Справа № 2а-5997/12/2670
Суддя: Рецебуринський Ю.Й.
Дата ухвалення: 2017-03-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 березня 2017 року м. Київ К/9991/67548/12

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

Головуючого Рецебуринського Ю.Й.,

Суддів Олексієнка М.М.,

Штульман І.В.,

секретаря судового засідання - Музички Н.В.

за участю:

представника позивача - Ябурової О.В.

представника відповідача - Пальченко О.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом Київського міського відділення Фонду соціального захисту інвалідів (далі - відділення Фонду) до Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» (далі - Підприємство) про стягнення адміністративно-господарських санкцій та пені,

за касаційною скаргою Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 31 серпня 2012 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 16 жовтня 2012 року,

В С Т А Н О В И Л А:

У травні 2012 року відділення Фонду звернулось до суду з адміністративним позовом про стягнення з Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» адміністративно-господарських санкцій у розмірі 31151600,48 грн. та пені в розмірі 7769209,04 грн. за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів за 2007 рік, всього - 38920809,52 грн.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 31 серпня 2012 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 16 жовтня 2012 року, позов задоволено частково. Стягнуто з відповідача на користь Київського міського відділення Фонду соціального захисту інвалідів 38614214,28 грн., у тому числі: адміністративно-господарські санкції за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів за 2007 рік у розмірі 30906206,40 грн. та пеню в розмірі 7708008,00 грн.

У касаційній скарзі відповідач, посилаючись на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права, просить скасувати ухвалені ними судові рішення та відмовити у задоволенні позову. Зокрема зазначає, що позов подано з пропуском строку, встановленого статтею 99 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), а тому він підлягав залишенню без розгляду.

З'ясувавши обставини справи, заслухавши доводи представників сторін, перевіривши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права згідно статті 220 КАС України, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, виходив з того, що відповідачем не працевлаштовано необхідну кількість осіб, яким встановлена інвалідність, як того вимагає закон, не передбачено для них вакансії та не надано до центрів зайнятості звітів по формі 3-ПН в кількості необхідній для виконання нормативу. Також, судами зазначено, що строк звернення до суду не пропущено, оскільки звіт про зайнятість і працевлаштування інвалідів за 2007 рік підприємством подано до відділення Фонду лише 17 лютого 2012 року.

Судами встановлено, що Державне підприємство «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» є юридичною особою, зареєстровано як роботодавець у відділенні Фонду 8 лютого 2012 року.

17 лютого 2012 року відповідачем до відділення Фонду подано звіт про зайнятість і працевлаштування інвалідів за 2007 рік за формою №10-ПІ. В даному звіті підприємством визначено, що у 2007 році середньооблікова кількість штатних працівників облікового складу складала - 34653 осіб, з них 574 особи, яким відповідно до чинного законодавства встановлена інвалідність, а також самостійно зазначено, що кількість інвалідів - штатних працівників, які повинні працювати на робочих місцях, створених відповідно до вимог статті 19 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" від 21 березня 1991 року №875-XII (далі - Закон №875-XII) становить 1386 осіб.

Відповідно до частини 1 статті 19 Закону №875-XII для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, які використовують найману працю, установлюється норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів у розмірі чотирьох відсотків середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік, а якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості одного робочого місця.

Згідно з частиною 2 статті 19 Закону №875-XII підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, самостійно розраховують кількість робочих місць для працевлаштування інвалідів відповідно до нормативу, встановленого частиною першою цієї статті, і забезпечують працевлаштування інвалідів. При розрахунках кількість робочих місць округлюється до цілого значення.

Частиною 3 статті 19 Закону №875-XII визначено, що підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, самостійно здійснюють працевлаштування інвалідів у рахунок нормативів робочих місць виходячи з вимог статті 18 цього Закону.

Відповідно до частини 9 статті 19 Закону №875-XII підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, в яких за основним місцем роботи працює 8 і більше осіб, реєструються у відповідних відділеннях Фонду соціального захисту інвалідів за своїм місцезнаходженням і щороку подають цим відділенням звіт про зайнятість та працевлаштування інвалідів.

Згідно з частиною 1 статті 20 Закону №875-XII підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, де середньооблікова чисельність працюючих інвалідів менша, ніж установлено нормативом, передбаченим статтею 19 цього Закону, щороку сплачують відповідним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції, сума яких визначається в розмірі середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, установі, організації, у тому числі підприємстві, організації громадських організацій інвалідів, фізичної особи, яка використовує найману працю, за кожне робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда і не зайняте інвалідом. Для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, на яких працює від 8 до 15 осіб, розмір адміністративно-господарських санкцій за робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда і не зайняте інвалідом, визначається в розмірі половини середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, в установі, організації, у тому числі підприємстві, організації громадських організацій інвалідів, у фізичної особи, яка використовує найману працю. Положення цієї частини не поширюється на підприємства, установи і організації, що повністю утримуються за рахунок коштів державного або місцевих бюджетів.

Частиною 4 статті 20 Закону №875-XII встановлено, що адміністративно-господарські санкції розраховуються та сплачуються підприємствами, установами, організаціями, у тому числі підприємствами, організаціями громадських організацій інвалідів, фізичними особами, зазначеними в частині першій цієї статті, самостійно в строк до 15 квітня року, наступного за роком, в якому відбулося порушення нормативу, встановленого частиною першою статті 19 цього Закону. При цьому до правовідносин із стягнення адміністративно-господарських санкцій, передбачених цим Законом, не застосовуються строки, визначені статтею 250 Господарського кодексу України.

Відповідно до пункту 2 Порядку сплати підприємствами, установами, організаціями та фізичними особами, що використовують найману працю, суми адміністративно-господарських санкцій та пені за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 31 січня 2007 року № 70, роботодавці сплачують суму адміністративно-господарських санкцій відділенням Фонду соціального захисту інвалідів за місцем їх державної реєстрації як юридичних осіб або фізичних осіб - підприємців на рахунки, відкриті в органах Державного казначейства, до 15 квітня року, що настає за роком, в якому відбулося порушення нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів.

Обчислення суми адміністративно-господарських санкцій проводиться роботодавцями самостійно згідно з порядком заповнення звіту про зайнятість і працевлаштування інвалідів, затвердженим Мінпраці за погодженням з Держкомстатом.

Наказом Міністерства праці та соціальної політики України «Про затвердження форми звітності №10-ПІ (річна) «Звіт про зайнятість і працевлаштування інвалідів» та Інструкції щодо заповнення форми звітності №10-ПІ (річна) «Звіт про зайнятість і працевлаштування інвалідів» від 10 лютого 2007 року №42, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 13 лютого 2007 року за № 117/13384, затверджено форму звітності №10-ПІ.

Відповідно до пункту 2.1 чинної форми, звіт складається роботодавцями щороку і до 1 березня, наступного після звітного періоду, подається або надсилається рекомендованим листом за місцем їх державної реєстрації відділенню Фонду.

Відповідно до статті 18 Закону №875-XII забезпечення прав інвалідів на працевлаштування та оплачувану роботу, в тому числі з умовою про виконання роботи вдома, здійснюється шляхом їх безпосереднього звернення до підприємств, установ, організацій чи до державної служби зайнятості.

Підбір робочого місця здійснюється переважно на підприємстві, де настала інвалідність, з урахуванням побажань інваліда, наявних у нього професійних навичок і знань, а також рекомендацій медико-соціальної експертизи (частина 2 статті 18 Закону №875-XII).

Відповідно до частини 3 статті 18 Закону №875-XII підприємства, установи, організації, фізичні особи, які використовують найману працю, зобов'язані виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування інвалідів, у тому числі спеціальні робочі місця, створювати для них умови праці з урахуванням індивідуальних програм реабілітації і забезпечувати інші соціально-економічні гарантії, передбачені чинним законодавством, надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування інвалідів, і звітувати Фонду соціального захисту інвалідів про зайнятість та працевлаштування інвалідів у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Доказами наявними у матеріалах справи та наданими центрами зайнятості підтверджується, що відповідач не лише не працевлаштував необхідну кількість осіб, яким встановлена інвалідність, як того вимагає закон, але й не передбачив для них вакансії та не надавав до центрів зайнятості звітів по формі 3-ПН в кількості необхідній для виконання нормативу, а державна служба зайнятості не мала змоги направити до відповідача інвалідів для працевлаштування, відповідно до рекомендацій МСЕК, наявних у інваліда кваліфікації і знань.

Вказані обставини не заперечувались представником ДП «Національної атомної енергогенеруючої компанії «Енергоатом».

Враховуючи викладене, правильними є висновки судів, що відповідачем не дотримано встановлений Законом норматив для працевлаштування інвалідів, тому позивачем правомірно застосовано адміністративно-господарські санкції, а у зв'язку із несплатою штрафних санкцій в добровільному порядку у встановлені законодавством терміни, позивачем обґрунтовано нараховано пеню.

Щодо посилання відповідача на те, що позов подано з пропуском строку, встановленого статтею 99 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), а тому він підлягає залишенню без розгляду, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до частини 1 статті 250 Господарського кодексу України адміністративно-господарські санкції можуть бути застосовані до суб'єкта господарювання протягом шести місяців з дня виявлення порушення, але не пізніш як через один рік з дня порушення цим суб'єктом встановлених законодавчими актами правил здійснення господарської діяльності, крім випадків, передбачених законом.

Згідно з частиною 1 статті 238 цього Кодексу за порушення встановлених законодавчими актами правил здійснення господарської діяльності до суб'єктів господарювання можуть бути застосовані уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування адміністративно-господарські санкції, тобто заходи організаційно-правового або майнового характеру, спрямовані на припинення правопорушення суб'єкта господарювання та ліквідацію його наслідків.

Водночас за змістом статті 20 Закону України від 21 березня 1991 року №875-ХІІ «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» ( далі - Закон №875-ХІІ) адміністративно-господарські санкції за недотримання нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів сплачуються (нараховуються, застосовуються) підприємствами самостійно в строк до 15 квітня року, наступного за роком, в якому відбулося порушення нормативу, встановленого частиною 1 статті 19 цього Закону.

Отже, саме з 16 квітня відповідного року у контролюючого органу виникає право на стягнення несплачених підприємством самостійно сум санкцій у судовому порядку. При цьому на дані правовідносини поширюється строк звернення до суду, встановлений статтею 99 КАС.

Частина 4 статті 20 Закону № 875-ХІІ, за змістом якої до правовідносин із стягнення адміністративно-господарських санкцій, передбачених цим Законом, не застосовуються строки, визначені статтею 250 ГК, не має правового значення для вирішення цього спору, оскільки в останній нормі визначено строки застосування адміністративно-господарських санкцій, а не їх стягнення.

Саме до такого висновку зводиться правова позиція Верховного Суду України, висловлена Верховним Судом України, в постанові від 21 лютого 2011 року (справа №21-9а11).

В даному випадку судами першої та апеляційної інстанцій правильно враховано те, що фактично підприємство зареєстровано як роботодавець у відділенні Фонду 8 лютого 2012 року та звіт про зайнятість і працевлаштування інвалідів за 2007 рік за формою №10-ПІ подав лише 17 лютого 2012 року, а тому, враховуючи вказані обставини, Фонд, звернувшись у травні 2012 року до суду про стягнення санкцій за незайняті інвалідами у 2007 році робочі місця, не порушив строк звернення, встановлений частиною 2 статті 99 КАС (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин).

Доводи касаційної скарги висновків судів першої та апеляційної інстанцій не спростовують.

Суди першої та апеляційної інстанцій повно і всебічно встановили обставини справи, дали їм належну юридичну оцінку, правильно застосували норми матеріального і процесуального права, тому відсутні підстави для скасування або зміни прийнятих ними рішень.

Керуючись статтями 221, 223, 228, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Касаційну скаргу Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» залишити без задоволення.

Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 31 серпня 2012 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 16 жовтня 2012 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути переглянута у порядку і з підстав, передбачених статтями 235-237 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий Ю.Й. Рецебуринський

Судді М.М. Олексієнко

І.В.Штульман