Справа № 804/9099/16
Суддя: Захарчук-Борисенко Наталія Віталіївна
Дата ухвалення: 2017-03-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
09 березня 2017 р. Справа № 804/9099/16
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді - Захарчук - Борисенко Н.В.,
судді - Царікової О.В.
судді - Барановського Р.А.
розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпрі адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Антимонопольного комітету України, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору Дніпропетровське обласне територіальне відділення Антимонопольного комітету України, Публічне акціонерне товариство «Дніпрогаз» про визнання протиправним рішення, зобов'язання вчинити певні дії, стягнення моральної шкоди, -
19.12.2016 ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1, позивач) звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Антимонопольного комітету України (далі - відповідач), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Дніпропетровське обласне територіальне відділення Антимонопольного комітету України, Публічне акціонерне товариство «Дніпрогаз» в якому з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог просить:
- визнати недійсним рішення (відмову) Антимонопольного комітету України, яке міститься в листі Антимонопольного комітету України від 20.07.2016 та 06.12.2016;
- зобов'язати Антимонопольний комітет України розглянути скаргу від 15.06.2016, заяву від 21.06.2016 та заяву від 04.07.2016 та дати на них обґрунтовані відповіді згідно чинного законодавства;
- стягнути з Антимонопольного комітету України на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 6000 грн. + 100 грн. за кожен наступний день, починаючи з 04.01.2017 та до винесення судового рішення у справі;
В обґрунтування позову зазначено, що у відповідача знаходяться скарги позивача від 15.06.2016, 04.11.2016 та заяви від 21.06.2016, 04.07.2016, в яких зазначено позивачем про незаконність дій Дніпропетровського обласного територіального відділу та ПАТ «Дніпрогаз». Позивачем було отримано відповідь Антимонопольного комітету від 20.07.2016, проте, на думку позивача, вона є неповною. Також позивачем було зазначено, що відповіді на скарги від 15.06.201+, 04.11.2016 взагалі не були розглянуті відповідачем.
Крім того позивач зазначає, що такими діями йому було завдано моральну шкоду, що призвело до тяжких душевних страждань, а тому вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 21.12.2017 було відкрито провадження у справі та призначено до розгляду у судовому засіданні.
Позивач у судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, що підтверджується поштовими повідомленнями, які містяться в матеріалах справи, у своїх позовних вимогах просив здійснювати розгляд справи без участі, а позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.
Від представника відповідача надійшли письмові заперечення, в яких відповідач просив у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі. У судове засідання представник відповідача з'явився, проти розгляду справи в письмовому провадженні не заперечував.
Представник Дніпропетровського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України у судове засідання з'явився, проти розгляду справи в письмовому провадженні не заперечував. у задоволенні позовних вимог просив відмовити в повному обсязі.
Представник ПАТ «Дніпрогаз» у судове засідання не з'явився, надав клопотання про розгляд справи без участі представника.
Частиною 6 статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.
З огляду на викладене, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності сторін, в письмовому провадженні.
Дослідивши подані документи і матеріали справи, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позовна заява не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, у відповідача знаходяться скарги позивача від 15.06.2016, 04.11.2016 та заяви від 21.06.2016, 04.07.2016, в яких зазначено ОСОБА_1 про незаконність дій Дніпропетровського обласного територіального відділу та ПАТ «Дніпрогаз». Позивачем було отримано відповідь Антимонопольного комітету від 20.07.2016, проте, на думку позивача, вона є неповною, а тому підлягає визнанню недійсною разом з відповіддю Антимонопольного комітету України від 06.12.2016 на заяву ОСОБА_1
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд вважає за необхідне зазначити наступне.
Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України "Про звернення громадян" громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об'єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов'язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.
Під зверненнями громадян слід розуміти викладені в письмовій або усній формі пропозиції (зауваження), заяви (клопотання) і скарги (ч. 1 ст. 3 Закону України "Про звернення громадян").
Так, ст. 20 Закону України "Про звернення громадян" визначено, що звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяці від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення - невідкладно, але не пізніше п'ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п'яти днів.
З матеріалів справи вбачається, що до відповідача надійшли заяви ОСОБА_1 від 15.06.2016, від 21.06.2016 та від 04.07.2016 щодо неправомірних дій ПАТ «Дніпрогаз».
Судом встановлено, що відповідач, розглянувши вказані заяви надав позивачу відповідь листом від 20.07.2016 №128-29/06-7695, в якому зазначив, що питання порушенні у заявах не відносяться до компетенції органів Антимонопольного комітету України, а саме відповідач не наділений повноваженнями щодо здійснення контролю за дотриманням положень інших галузей законодавства, крім законодавства про захист економічної конкуренції. Крім того, відповідачем було зазначено, що Положенням про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, затвердженим Указом Президента України від 10.09.2014 №715/2010, зазначено, що НКРЕКП є органом державного регулювання діяльності у сферах енергетики та комунальних послуг. Основними завданнями НКРЕКП є, зокрема, захист прав споживачів товарів (послуг) на ринку, що перебуває у стані природних монополій та на суміжних ринках у нафтогазовому комплексі.
Таким чином, суд вважає, що відповідачем було надано ОСОБА_1 відповідь на його заяви від 15.06.2016 (вх. №14-01/655-Р від 21.06.2016), від 21.06.2016 (вх. №14-01/679-Р від 24.06.2016), від 04.07.2016 (вх. №14-01/655 - Р від 06.07.2016), а тому відповідач діяв на підставі, в межах та у спосіб, передбачені чинним законодавством України. Крім того, суд звертає увагу позивача на те, що при надані відповіді Антимонопольного комітету України щодо повноти їх обґрунтованості та неправомірності, відповідач керується повноваженнями, які надані йому відповідним діючим законодавством України, а отже суд не має повноважень щодо зобов'язання відповідача надавати відповіді на заяви та скарги як того бажає позивач.
Тому суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині визнання недійсними рішення (відмову) Антимонопольного комітету України, які містяться в листі Антимонопольного комітету України від 20.07.2016 та 06.12.2016 та зобов'язання Антимонопольний комітет України розглянути скаргу від 15.06.2016, заяву від 21.06.2016 та заяву від 04.07.2016 та дати на них обґрунтовані відповіді згідно чинного законодавства не підлягають задоволенню.
Суд також не знаходить обґрунтування для задоволення позовної вимоги щодо стягнення з відповідача моральної шкоди на користь ОСОБА_1 у розмірі 6000 грн. + 100 грн. з огляду на наступне.
Відповідно до п. 3 постанови Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" від 31.03.1995р. за № 4 моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.
Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.
Під немайновою шкодою, заподіяною юридичній особі, слід розуміти втрати немайнового характеру, що настали у зв'язку з приниженням її ділової репутації, посяганням на фірмове найменування, товарний знак, виробничу марку, розголошенням комерційної таємниці, а також вчиненням дій, спрямованих на зниження престижу чи підрив довіри до її діяльності.
Згідно з абзацем 2 п. 5 постанови Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" від 31.03.1995р. за № 4 відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.
Судом не встановлено заподіяння моральної шкоди позивачу, адже на підтвердження наявності порушення звичної душевної рівноваги позивача, наявності негативного психічного впливу, значних хвилювань, позивачем доказів надано не було (такими доказами могли бути, наприклад, відповідні медичні довідки про погіршення стану здоров'я, перелік куплений ліків щодо відновлення нервової системи тощо). Крім того, суду не зрозуміло чому сума моральної шкоди складає 6000 грн. + 100 грн. Посилання позивача на те, що розмір моральної шкоди встановлюється до внутрішнього переконання особи не може бути обґрунтованим та належним фактом, а тому позовні вимоги в цій частині позову задоволенню не підлягають.
Відповідно до ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім того, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
За таких обставин, суд приходить до висновку щодо відмови у задоволенні позовних вимог позивача.
Керуючись статтями 94, 122, 128, 158-163, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Антимонопольного комітету України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Дніпропетровське обласне територіальне відділення Антимонопольного комітету України про визнання протиправним рішення, зобов'язання вчинити певні дії, стягнення моральної шкоди - відмовити.
Постанова суду набирає законної сили відповідно до статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена в порядку та у строки, встановлені статтею 186 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя (підпис) Суддя (підпис) Суддя (підпис) Постанова не набрала законної сили станом на 09.03.2017 р. Суддя З оригіналом згідно Помічник судді Н.В. Захарчук-Борисенко О.В. Царікова Р.А. Барановський Н.В. Захарчук-Борисенко В.В.Кухар