 3.24, 3.25, 3.26, 3.27 (в частині, що стосується чергування слідчих суддів) Засад використання автоматизованої системи документообігу суду в Ужгородському міськрайонному суді Закарпатської області, затверджених рішенням зборів суддів Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 02.10.2015 зі змінами станом на 11.11.2016 - незаконними і такими, що не відповідають статті 15 чинного Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та пунктам 1.4.9 і 2.3.2 чинного Положення про автоматизовану систему документообігу суду.

Не погодившись із такою ухвалою суду першої інстанції, його оскаржив позивач, який в поданій апеляційній скарзі, покликаючись на те, що судом першої інстанції позбавлено позивача доступу до правосуддя, в зв'язку з чим просить таку скасувати та ухвалити судове рішення, яким забезпечити позивачу доступ до правосуддя. В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт покликається на обставини, якими обґрунтував вимог позовної заяви.

Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з'явилися, а тому колегія суддів, відповідно до ч. 1 ст. 41 Кодексу адміністративного судочинства України, вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності сторін, без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, перевіривши матеріали справи і доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що така не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 109 КАС України суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі лише, якщо заяву не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.3 Кодексу адміністративного судочинства України справа адміністративної юрисдикції - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Згідно з ч.2 ст.4 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом встановлений інший порядок судового вирішення.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 17 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на правовідносини, що виникають у зв'язку з здійсненням суб'єктом владних повноважень владних управлінських функцій, а також у зв'язку з публічним формуванням суб'єкта владних повноважень шляхом виборів або референдуму. Юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема: 1) спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності; 2) спори з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби; 3) спори між суб'єктами владних повноважень з приводу реалізації їхньої компетенції у сфері управління, у тому числі делегованих повноважень; 4) спори, що виникають з приводу укладання, виконання, припинення, скасування чи визнання нечинними адміністративних договорів; 5) спори за зверненням суб'єкта владних повноважень у випадках, встановлених Конституцією та законами України; 6) спори щодо правовідносин, пов'язаних з виборчим процесом чи процесом референдуму; 7) спори фізичних чи юридичних осіб із розпорядником публічної інформації щодо оскарження його рішень, дій чи бездіяльності у частині доступу до публічної інформації; 8) спори фізичних чи юридичних осіб щодо оскарження рішень, дій або бездіяльності замовника у правовідносинах, що виникли на підставі Закону України "Про особливості здійснення закупівель товарів, робіт і послуг для гарантованого забезпечення потреб оборони", за виключенням спорів, пов'язаних із укладенням договору з переможцем переговорної процедури закупівлі, а також зміною, розірванням і виконанням договорів про закупівлю.

Для вирішення питання за правилами якого судочинства слід розглядати певний спір, і чи володіє він ознаками справи адміністративної юрисдикції, яка повинна розглядатися за правилами передбаченими Кодексом адміністративного судочинства України, слід виходити із суб'єктного складу та предмету заявленого позову.

У відповідності до роз'яснень, викладених у постанові Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 року №6 "Про деякі питання, що виникають у судовій практиці при прийнятті до провадження адміністративних судів та розгляді ними адміністративних позовів до судів і суддів", у розумінні положень частини першої статті 2, пунктів 1, 7 і 9 статті 3, статті 17, частини третьої статті 50 КАС України суди та судді при розгляді ними цивільних, господарських, кримінальних, адміністративних справ та справ про адміністративні правопорушення не є суб'єктами владних повноважень, які здійснюють владні управлінські функції, і не можуть бути відповідачами у справах про оскарження їхніх рішень, дій чи бездіяльності, вчинених у зв'язку з розглядом судових справ.

Тобто дії суду (судді), вчинені при виконанні ним своїх обов'язків щодо здійснення правосуддя (самостійного виду державної діяльності, яка здійснюється шляхом розгляду і вирішення у судових засіданнях в особливій, встановленій законом, процесуальній формі адміністративних, цивільних, кримінальних та інших справ), є не управлінськими, а процесуальними, і оскаржуються у порядку, визначеному процесуальними законами.

У порядку адміністративного судочинства можуть бути оскаржені акти, дії або бездіяльність посадових і службових осіб судів, що належать до сфери управлінської діяльності. Такий висновок міститься у п.22 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України "Про окремі питання юрисдикції адміністративних судів" за № 8 від 20.05.2013 року.

Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи, предметом спору у вказаній справі є не акти, дії або бездіяльність посадових і службових осіб судів, що належать до сфери управлінської діяльності, а пункти 3.24, 3.25, 3.26, 3.26 (в частині, що стосується чергування слідчих суддів) Засад використання автоматизованої системи документообігу, затверджені рішенням зборів суддів Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області.

Відповідно до роз'яснень, викладених у постанові Пленуму Верховного Суду України "Про деякі питання, що виникають у судовій практиці щодо позовів до органів суддівського самоврядування" за № 17 від 19.12.2008 року, у контексті положень ч.1 ст. 2, пунктів 1, 7 і 9 ч.1 ст. 3, ст. 17, ч. 3 ст. 50 КАС України - органи суддівського самоврядування (збори суддів, конференції суддів, з'їзд суддів України, ради суддів), їх уповноважені особи (головуючі на зборах, конференціях суддів, з'їзді суддів України, їх члени (делегати), голови, їх заступники, члени рад суддів) при здійсненні ними дій (бездіяльності) чи прийнятті рішень, пов'язаних із реалізацією функцій суддівського самоврядування, не є суб'єктами владних повноважень і не можуть бути відповідачами у відповідних адміністративних справах. Компетенція адміністративних судів відповідно до статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України на розгляд таких спорів не поширюється.

Також, у постанові Пленуму Верховного Суду України "Про деякі питання, що виникають у судовій практиці щодо позовів до органів суддівського самоврядування" за № 17 від 19.12.2008 року зазначено, що скарги на рішення органів суддівського самоврядування (зборів суддів, конференцій суддів, з'їзду суддів України, рад суддів), а також скарги на дії, бездіяльність і рішення головуючих на зборах суддів, конференціях суддів, з'їзді суддів України та їх членів (делегатів), голів, їх заступників і членів рад суддів, пов'язані з діяльністю органів суддівського самоврядування, розглядаються самими органами суддівського самоврядування, згідно зі ст. 105-116 Закону України "Про судоустрій України" від 07.02.2002 року №3018-III (діючого станом на час прийняття вищезазначеної постанови) та внутрішніми актами, які регламентують їх діяльність.

З аналізу наведених вище правових норм випливає, що орган суддівського самоврядування не виконує владних управлінських функцій і, таким чином, спір, предметом якого є рішення органу суддівського самоврядування, не є публічно-правовим спором і не підпадає під визначення справи адміністративної юрисдикції, наведене в п.1 ч. 1 ст. 3 КАС, оскільки вимоги позивача не стосуються захисту його прав у сфері публічно-правових відносин.

Таким чином колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що позовну заяву ОСОБА_1 не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства та правильно відмовив у відкритті провадження.

Зважаючи на викладене, керуючись ст. 41, ч. 3 ст. 160, ст. ст. 195, 196, п. 1 ч. 1 ст. 199, ст. 200, п. 1 ч. 1 ст. 205, ст. ст. 206, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

У Х В А Л И В:

Апеляційну ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Закарпатського окружного адміністративного суду від 07 лютого 2017 року про відмову у відкритті провадження в адміністративній справі № 807/137/17 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня складення ухвали в повному обсязі.

Головуючий суддя В.М. Каралюс

суддя В.С. Затолочний

суддя З.М. Матковська

повний текст ухвали виготовлений 21.03.2017