Справа № 158/2578/16а
Суддя: Плахтій Наталія Борисівна
Дата ухвалення: 2017-03-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 березня 2017 рокуСправа № 158/2578/16а

Волинський окружний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого-судді Плахтій Н.Б.,

суддів Дмитрука В.В., Мачульського В.В.,

при секретарі Головатій І.В.,

за участю представника позивачів ОСОБА_1 ,

представника відповідача Смілки В.І.,

представника третьої особи Панасюка О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку адміністративну справу за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до Міністерства оборони України, третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, Волинський обласний військовий комісаріат про визнання протиправним та скасування рішення в частині та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 , ОСОБА_3 звернулися в суд з позовом до Міністерства оборони України (далі МО України), третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі ІНФОРМАЦІЯ_2 ), в якому просять визнати протиправним та скасувати пункт 161 рішення Міністерства оборони України від 08.08.2016, яке оформлене протоколом засідання комісії з розгляду питань від 05.08.2016 №60, про відмову у призначенні одноразової грошової допомоги батьку та матері померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 сержанта військової служби за контрактом ОСОБА_4 , зобов`язати відповідача призначити та виплатити вказану допомогу у розмірі 344500,00 грн. кожному відповідно до Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 №975.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_2 , ОСОБА_3 є батьками сержанта ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 в результаті отруєння етиловим спиртом в період проходження військової служби за контрактом. Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 №975 «Про затвердження Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві» мають право на отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку із загибеллю (смертю) їхнього сина в період проходження військової служби в розмірі 500- кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб. Однак рішенням від 08.08.2016, яке оформлене протоколом засідання комісії від 05.08.2016 №60, МО України відмовлено у призначенні одноразової грошової допомоги, посилаючись на статтю 16-4 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», оскільки загибель (смерть) військовослужбовця є наслідком вчинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння. Вважають вказане рішення протиправним та таким, що підлягає скасуванню, оскільки відсутні будь-які дані та документальне підтвердження щодо вчинення ОСОБА_4 дій у стані алкогольного сп`яніння, які б спричинили його смерть.

Представник позивачів в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі з підстав, викладених в позовній заяві, та просив їх задовольнити повністю.

Представник відповідача в поданих запереченнях на адміністративний позов та в судовому засіданні позовні вимоги ОСОБА_2 , ОСОБА_3 не визнав, посилаючись на те, що смерть сержанта ОСОБА_4 настала на території військової частини внаслідок гострого отруєння етиловим алкоголем. Стверджує, що військовослужбовець вжив алкогольні напої та виконував обов`язки військової служби в нетверезому стані, чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене статтею 172-20 Кодексу України про адміністративні правопорушення. В подальшому скоєння відповідного адміністративного правопорушення призвело до гострого отруєння етиловим спиртом, що в свою чергу зумовило смерть військовослужбовця. Наявність причинно-наслідкового зв`язку унеможливлює призначення одноразової грошової допомоги позивачам (батькам військовослужбовця ОСОБА_4 ) в силу вимог статті 16-4 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». Просив у задоволенні позовних вимог відмовити в поному обсязі.

Представник третьої особи в судовому засіданні заперечив проти заявлених позовних вимог з тих підстав, що Волинський ОВК лише вчиняє дії щодо збору відповідних документів та направляє їх МО України для розгляду. Жодного обов`язку стосовно прийняття рішення про призначення одноразової грошової допомоги не має. Просив в позові відмовити.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши письмові докази, суд приходить до висновку, що адміністративний позов підлягає до задоволення з огляду на наступне.

Судом встановлено, що 26.11.2013 року ОСОБА_4 був призваний Луцьким ОМВК для проходження військової служби за контрактом.

З 28.05.2014 неодноразово сержант ОСОБА_4 брав безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районі/районах проведення антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей, що підтверджується довідкою Військової частини польова пошта НОМЕР_1 від 01.03.2016 №1155 (а.с.31).

Відповідно до свідоцтва про смерть від 05.02.2016 Серії НОМЕР_2 , виданого виконавчим комітетом Тростянецької сільської ради Ківерцівського району Волинської області, ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 у селі Старичі Яворівського району Львівської області, про що 05.02.2016 складено відповідний актовий запис №7 (а.с. 28).

Відповідно до лікарського свідоцтва про смерть від 05.02.2016 №21/2016 причину його смерті не встановлено. Лікарським свідоцтвом про смерть від 18.03.2016 №21/2016, виданим замість попереднього, та довідкою про причину смерті від 18.03.2016 №21/2016, виданою КЗ ЛОР «Львівське обласне бюро судово-медичної експертизи» встановлено, що причиною смерті ОСОБА_4 стало гостре отруєння етиловим алкоголем, на території військової частини, внаслідок випадків ушкодження з невизначеним наміром (а.с.26).

29.02.2016 року тво начальника штабу-першим заступником командира в/ч польова пошта НОМЕР_1 прийнято наказ №48, відповідно до якого сержанта ОСОБА_4 , командира бойової машини-командира 3 механізованого відділення 2 механізованого взводу 2 механізованої роти 1 механізованого батальйону, який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , причина смерті неуточнена, виключено зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення. В даному наказі також зазначено, що смерть ТАК пов`язана з виконанням обов`язків військової служби, похований на цвинтарі села Лички Ківерцівського району Волинської області (а.с.27).

Актом спеціального розслідування встановлено, що смерть ОСОБА_4 пов`язана з проходженням військової служби, та підтверджено, що факт смерті пов`язаний з виконанням обов`язків військової служби (а.с.24-25). Витяг з протоколу засідання Центральної військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв від 15.07.2016 №3096 вказує, що смерть військовослужбовця настала через гостре отруєння етиловим алкоголем, а причина смерті - одержана в результаті нещасного випадку, ТАК пов`язана із проходженням військової служби (а.с.30).

Відповідно до вимог чинного законодавства батьки військовослужбовця подали до Волинського ОВК пакет вищевказаних документів для призначення одноразової грошової допомоги, які 03.06.2016 були надіслані директору Департаменту фанансів Міністерства оборони України (а.с.29).

Листом від 06.09.2016 №1118 військовий комісар ІНФОРМАЦІЯ_4 повернув документи ІНФОРМАЦІЯ_5 та повідомив, що комісія МО України дійшла висновку про відмову у призначенні одноразової грошової допомоги батькам ОСОБА_4 , оскільки смерть військовослужбовця є наслідком вчинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння (стаття 16-4 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей»), про що свідчить витяг з протоколу засідання комісії з розгляду питань із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби від 05.08.2016 №60 (а.с.23, 63).

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд приходить до таких висновків.

Відповідно до статті 17 Конституції України держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі в Збройних Силах України, а також членів їх сімей.

Статтею 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби здійснюється Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 №2232-ХІІ (далі Закон №2232-ХІІ).

Згідно з частиною третьою статті 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військовий обов`язок включає проходження військової служби.

Відповідно до статті 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» початком проходження військової служби вважається: 1) день відправлення у військову частину з обласного збірного пункту - для громадян, призваних на строкову військову службу; 2) день зарахування до списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) - для громадян, прийнятих на військову службу за контрактом, у тому числі військовозобов`язаних, які проходять збори, та резервістів під час мобілізації; 3) день призначення на посаду курсанта вищого військового навчального закладу, військового навчального підрозділу вищого навчального закладу - для громадян, які не проходили військову службу, та військовозобов`язаних; 4) день відправлення у військову частину з районного (міського) військового комісаріату - для громадян, призваних на військову службу під час мобілізації, на особливий період, та на військову службу за призовом осіб офіцерського складу.

Закінченням проходження військової служби вважається день виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) у порядку, встановленому положеннями про проходження військової служби громадянами України.

Військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язки військової служби: 1) на території військової частини або в іншому місці роботи (занять) протягом робочого (навчального) часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком (розкладом занять); 2) на шляху прямування на службу або зі служби, під час службових поїздок, повернення до місця служби; 3) поза військовою частиною, якщо перебування там відповідає обов`язкам військовослужбовця або його було направлено туди за наказом відповідного командира (начальника); 4) під час виконання державних обов`язків, у тому числі у випадках, якщо ці обов`язки не були пов`язані з військовою службою; 5) під час виконання обов`язку з урятування людського життя, охорони державної власності, підтримання військової дисципліни та охорони правопорядку.

Статтею 1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991№2011-XII (далі - Закон №2011-XII), визначено, що соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

Дія цього Закону поширюється на членів сімей військовослужбовців, які загинули, померли чи пропали безвісти (пункт 2 частина перша стаття 3 Закону №2011-ХІІ).

Відповідно до частини першої статті 16 Закону №2011-XII одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.

Згідно до пункту 1 статті другої статті 16 Закону №2011-XII одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі, зокрема, загибелі (смерті) військовослужбовця під час виконання ним обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби.

Як слідує з матеріалів справи, актом спеціального розслідування встановлено та підтверджено, що смерть сержанта ОСОБА_4 . ТАК пов`язана з виконанням обов`язків військової служби. Зокрема, у вказаному акті не відображено та не вказано, що сержант ОСОБА_4 вчинив будь-які дії у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння та дії, які вказували б на вчинення останнім злочину чи адміністративного правопорушення.

Отже, в ході спеціального розслідування встановлено, що загибель сержанта ОСОБА_4 пов`язана з виконанням ним обов`язків військової служби при захисті Батьківщини та не являється наслідком дій, які містять ознаки адміністративного правопорушення, скоєних у стані алкогольного сп`яніння.

Механізм призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві визначається Порядком призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 №975 (далі Порядок №975).

Відповідно до пункту 3 Порядку №975 днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста є дата смерті, що зазначена у свідоцтві про смерть.

Підпунктом 1 пункту 4 Порядку №975 передбачено, що одноразова грошова допомога призначається у разі загибелі (смерті) військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста, якщо смерть настала під час виконання військовослужбовцем обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби.

Згідно з пунктом 5 Порядку №975 одноразова грошова допомога призначається і виплачується у розмірі 500-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату загибелі (смерті), рівними частками членам сім`ї, батькам та утриманцям загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста. Якщо одна із зазначених осіб відмовляється від отримання одноразової грошової допомоги, її частка розподіляється між іншими особами, які мають право на її отримання. Заява про відмову від отримання одноразової грошової допомоги повинна бути нотаріально посвідчена в установленому законодавством порядку. Члени сім`ї та батьки загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста визначаються відповідно до Сімейного кодексу України, а утриманці - відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Так, як свідчать матеріали справи, родинні відносини позивачів з ОСОБА_4 підтверджуються свідоцтвом про народження, згідно якого батьком померлого сержанта зазначено ОСОБА_2 , а матір`ю ОСОБА_3 (а.с.22).

Таким чином, з огляду на вищевикладене, слід дійти висновку, що позивачі мають право на отримання одноразової грошової допомоги.

Згідно з підпунктами 12, 13 Порядку №975 призначення і виплата одноразової грошової допомоги військовослужбовцям, військовозобов`язаним та резервістам, яких призвано на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, здійснюється Міноборони, іншими центральними органами виконавчої влади, що здійснюють керівництво військовими формуваннями та правоохоронними органами, та іншими органами державної влади, військовими формуваннями та правоохоронними органами, в яких передбачено проходження військової служби військовослужбовцями, навчальних (або перевірочних) та спеціальних зборів військовозобов`язаними, проходження служби у військовому резерві - резервістами (далі - розпорядник бюджетних коштів).

Керівник уповноваженого органу подає у 15-денний строк з дня реєстрації всіх документів розпорядникові бюджетних коштів висновок щодо виплати одноразової грошової допомоги, до якого додаються документи, зазначені в пунктах 10 і 11 цього Порядку. Розпорядник бюджетних коштів приймає у місячний строк після надходження зазначених документів рішення про призначення або відмову у призначенні одноразової грошової допомоги і надсилає його разом з документами уповноваженому органові для видання наказу про виплату такої допомоги особам, які звернулися за нею, або у разі відмови для письмового повідомлення заявника із зазначенням мотивів відмови.

Матеріали справи свідчать, що рішенням комісії МО України від 05.08.2016 №60 відмовлено позивачам у призначенні одноразової грошової допомоги, оскільки смерть військовослужбовця є наслідком вчинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння (стаття 16-4 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей»).

Однак, суд вважає, що рішення комісії МО України про відмову в призначенні одноразової грошової допомоги позивачам з вищевказаної підстави не відповідає фактичним обставинам справи з огляду на наступне.

Пунктом 1 статті 16-4 Закону №2011 передбачено, що призначення і виплата одноразової грошової допомоги не здійснюються, якщо загибель (смерть), поранення (контузія, травма або каліцтво), інвалідність або часткова втрата працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста є наслідком:

а) вчинення ним злочину або адміністративного правопорушення;

б) вчинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння;

в) навмисного спричинення собі тілесного ушкодження, іншої шкоди своєму здоров`ю або самогубства (крім випадку доведення особи до самогубства, встановленого судом);

г) подання особою завідомо неправдивих відомостей для призначення і виплати одноразової грошової допомоги.

Аналогічні положення містить і пункт 19 Порядку №975.

Таким чином, визначено, що призначення і виплата одноразової грошової допомоги не здійснюється, зокрема, якщо смерть військовослужбовця є наслідком вчинення ним злочину або адмінправопорушення, дій у стані алкогольного сп`яніння.

Тобто, з огляду на зазначені норми права слід дійти висновку про те, що допомога не призначається і не виплачується лише у випадку, якщо смерть військовослужбовця є наслідком вчинення активних дій самим військовослужбовцем, який знаходиться у стані алкогольного сп`яніння. При цьому, сам факт знаходження військовослужбовця у стані алкогольного сп`яніння на час настання смерті не визначається вказаними нормами права як підстава для відмови у призначенні і виплаті одноразової грошової допомоги. Разом з тим, в ході службового розслідування взагалі не встановлено, за яких обставин алкоголь потрапив в організм військовослужбовця.

Крім того, відповідачем не доведено, а встановлені обставини справи не дають підстав для висновку про те, що військовослужбовець ОСОБА_4 , який знаходився в стані алкогольного сп`яніння, вчинив активні дії (вживав алкогольні напої та виконував обов`язки військової служби в нетверезому стані), за які законодавством передбачено адміністративну відповідальність відповідно до статті 172-20 Кодексу України про адміністративне правопорушення. Водночас суд зауважує, що вказані обставини не були підставою для відмови у призначенні одноразової грошової допомоги, з огляду на що заперечення відповідача в цій частині є безпідставними.

Відповідно до частини першої, другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідач Міністерство оборони України як суб`єкт владних повноважень не надав суду достатніх та беззаперечних доказів, які б свідчили, що рішення про відмову у призначенні одноразової грошової допомоги позивачам прийняте на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені чинним законодавством України, з урахуванням усіх обставин справи, що мають значення для його прийняття.

Відповідно до частини першої та другої статті 162 Кодекс адміністративного судочинства України (далі КАС України) при вирішенні справи по суті суд може задовольнити адміністративний позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково. Суд може прийняти іншу постанову, яка б гарантувала дотримання і захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Аналізуючи досліджені в судовому засіданні докази та виходячи з наданих суду повноважень, передбачених статтею 162 КАС України, суд дійшов висновку, що відповідач, відмовляючи ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у призначенні одноразової грошової допомоги, діяв всупереч вимог чинного законодавства України, а тому з метою повного та всебічного захисту інтересів позивачів пункт 161 рішення Міністерства оборони України, оформленого протоколом засідання комісії з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби від 05.08.2016 №60, слід визнати протиправним та скасувати, та зобов`язати відповідача призначити і виплатити позивачам одноразову грошову допомогу відповідно до вимог Порядку №975.

Керуючись ст.ст.11, 17, 158, 160, 162, 163, 186 Кодексу адміністративного судочинства України, на підставі Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», суд

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати пункт 161 рішення Міністерства оборони України, оформлене протоколом засідання комісії з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби від 05 серпня 2016 року №60.

Зобов`язати Міністерство оборони України призначити та виплатити ОСОБА_2 , ОСОБА_3 одноразову грошову допомогу в порядку та розмірах, визначених постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року №975 «Про затвердження Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві».

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого статтею 186 КАС України, якщо таку апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Львівського апеляційного адміністративного суду через Волинський окружний адміністративний суд. Апеляційна скарга на постанову суду подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Львівського апеляційного адміністративного суду.

Головуючий-суддя Н.Б.Плахтій

Судді В.В.Дмитрук

В.В.Мачульський

Постанова в повному обсязі складена 22 березня 2017 року.