Справа № 377/27/17
Суддя: Василенко Я.М.
Дата ухвалення: 2017-03-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 377/27/17 Головуючий у 1-й інстанції: Теремецька Н.Ф.
Суддя-доповідач: Василенко Я.М.
ПОСТАНОВА

Іменем України

21 березня 2017 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого Василенка Я.М.,

суддів Кузьменка В.В., Шурка О.І,

при секретарі Скаленку Р.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Славутицького міського суду Київської області від 27.01.2017 у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до управління соціального захисту населення Славутицької міської ради Київської області про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 звернувся до суду першої інстанції з позовом, в якому просив:

- визнати протиправними дії управління соціального захисту населення Славутицької міської ради Київської області щодо відмови йому у встановленні статусу та видачі відповідного посвідчення інваліда війни;

- зобов'язати управління соціального захисту населення Славутицької міської ради Київської області встановити йому статус інваліда війни та прийняти рішення згідно законодавчих актів України, видати посвідчення інваліда війни.

Постановою Славутицького міського суду Київської області від 27.01.2017 у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням позивач подав апеляційну скаргу, в якій він просить оскаржувану постанову скасувати як таку, що постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права та ухвалити нову постанову, якою позовні вимоги задовольнити.

В судове засідання сторони не з'явились, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, у зв'язку із чим, колегія суддів, на підставі ч. 6 ст. 12, ч. 1 ст. 41, ч. 4 ст. 196 КАС України розглядає справу за їх відсутності без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що згідно посвідчення (категорія 1) серії НОМЕР_1 та вкладки до нього, виданих 11.10.2006 Київською обласною держадміністрацією, ОСОБА_2 є особою, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи - учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС (а.с.1, 17).

Відповідно до пенсійного посвідчення, виданого 06.10.2006 управлінням ПФУ в м. Славутичі, ОСОБА_2 призначено пенсію по інвалідності 2-ї групи в розмірі фактичних збитків (а.с.16).

Згідно довідки до акту огляду МСЕК від 07.07.1993 ОСОБА_2 встановлена з 01.07.1993 довічно друга група інвалідності з причини захворювання, пов'язаного з роботами по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС (а.с.14).

Відповідно до експертного висновку центральної міжвідомчої експертної ради по встановленню причинного зв'язку захворювань та інвалідності з роботами по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС і їх професійного характеру від 25.05.1993 захворювання ОСОБА_2 пов'язане з роботами по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС (а.с.13).

Згідно довідки № 50 від 06.08.2012, виданої Інститутом проблем безпеки атомних електростанцій Національної академії наук України, ОСОБА_2 з 11.09.1986 по 04.12.1986 був безпосередньо зайнятий на роботах, передбачених постановою ЦК КПРС, Ради Міністрів СРСР і ВЦРПС від 29.12.1987 № 1497-378 і постановою ЦК КПРС, Ради Міністрів СРСР і ВЦРПС від 05.06.1986 № 665-195, що дають право на державну пенсію на пільгових умовах згідно зі Списком № 1, затвердженим постановою Ради Міністрів СРСР від 22.08.1956 № 1173 (а.с.12).

Відповідно до довідки № 17/443-12 від 13.06.2012, виданої ДСП «Чорнобильським спецкомбінатом», ОСОБА_2 з 01.04.1987 по 17.07.1988 був безпосередньо зайнятий на роботах, передбачених постановою ЦК КПРС, Ради Міністрів СРСР і ВЦРПС від 29.12.1987 за № 1497-378, постановою ЦК КПРС, Ради Міністрів СРСР і ВЦРПС від 05.06.1986 за № 665-195, постановами Кабінету Міністрів України від 29.02.1996 за № 250, від 07.02.2000 за № 223, що дає право на державну пенсію на пільгових умовах у відповідності зі Списком № 1, затвердженим постановою Ради Міністрів СРСР від 22.08.1956 № 1173 та постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.1994 за № 162, з наступними змінами, внесеними постановою Кабінету Міністрів України від 15.11.1994 року за № 773 (а.с.11).

Як зазначено у архівній довідці № 1.6.2/27298 від 25.07.2012, виданій управлінням документаційного забезпечення Державної корпорації з атомної енергії «Росатом» (Держкорпорація «Росатом»), ОСОБА_2 приймав безпосередню участь в роботах по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС в складі управління механізації і автотранспорту (УМ і АТ) управління будівництва № 605. На підставі заяви від 27.08.1986 наказом заступника начальника управління будівництва № 605 ОСОБА_3 від 16.09.1986 № 740-о/с на період ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС був прийнятий ОСОБА_2 водієм автомобіля 1 класу з 11.09.1986 з почасовою оплатою праці. Згідно наказу начальника управління будівництва № 605 ОСОБА_4 від 09.12.1986 № 1313 о/с ОСОБА_2 з 04.12.1986 було звільнено на підставі ст. 38 КЗпП України за власним бажанням. В період з 11.09.1986 по 04.12.1986 ОСОБА_2 виконував роботи в межах 30-ти км зони Чорнобильської АЕС в змінених умовах праці. За вказаний період отримана сумарна доза зовнішнього гамма-опромінення в розмірі 0,2 рентгена (а.с. 8-10).

Листом начальника управління соціального захисту населення Славутицької міської ради від 11.10.2016 № 26/01-15 на звернення ОСОБА_2 від 29.09.2016 повідомлено, що відповідно до наданих ним документів відсутні підстави для встановлення статусу інваліда війни та видачі посвідчення згідно статті 7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що жодних правових підстав для надання статусу інваліда війни позивачеві як учаснику ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, який потенційно міг бути залучений до заходів цивільної оборони відповідно до нормативно-правових актів щодо загальної організації цивільної оборони, які були чинними на час аварії на Чорнобильській АЕС, на які він посилається у позовній заяві, немає, у зв'язку із чим позов задоволенню не підлягає.

Апелянт у своїй скарзі зазначає, що позивачем надано як відповідачу, так і суду першої інстанції докази на підтвердження підстав для встановлення йому статусу інваліда війни та видачі відповідного посвідчення, а тому наявні правові підстави для задоволення позову.

Колегія суддів вважає доводи апелянта обґрунтованими та не погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Закон України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22.10.1993 № 3551-XII визначає правовий статус ветеранів війни, забезпечує створення належних умов для їх життєзабезпечення, сприяє формуванню в суспільстві шанобливого ставлення до них.

Пунктом 9 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» встановлено, що до інвалідів війни належать також інваліди з числа осіб, залучених до складу формувань Цивільної оборони, які стали інвалідами внаслідок захворювань, пов'язаних з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи.

При цьому, згідно Положення про невоєнізовані формування Цивільної оборони і норми оснащення (табелювання) їх матеріально-технічними засобами, введеного в дію наказом начальника Цивільної оборони СРСР - заступника Міністра оборони СРСР від 06.07.1975 № 90, «в состав сформированный зачисляются в обязательном порядке граждане СССР мужчины в возрасте от 16 до 60 лет и женщины от 16 до 55 лет… Невоенизированные формирования гражданской обороны, которые могут использоваться в мирное время для борьбы с массовыми лесными пожарами, ликвидации последствий стихийных бедствий, крупных аварий и катастроф, комплектуются личным составом путём привлечения в эти формирования в обязательном порядке рабочих, служащих и колхозников…».

Таким чином, формування ЦО, в т.ч. невоєнізовані, створювались саме з метою виконання робіт по ліквідації наслідків аварій, катастроф та стихійних лих. Громадяни, які виконували роботи по ліквідації Чорнобильської катастрофи (аварії на Чорнобильській АЕС та її наслідків) залучались до виконання цих робіт саме у складі формувань Цивільної оборони.

Зазначене спростовує доводи суду першої інстанції про неналежність позивача до формувань Цивільної оборони.

Згідно з п. 10 Положення про порядок видачі посвідчень і нагрудних знаків ветеранів війни, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.05.1994 № 302 (далі - Положення № 302) посвідчення інваліда війни видається на підставі довідки медико-соціальної експертної комісії про групу та причини інвалідності.

Необхідність надання будь-яких інших документів на підтвердження факту участі особи в ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи законодавством не передбачена.

Згідно п. 7 Положення № 302 посвідчення інваліда війни видаються пенсіонерам, які отримують пенсії в органах Пенсійного фонду, органами праці та соціального захисту населення, іншим пенсіонерам - органами, в яких вони перебувають на обліку для призначення пенсії або щомісячного довічного грошового утримання.

У відповідності до п. 12 цього Положення посвідчення, зазначені в пунктах 3, 4 і 5, зокрема «Посвідчення інваліда війни» видаються інвалідам війни на підставі одного з таких документів: «Удостоверение инвалида Отечественной войны», «Удостоверение инвалида о праве на льготы», для малолітніх в'язнів - «Удостоверение» і довідка медико-соціальної експертної комісії про встановлення інвалідності, довідки, видані органами Міноборони, МВС, Держспецзв'язку, МНС, СБ, Служби зовнішньої розвідки, Управління державної охорони, Мінпраці.

Зокрема, у наданому пакеті документів до заяви про отримання статусу та видачі посвідчення інваліда війни позивачем, серед іншого, надано довідку МСЕК серії МСЕ № 009021 від 07.07.1993.

Окрім того, в підтвердження участі позивача у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС матеріали справи містять:

- довідку від 06.08.2012 № 50, видану Інститутом проблем безпеки атомних електростанцій Національної академії наук України, з якої вбачається, що ОСОБА_2 з 11.09.1986 по 04.12.1986 був безпосередньо зайнятий на роботах, передбачених постановою ЦК КПРС, Ради Міністрів СРСР і ВЦРПС від 29.12.1987 № 1497-378 і постановою ЦК КПРС, Ради Міністрів СРСР і ВЦРПС від 05.06.1986 № 665-195, що дають право на державну пенсію на пільгових умовах згідно зі Списком № 1, затвердженим постановою Ради Міністрів СРСР від 22.08.1956 № 1173 (а.с.12);

- довідку від 13.06.2012 № 17/443-12, видану ДСП «Чорнобильським спецкомбінатом», з якої вбачається, що ОСОБА_2 з 01.04.1987 по 17.07.1988 був безпосередньо зайнятий на роботах, передбачених постановою ЦК КПРС, Ради Міністрів СРСР і ВЦРПС від 29.12.1987 за № 1497-378, постановою ЦК КПРС, Ради Міністрів СРСР і ВЦРПС від 05.06.1986 за № 665-195, постановами Кабінету Міністрів України від 29.02.1996 за № 250, від 07.02.2000 за № 223, що дає право на державну пенсію на пільгових умовах у відповідності зі Списком № 1, затвердженим постановою Ради Міністрів СРСР від 22.08.1956 № 1173 та постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.1994 за № 162, з наступними змінами, внесеними постановою Кабінету Міністрів України від 15.11.1994 року за № 773 (а.с.11);

- архівну довідку від 25.07.2012 № 1.6.2/27298, видану управлінням документаційного забезпечення Державної корпорації з атомної енергії «Росатом» (Держкорпорація «Росатом»), з якої вбачається, що ОСОБА_2 приймав безпосередню участь в роботах по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС в складі управління механізації і автотранспорту (УМ і АТ) управління будівництва № 605. На підставі заяви від 27.08.1986 наказом заступника начальника управління будівництва № 605 ОСОБА_3 від 16.09.1986 № 740-о/с на період ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС був прийнятий ОСОБА_2 водієм автомобіля 1 класу з 11.09.1986 з почасовою оплатою праці. Згідно наказу начальника управління будівництва № 605 ОСОБА_4 від 09.12.1986 № 1313 о/с ОСОБА_2 з 04.12.1986 було звільнено на підставі ст. 38 КЗпП України за власним бажанням. В період з 11.09.1986 по 04.12.1986 ОСОБА_2 виконував роботи в межах 30-ти км зони Чорнобильської АЕС в змінених умовах праці. За вказаний період отримана сумарна доза зовнішнього гамма-опромінення в розмірі 0,2 рентгена (а.с. 8-10).

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що позивачем надано як відповідачу, так і суду першої інстанції докази на підтвердження підстав для встановлення йому статусу інваліда війни та видачі відповідного посвідчення, у зв'язку із чим позовні вимоги підлягають задоволенню.

Аналогічна правова позиція викладена в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 08.04.15 у справі № К/9991/61074/11.

Колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції про те, що оскільки позивачем не надано підтверджуючих документів (розпорядження, накази) про залучення його до складу формувань Цивільної оборони, то підстав для встановлення йому статусу інваліда війни та видачі відповідного посвідчення немає, необґрунтованими, з огляду на те, що чинним на той час законодавством не було передбачено обов'язку видачі розпорядчого документа про залучення кожної конкретної особи до дій у складі формувань Цивільної оборони.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції прийняте рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Апелянт надав до суду докази, що спростовують правомірність рішення суду першої інстанції.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 198, п. 4 ч. 1 ст. 202 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції вирішив її скасувати та ухвалити нове рішення, оскільки судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 41, 160, 198, 202, 205, 207, 254 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Постанову Славутицького міського суду Київської області від 27.01.2017 - скасувати та ухвалити нову постанову, якою позовні вимоги ОСОБА_2 до управління соціального захисту населення Славутицької міської ради Київської області про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії задовольнити.

Визнати протиправними дії управління соціального захисту населення Славутицької міської ради Київської області щодо відмови ОСОБА_2 у встановленні статусу та видачі відповідного посвідчення інваліда війни.

Зобов'язати управління соціального захисту населення Славутицької міської ради Київської області встановити ОСОБА_2 статус інваліда війни та видати відповідне посвідчення інваліда війни.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України в порядку та строки, встановлені статтею 212 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий: Василенко Я.М.

Судді: Кузьменко В.В.

Шурко О.І.

Головуючий суддя Василенко Я.М.

Судді: Шурко О.І.

Кузьменко В. В.