Справа № 404/7724/16-а(2а/404/135/2017)
Суддя: Чередниченко В.Є.
Дата ухвалення: 2017-03-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 березня 2017 рокусправа № 404/7724/16-а(2а/404/135/2017)
Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді Чередниченка В.Є.

суддів: Іванова С.М. Панченко О.М.

за участю секретаря судового засідання: Яковенко О.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро адміністративну справу за апеляційною скаргою Кіровоградського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Кіровоградської області на постанову Кіровського районного суду м. Кіровограда від 11 січня 2017 року у справі №404/7724/16-а(2а/404/135/2017) за позовом ОСОБА_2 до Кіровоградського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Кіровоградської області про визнання дій незаконними та зобов'язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 30 листопада 2016 року звернувся до суду з позовом до Кіровоградського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Кіровоградської області, згідно з яким просить:

- визнати неправомірними дії відповідача щодо відмови позивачу в зарахуванні до стажу роботи на посаді судді, який дає йому право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці наступний стаж: 2 роки 00 місяців 15 днів - служби в армії; 1 рік 11 місяців - половину строку навчання в Харківському юридичному інституті; 2 роки 6 місяців 01 день - час роботи на посаді слідчого;

- зобов'язати відповідача зарахувати позивачу до стажу роботи на посаді судді, який дає йому право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці наступний стаж: 2 роки 00 місяців 15 днів - служби в армії; 1 рік 11 місяців - половину строку навчання в Харківському юридичному інституті; 2 роки 6 місяців 01 день - час роботи на посаді слідчого;

- зобов'язати відповідача нарахувати та виплачувати позивачу щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці з розрахунку 90% від заробітної плати діючого судді, який працює на відповідній посаді, з подальшим перерахуванням у випадку зміни заробітної плати діючого судді, який працює на відповідній посаді на якій він працював, та був звільнений у відставку, починаючи з дня звернення до пенсійного фонду, а саме з 16.09.2016 року.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначає про те, що відповідач безпідставно відмовив йому у зарахуванні до стажу роботи на посаді судді, який дає йому право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці строк служби в армії, половину строку навчання в Харківському юридичному інституті та час роботи на посаді слідчого, що стало наслідком зменшення позивачу обрахованого відсотку грошового утримання судді.

Постановою Кіровського районного суду м. Кіровограда від 11 січня 2017 року позов задоволено повністю.

Не погоджуючись з постановою суду першої інстанції відповідач оскаржив її до апеляційного суду з підстав порушення судом першої інстанції норм матеріального права. Просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позову.

В апеляційній скарзі зазначає про незгоду з висновками суду першої інстанції щодо наявності у позивача права на зарахування до стажу роботи на посаді судді строку служби в армії, половину строку навчання в Харківському юридичному інституті та час роботи на посаді слідчого.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду першої інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги та заперечень на неї, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та знайшло підтвердження під час розгляду апеляційної скарги, що з 23.02.1993 року по 30.07.1999 року позивач працював на посаді судді Світловодського міського суду Кіровоградської області, а з 31.07.1999 року по 15.09.2016 року на посаді судді апеляційного суду Кіровоградської області.

Постановою Верховної Ради України № 1515-VІІІ від 08 вересня 2016 року ОСОБА_2 був звільнений з посади судді, у зв'язку з поданням заяви про відставку.

15.09.2016 року позивач був звільнений з посади судді апеляційного суду Кіровоградської області у зв'язку з поданням заяви про відставку, відрахований зі штату суду 15.09.2016 року.

Позивач звернувся до Кіровоградського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Кіровоградської області із заявою про призначення йому щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці та йому було призначено щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці у розмірі 86% від заробітку судді.

27.10.2016 року ОСОБА_2 звернувся до Кіровоградського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Кіровоградської області із заявою про зарахування до стажу роботи на посаді судді, який дає йому право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці наступний стаж: 2 роки 00 місяців 15 днів - служби в армії; 1 рік 11 місяців - половину строку навчання в Харківському юридичному інституті; 2 роки 6 місяців 01 день - час роботи на посаді слідчого (а.с. 12).

Листом Кіровоградського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Кіровоградської області №519/Л-11 від 11.11.2016 року йому було відмовлено, оскільки згідно зі ст. 135 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», яка діяла на момент призначення пенсії позивачу, до стажу роботи на посаді судді зараховується робота на посаді: 1. судді судів України, арбітра (судді) арбітражних судів України, державного арбітра колишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражів Украни; 2. члена Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України; 3. судді у судах та арбітрів у державному і відомчому арбітражах колинього СРСР та республік, що входили до його складу, в управління відсутні законодавчі підстави для зарахування до стажу роботи судді служби в армії, навчання та часу роботи на посаді слідчого (а.с. 13).

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що Постановою Кабінету Міністрів України № 865 від 03.09.2005 року передбачено включення до стажу роботи судді, що дає право на щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці, половину строку навчання у вищому юридичному закладі, календарний період проходження строкової військової служби та час роботи на посаді слідчого, з урахуванням якого стаж роботи позивача складає 30 років 00 місяців 09 днів, що дає останньому право на призначення щомісячного довічного грошового утримання у розмірі 90 % заробітної плати працюючого на відповідній посаді судді.

Колегія суддів, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при винесенні оскарженої постанови, виходить з наступного.

Вирішуючи питання про застосування зазначених норм закону у часі, суд апеляційної інстанції виходить із того, що згідно зі статтею 22 Конституції України закріплені нею права і свободи не є вичерпними, гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законодавчих актів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

У мотивувальній частині рішення від 14.12.2011 року № 18-рп/2011, Конституційний суд України вказав, що щомісячне довічне грошове утримання судді є самостійною гарантією незалежності судді та складовою його правового статусу, а правова природа щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці та щомісячне грошове утримання діючого судді однакова, а самі ці поняття однорідні та взаємоповязані, ідентичні, відрізняються лише за способом фінансування: судді у відставці сплачує Пенсійний фонд України за рахунок Державного бюджету, діючому судді виключно з Державного бюджету України. Щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці є належним утриманням цього судді після припинення виконання ним своїх професійних обовязків та особливою формою його соціального забезпечення.

У вказаному рішенні Конституційний суд України зазначив про неможливість звуження змісту та обєму гарантій незалежності суддів, а відповідно, матеріального та соціального забезпечення.

Конституційний Суд України неодноразово висловлював аналогічні правові позиції у відношенні гарантій незалежності суддів, їх матеріального та соціального забезпечення у рішеннях, а саме: від 24 червня 1999 року № 6-рп/99, від 20 березня 2002 року № 5-рп/2002 (справа про пільги, компенсації та гарантії), від 1 грудня 2004 року № 19-рп/2004 (справа про припинення дій чи обмеження пільг, компенсацій та гарантій), від 11 жовтня 2005 року № 8-рп/2005 (справа про пенсії та щомісячне довічне грошове утримання), від 18 червня 2007 року № 4-рп/2007 (справа про гарантії незалежності суддів); рішення № 10-рп/2008 від 22 травня 2008 року, від З червня 2013 року № 3-рп/2013 у справі щодо змін умов виплати пенсій і щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці).

Виходячи із висловленого у рішеннях Конституційного Суду України розуміння сутності соціальних гарантій суддів, зміст та обсяг досягнутих ними соціальних гарантій не може бути звужено шляхом внесення змін до законодавства, а правовідносини щодо їхнього довічного грошового утримання виникають не в момент звернення за призначенням вказаного утримання, а в момент виникнення права на його призначення.

Таким чином, до спірних відносин підлягають застосуванню нормативно правові акти які були чинні на момент виникнення у позивача права на відставку, а це відповідно Закон України «Про статус суддів» від 15.12.1992 року № 2862-ХІІ; Постанова КМУ № 865 від 03.09.2005 року «Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів»; Указ Президента України № 584/95 від 10.07.1995 року «Про додаткові заходи щодо соціального захисту суддів».

Законом України «Про судоустрій і статус суддів» від 07 липня 2010 року № 2453-VІ, у п.11 Розділу XIII Перехідних положень законодавець вказав, що судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день набрання чинності цим Законом.

Редакціями вищезгаданих нормативно правових актів які діяли на час виникнення у позивача права на відставку передбачено наступне.

Відповідно до абз. 2 ч. 4 ст. 43 Закону України «Про статус суддів» від 15.12.1992 року № 2862-ХІІ до стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, крім роботи на посадах суддів судів України, державних арбітрів, арбітрів відомчих арбітражів України, зараховується також час роботи на посадах суддів і арбітрів у судах та державному і відомчому арбітражі колишнього СРСР та республік, що раніше входили до складу СРСР, час роботи на посадах, безпосередньо пов'язаних з керівництвом та контролем за діяльністю судів у Верховному Суді України, в обласних судах, Київському і Севастопольському міських судах, Міністерстві юстиції України та підвідомчих йому органах на місцях, за діяльністю арбітражів у Державному арбітражі України, Вищому арбітражному суді України, а також на посадах прокурорів і слідчих за умови наявності у всіх зазначених осіб стажу роботи на посаді судді не менше 10 років.

У відповідності до абз. 2 п. 3-1 постанови КМУ № 865 від 03.09.2005 року «Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів» до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів та календарний період проходження строкової військової служби (дане положення до 2008 року було передбачено в Указі Президента України № 584/95 від 10.07.1995 року «Про додаткові заходи щодо соціального захисту суддів»).

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України «Про військовий обов'язок і військову службу» від 25.03.1992 року № 2232-XII, час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Аналогічна позиція викладена в Положенні про призначення і виплату щомісячного грошового утримання працюючим суддям, затвердженим наказом ДСА України від 24.07.2009 року № 81, згідно з п. 5.1 якого, до стажу роботи, що дає право судді на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менше як десять років, зараховується стаж роботи, передбачений частиною четвертою ст. 43 Закону України «Про статус суддів» та абз. 2 п. 3-1 постанови Кабінету Міністрів України від 03.09.2005 року № 865 «Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів».

Згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 1 грудня 2010 року № 1097 та абз. 6 п.1 розділу ХІІ Прикінцевих положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (редакція від 23.12.2010 року) постанова Кабінету Міністрів України від 03 вересня 2005 року № 865 втратила чинність з 01.01.2012 року.

Отже, половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах та календарний період проходження строкової військової служби зараховується до стажу роботи судді, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи саме на посаді судді не менш як 10 років.

Як вбачається з трудової книжки позивача станом на 01.01.2012 року позивач мав стаж роботи на посаді судді більше 10 років, а отже половина строку періоду навчання та календарний період проходження строкової військової служби підлягають зарахуванню до стажу роботи позивача на посаді судді, який дає йому право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.

Так, відповідно до записів трудової книжки серії НОМЕР_1 позивач з 10.05.1983 року по 24.05.1985 року проходив строкову військову службу, з 01.09.1985 року зарахований студентом першого курсу денного факультету Харківського юридичного інституту та 30.06.1989 року був відрахований, у зв'язку з його закінченням; з 01.08.1989 року по 01.02.1992 року перебував на посаді слідчого відділу ВС Світловодського міськрайвиконкомів Кіровоградської області (а.с.10-11).

Отже, з зарахуванням до стажу роботи позивача половини строку навчання на денному відділенні Харківського юридичного інституту - 1 рік 11 місяців, календарного періоду проходження строкової військової служби - 2 року 00 місяців 15 днів та часу роботи на посаді слідчого - 2 роки 6 місяців 01 день, стаж роботи ОСОБА_2, що дає право на щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці складає 30 років 00 місяців 09 днів.

Приписами ч. 1 ст. 43 Закону України «Про статус суддів» від 15.12.1992 року № 2862-ХІІ передбачено, що за кожний повний рік роботи понад 20 років на посаді судді розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки, але не більше ніж до 90% заробітку судді.

З урахування наведеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність у позивача правових підстав для призначення йому щомісячного довічного грошового утримання у розмірі 90 % заробітної плати працюючого на відповідній посаді судді.

На підставі зазначеного, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції під час розгляду цієї справи об'єктивно, повно та всебічно дослідив обставини, які мають суттєве значення для вирішення справи, дав їм правильну юридичну оцінку і ухвалив законне, обґрунтоване рішення без порушень норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, тому постанову суду першої інстанції у цій справі необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючись пунктом 1 частини 1 статті 198, статтями 200, 206 КАС України, Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд,-

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Кіровоградського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Кіровоградської області - залишити без задоволення, а постанову Кіровського районного суду м. Кіровограда від 11 січня 2017 року у справі №404/7724/16-в(2а/404/135/2017) - без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання в повному обсязі, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст ухвали виготовлений 24 березня 2017 року.

Головуючий: В.Є. Чередниченко

Суддя: С.М. Іванов

Суддя: О.М. Панченко