Справа № 308/586/17
Суддя: Фазикош О. В.
Дата ухвалення: 2017-03-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.03.2017 місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі головуючого судді Фазикош О.В., за участю секретаря Рабош А.О., розглянувши адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державної екологічної інспекції у Закарпатській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення №1 від 11.01.2017 року та закриття провадження у справі, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Ужгородського міськрайонного суду з адміністративним позовом до Державної екологічної інспекції у Закарпатській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення №1 від 11.01.2017 року та закриття провадження у справі.

Позовні вимоги мотивує тим, що 11 січня 2017 року Державною екологічною інспекцією у Закарпатській області, в особі державного інспектора за охорони навколишнього природного середовища Закарпатської області ОСОБА_2, винесено постанову про накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_1, якою його притягнуто до адміністративної відповідальності за ст.153 КУАП та накладено стягнення у вигляді штрафу у розмірі 510 грн. Позивач вважає, що адміністративне провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності проведено з порушеннями положень чинного законодавства у звязку з чим рішення субєкта владних повноважень (постанова) прийнято не на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, упереджено, недобросовісно, що суттєво порушило права, свободи та інтереси позивача. Тому постанова винесена незаконно, є необґрунтованою та такою, що підлягає скасуванню.

Так, зокрема відповідач не перевірив правильність складення протоколу так як не встановив, що протокол про адміністративне правопорушення складено не уповноваженою посадовою особою у звязку з чим безпідставно порушено провадження у справі та узято до уваги протокол як доказ. Відповідно до ст.242-1 КУпАП та п.7 ч.2 ст.255 КУпАП протоколи про адміністративні правопорушення за проступки передбачені ст.153 КУпАП мають право складати або державні інспектори з охорони навколишнього природного середовища або громадські інспектори з охорони довкілля. Однак при розгляді справи відповідач виніс постанову на підставі протоколу про адміністративне правопорушення від 12.11.2016 року серії ЗА № 008093, який складено ст. ДОП Свалявського ВП Мукачівського ВП ГУ НП в Закарпатській області ОСОБА_3, тобто на підставі протоколу, складеного не уповноваженою особою.

Відповідач, розглядаючи справу, неналежно перевірив чи було вчинено адміністративне правопорушення передбачене ст.153 КУАП та безпідставно визнав наявність правопорушення. Відповідачем не було зясовано чи наявний у цій справі обєкт складу вказаного адміністративного правопорушення, неправильно кваліфіковано обєкт правопорушення (зокрема норми якого закону охороняються ст.153 КУАП, тобто чи ЗУ «Про рослинний світ» чи ЗУ «Про благоустрій населених пунктів»), не встановлено документальними доказами чи дерева були паспортизовані та внесені у відповідний реєстр обєктів благоустрою зеленого господарства с.Солочин. Крім того, відповідачем не зясовано належними та допустимими доказами чи дерева взагалі знаходились у межах с.Солочин, бо з долучених до справи фотокопій відповідач не міг встановити чи належить зображена на них місцевість до меж населеного пункту Солочин. Водночас відповідачем безпідставно та без перевірки відповідними документами взято до уваги пояснення свідка ОСОБА_4 (з її слів землевпорядника с.Солочин) з приводу цих обставин.

Крім того, відповідач неналежно перевірив чи винний позивач у вчинені правопорушення та безпідставно визнав наявність вини. Вказані обставини підлягають обовязковому встановленню відповідно до ст.280 КУАП. У матеріалах справи наявне пояснення ОСОБА_5, яка зазначає, що дізналась зі слів іншої особи (ОСОБА_6Т) про те, що позивач зрізав дерева на річці Піня. Однак безпосередньо у гр. ОСОБА_6 пояснення не відбирались та відсутні у матеріалах справи. Інших доказів, які б свідчили, що вказані дерева були зрізані позивачем відсутні. Тобто обставини того, що саме позивач зрізав дерева не були перевірені у особи, яка нібито безпосередньо бачила вказані обставини, чим порушено ст. 245, 272 КУАП. Водночас відповідачем безпідставно та необґрунтовано відкинуто пояснення самого позивача про те, що він дерева не зрізав та те, що із сусідом ОСОБА_6 він перебуває у неприязних стосунках. ОСОБА_1 вважає, що відповідач прийняв рішення у супереч вказаних принципів права та віддав перевагу неперевіреним безпосередньо у прямого свідка даним. Упередженість відповідача повязана також з тим, що позивач вже довгий час скаржиться на дії сусіда ОСОБА_6 щодо зміни русла річки Піня безпосередньо до Державної екологічної інспекції Закарпатської області.

За таких обставин, позивач просить скасувати постанову Державної екологічної інспекції у Закарпатській області про накладення адміністративного стягнення №1 від 11.01.2017 року щодо визнання ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного порушення, передбаченого статтею 153 Кодексу України про адміністративні правопорушення і накладення на нього адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 510,00 гривень, провадження у справі закрити на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, тобто за відсутністю в його діях складу правопорушення.

В судове засідання позивач ОСОБА_1 не зявився, хоча про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Від представника позивача на адресу суду надійшла заява про розгляд справи без їх участі, позвовні вимоги підтримують в повному обсязі та просить їх задовольнити.

Представник відповідача Державної екологічної інспекції у Закарпатській області в судове засідання не зявився, повідомлявся належним чином, клопотань про відкладення розгляду справи не надходило.

Згідно з ч. 4 ст. 128 КАС України у разі неприбуття відповідача - суб'єкта владних повноважень, належним чином повідомленого про дату, час і місце судового розгляду, без поважних причин або без повідомлення ним про причини неприбуття розгляд справи не відкладається і справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Згідно з вимогами ч. 2 ст. 2 КАС України до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність субєктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Пункт 7 ч.1 ст.3 КАС України визначає, що суб'єктом владних повноважень є орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Відповідно до вимог ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із ст.71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Суб'єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Як вбачається з матеріалів справи, 11 січня 2017 року Державною екологічною інспекцією у Закарпатській області, в особі головного спеціаліста відділу екологічного контролю природно-заповідного фонду, рослинного і тваринного світу, державного інспектора з охорони навколишнього природного середовища Закарпатської області ОСОБА_2, було винесено постанову про накладання адміністративного стягнення №1, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена статтею 153 Кодексу України про адміністративне правопорушення, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 510 гривень.

У вказаній постанові зазначено, що ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, який проживає за адресою ІНФОРМАЦІЯ_2, вчинив правопорушення, відповідальність ст.40 Закону України «Про рослинний світ», тим, що 12.1.2016 року близько 14.00 годин знаходячись на березі річки «Пінія» зрізав дерева породи граб та верба, що являється обєктом озеленення в с.Солочин Свалявського району. В результаті чого порушенням заподіяно шкоду на суму 9300,00 грн., що розрахована відповідно до Додатку 1 Постанови КМ України від 08.04.1999 року №559 «Про такси для обчислення розміру шкоди, заподіяної зеленим наснаженням у межах міст та інших населених пунктів» (із змінами, внесеними згідно з Постановами КМ №1789 від 28.12.2001 року та №111 від 01.02.2012 року).

Статтею 245 КУпАП встановлено, що завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

З метою забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, індивідуалізації її відповідальності та реалізації вимог статті 245 КУпАП щодо своєчасного, всебічного, повного і об'єктивного з'ясування обставин справи, вирішення її у відповідності з законом уповноважений орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна ця особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, а також інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до ч.1 ст.254 КУпАП при вчинення адміністративного правопорушення складається протокол уповноваженими на те посадовою особою або представником громадської організації чи органу громадської самодіяльності.

За своїм призначенням адміністративний протокол є процесуальним документом, який з припущенням свідчить про вчинення особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, проступку. Правильність та точність складання адміністративного протоколу впливає на набування ним доказової сили, однак, виходячи з приписів статті 251 КУпАП, наявність протоколу не є достатньою підставою для притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Відповідно до ч.2 ст.255 КУпАП у справах про адміністративні правопорушення, розгляд яких віднесено до відання органів, зазначених у статтях 222 244-21 цього Кодексу, протоколи про правопорушення мають право складати уповноважені на те посадові особи цих органів. Крім того, протоколи про адміністративні правопорушення за ст.153 КУпАП мають право складати громадський інспектор з охорони довкілля (пункт 7 ч.2 ст.255 КУпАП).

Згідно ст.242-1 КУпАП справи про адміністративні правопорушення, передбачені зокрема статтею 153 КУпАП розглядаються центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику із здійснення державного нагляду (контролю) у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів. Від імені центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику із здійснення державного нагляду (контролю) у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів, розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право Головний державний інспектор України з охорони навколишнього природного середовища та його заступники, старші державні інспектори України з охорони навколишнього природного середовища, державні інспектори України з охорони навколишнього природного середовища, головні державні інспектори з охорони навколишнього природного середовища Автономної Республіки Крим, областей, міст Києва і Севастополя та їх заступники, головні державні інспектори з охорони навколишнього природного середовища Чорного і Азовського морів та їх заступники, старші державні інспектори з охорони навколишнього природного середовища, державні інспектори з охорони навколишнього природного середовища відповідних територій.

Тобто, протоколи про адміністративні правопорушення за проступки передбачені ст.153 КУпАП мають право складати або державні інспектори з охорони навколишнього природного середовища або громадські інспектори з охорони довкілля.

Відповідно до п.3.1 Інструкції з оформлення органами Державної екологічної інспекції України та її територіальними органами матеріалів про адміністративні правопорушення, затвердженої Наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища України 05.07.2004 №264, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 27 липня 2004 р. за №934/9533, при підготовці справи про адміністративне правопорушення до розгляду посадова особа обов'язково вирішує питання, визначені статтею 278 КУпАП.

Статтею 278 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення вирішує такі питання: 1) чи належить до його компетенції розгляд даної справи; 2) чи правильно складено протокол та інші матеріали справи про адміністративне правопорушення; 3) чи сповіщено осіб, які беруть участь у розгляді справи, про час і місце її розгляду; 4) чи витребувано необхідні додаткові матеріали; 5) чи підлягають задоволенню клопотання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілого, їх законних представників і адвоката.

Судом встановлено, що оскаржувана постанова №1 від 11.01.2017 року інспектором Державної екологічної інспекції у Закарпатській області була винесена за результатами розгляду протоколу про адміністративне правопорушення від 12 листопада 2016 року серії ЗА №008093, який складений ст.ДОП Свалявського ВП Мукачівського ВП ГУ НП в Закарпатській області ОСОБА_3 про порушення вимог природоохоронного законодавства, тобто на підставі протоколу, складеного не уповноваженою особою, а тому такий протокол не може бути належним доказом.

Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП та п.3.4 Інструкції з оформлення органами Державної екологічної інспекції України та її територіальними органами матеріалів про адміністративні правопорушення посадова особа при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язана з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно постанови про накладення адміністративного стягнення №1 від 11.01.2017 року підставою для притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст.153 КУпАП стало порушення ним ст.40 Закону України «Про рослинний світ».

Статтею 153 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за знищення або пошкодження зелених насаджень, окремих дерев, чагарників, газонів, квітників та інших об'єктів озеленення в населених пунктах, невжиття заходів для їх охорони, а також самовільне перенесення в інші місця під час забудови окремих ділянок, зайнятих об'єктами озеленення. Тобто, під захистом ст.153 КУпАП перебувають обєкти озеленення в населених пунктах.

Згідно ст.2 Закону України «Про рослинний світ» завданням законодавства України про рослинний світ є регулювання суспільних відносин у сфері охорони, використання та відтворення дикорослих та інших несільськогосподарського призначення судинних рослин, мохоподібних, водоростей, лишайників, а також грибів, їх угруповань і місцезростань.

Статтею 40 цього Закону визначено, що порушення законодавства про рослинний світ тягне за собою дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно з законами України. Відповідальність за порушення законодавства про рослинний світ несуть особи, винні у: самовільному спеціальному використанні природних рослинних ресурсів; порушенні правил загального використання природних рослинних ресурсів; протиправному знищенні або пошкодженні об'єктів рослинного світу; порушенні вимог охорони умов місцезростання об'єктів рослинного світу; порушенні вимог щодо охорони, використання та відтворення рослинного світу під час проектування, розміщення, будівництва, реконструкції, введення в дію, експлуатації споруд та об'єктів, застосування технологій, які негативно впливають на стан об'єктів рослинного світу; перевищенні лімітів використання природних рослинних ресурсів; самовільному проведенні інтродукції та акліматизації дикорослих видів рослин; реалізації лікарської та технічної сировини дикорослих рослин, зібраної без дозволу на спеціальне використання природних рослинних ресурсів; закупівлі лікарської та технічної сировини дикорослих рослин у юридичних або фізичних осіб, які не мають дозволу на їх спеціальне використання; порушенні правил вивезення за межі України і ввезення на її територію об'єктів рослинного світу; невнесенні збору за використання природних рослинних ресурсів у встановлені строки.

Відповідно до ч.1 ст.28 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» охороні та відновленню підлягають усі зелені насадження в межах населених пунктів під час проведення будь-якої діяльності, крім зелених насаджень, які висаджені або виросли самосівом в охоронних зонах повітряних і кабельних ліній, трансформаторних підстанцій, розподільних пунктів і пристроїв.

Згідно ч.5 та ч.7 ст.28 цього Закону у містах та інших населених пунктах ведеться облік зелених насаджень та складається їх реєстр за видовим складом та віком. Облік зелених насаджень проводиться органами місцевого самоврядування. Правила утримання зелених насаджень міст та інших населених пунктів затверджуються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства, за погодженням із заінтересованими центральними органами виконавчої влади.

Відповідно до п.14.1 Правил утримання зелених насаджень у населених пунктах України, затверджених Наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України №105 від 10.04.2006 року, у містах та інших населених пунктах ведеться облік зелених насаджень та складається їхній реєстр за видовими складом та віком. Обліку підлягають усі види зелених насаджень: дерева, кущі, газони, квітники. Облік зелених насаджень проводиться органами місцевого самоврядування Облік зелених насаджень проводиться на основі матеріалів інвентаризації зелених насаджень, матеріалів лісовпорядкування в приміських лісах і лісопарках. Інвентаризація зелених насаджень проводиться відповідно до Інструкції з технічної інвентаризації зелених насаджень у містах та селищах міського типу України, затвердженої наказом Держбуду України від 24.12.2001 №226, зареєстрованої у Мін'юсті 25.02.2002 за №182/6470. За матеріалами інвентаризації складається паспорт об'єкта (благоустрою, території підприємств, установ, організацій, інших земельних ділянок, на яких розташовані зелені насадження) затвердженої форми. Паспорт об'єкта затверджується балансоутримувачем, власником чи користувачем земельних ділянок, на яких розташовані зелені насадження, та підписується виконавцем робіт з інвентаризації. Дані паспорта заносять у облікові бухгалтерські документи балансоутримувачів, власників чи користувачів земельних ділянок, на яких розміщені зелені насадження. Копія паспорта передається у виконавчі органи міських, районних, селищних і сільських рад для складання реєстру зелених насаджень. Паспорт об'єкта підлягає плановому поновленню один раз за 5 років.

Згідно п.14.2.2-14.2.3 Привал реєстр об'єктів благоустрою зеленого господарства насаджень ведеться на основі даних паспортів, в розрізі територій населених пунктів (сільських, селищних, районних та міських), по визначеній формі (додаток 9). Зведений реєстр зелених насаджень населених пунктів ведеться на основі даних реєстру об'єктів благоустрою зеленого господарства (додаток 10).

В порушення законодавчих положень відповідачем не з'ясовано всіх обставин справи про адміністративне правопорушення відповідно до вимог ст. 280 КУпАП, зокрема при розгляді справи не встановлено належними та допустимими доказами чи дерева породи граб та верба, які 12.11.2016 року були зрізані на березі річки «Піня» були паспортизовані та внесені у відповідний реєстр обєктів благоустрою зеленого господарства с.Солочин Свалявського району, не встановлено, яка кількість дерев була зрізана, чи взагалі вказані дерева знаходились у межах с.Солочин Свалявського району.

Відповідачем не надано суду належних та допустимих доказів, які підтверджують той факт, що вказані дерева були зрізані саме ОСОБА_1 Відповідачем обґрунтовуються свої твердження виклично поясненнями свідка ОСОБА_5 (з її слів землевпорядника с.Солочин), яка зазначає, що дізналась з приводу цих обставин зі слів іншої особи (ОСОБА_6Т). Однак безпосередньо у гр. ОСОБА_6 пояснення не відбирались та відсутні у матеріалах справи. Інших доказів, які б свідчили, що дерева були зрізані позивачем відсутні.

Згідно роз'яснень, містяться в пункті 7 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами скарг на постанови у справах про адміністративні правопорушення» від 24.06.1988 року №6 (із змінами і доповненнями, внесеними Постановою від 25 травня 1998 року №15) розглядаючи відповідно до ст.293 КУпАП скаргу або протест на постанову у справі про адміністративне правопорушення, суд повинен перевірити: чи накладено адміністративне стягнення правомочним органом; чи є в діях даної особи ознаки проступку, за який законом передбачена адміністративна відповідальність, і вина у його вчиненні; чи не сплив строк давності для притягнення до адміністративної відповідальності; чи правильні висновки органу (посадової особи), який виніс постанову, про тяжкість вчиненого проступку і обтяжуючі обставини; чи враховані пом'якшуючі обставини, майновий стан винного.

Виходячи із закріпленого в частині 4 статті 129 Конституції України принципу змагальності і рівності сторін у судочинстві, обов'язок доказування законності застосування адміністративного стягнення при розгляді скарги громадянина в суді покладається на орган (посадову особу), яким винесено оскаржувану постанову.

Відповідно до ч.2 ст.71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Аналіз законодавчих норм, заперечення позивача щодо вчинення адміністративного правопорушення дає підстави суду дійти висновку, що відповідач, як суб'єкт владних повноважень, повинен був зібрати докази, які б підтверджували наявність складу правопорушення та спростувати позицію позивача, однак доказів того, що ОСОБА_1 порушив вимоги природоохоронного законодавства відповідачем суду не надано.

Згідно з ч.1 ст.86 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що порушення процедури притягнення позивача до адміністративної відповідальності, передбаченої КУпАП, недотримання вимог щодо своєчасного, всебічного, повного і об'єктивного з'ясування всіх обставин справи та належного документування обставин адміністративного правопорушення, а також що в діях громадянина України ОСОБА_1, відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 153 Кодексу України про адміністративне правопорушення, є підставою для скасування постанови Державної екологічної інспекції у Закарпатській області, в особі головного спеціаліста відділу екологічного контролю природно-заповідного фонду, рослинного і тваринного світу, державного інспектора з охорони навколишнього природного середовища Закарпатської області ОСОБА_2, про накладання адміністративного стягнення №1 від 11.01.2017 року, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена статтею 153 Кодексу України про адміністративне правопорушення, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 510 гривень.

Водночас, щодо вимоги позивача про закриття провадження у справі суд зауважує наступне.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 17 КАС компетенція адміністративних судів поширюється на спори фізичних чи юридичних осіб із субєктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

До правових актів індивідуальної дії належать також рішення (постанови) про притягнення фізичних осіб до адміністративної відповідальності, які прийняті субєктами владних повноважень (крім суду).

Відповідно до припису пункту 2 частини першої статті 18 КАС, який кореспондується з положеннями пункту 3 частини першої статті 288 КУпАП, оскарження рішень (постанов) субєктів владних повноважень у справах про адміністративні правопорушення здійснюється шляхом подання адміністративного позову до місцевого загального суду як адміністративного суду.

Статтею 221 Глави 17 КУпАП «Підвідомчість справ про адміністративне правопорушення» закріплено вичерпний перелік справ про адміністративні правопорушення, які розглядають судді районних, районних у місті, міських чи міськрайонних судів, серед яких відсутня ст.153 КУпАП.

Системний аналіз норм КУпАП та КАС України щодо компетенції судів у справах про адміністративні правопорушення дозволяє суду дійти висновку, що право закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення належить лише органу, який розглядає таку справу або ж суду, у передбачених ст.221 КУпАП випадках, та не відноситься до компетенції адміністративного суду, який перевіряє законність винесення субєктом владних повноважень постанови про притягнення до адміністративної відповідальності, тому в цій частині позову слід відмовити.

Відповідно до ст.159 КАС України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Так, у п.29 Рішення Європейського суду з прав людини від 09.12.1994р. Справа «Руїз Торіха проти Іспанії» (серія А №303А) суд повторює, що згідно з його установленою практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобовязує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обовязок щодо обґрунтованості рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

На підставі ст. ст. 7-14, 18, 19, 24, 71, 128, 143, 146, 158, 160, 161, 162, 163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, ст.ст.153, 221, 245, 251, 254, 255, 280, 288 КУпАП, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Державної екологічної інспекції у Закарпатській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення №1 від 11.01.2017 року та закриття провадження у справі задовольнити частково.

Постанову Державної екологічної інспекції у Закарпатській області, в особі головного спеціаліста відділу екологічного контролю природно-заповідного фонду, рослинного і тваринного світу, державного інспектора з охорони навколишнього природного середовища Закарпатської області ОСОБА_2, про накладання адміністративного стягнення №1 від 11.01.2017 року, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена статтею 153 Кодексу України про адміністративне правопорушення, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 510 гривень - скасувати.

В решті заявлених вимог відмовити.

Постанова може бути оскаржена до Львівського апеляційного адміністративного суду через Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області. Апеляційна скарга на постанову суду подається протягом десяти днів з дня її оголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цієї постанови.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду ОСОБА_7