Справа № 711/10063/12
Суддя: Горбатюк С.А.
Дата ухвалення: 2017-03-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 березня 2017 року м. Київ К/800/26129/15

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в складі:

Головуючого, суддіГорбатюка С.А. (доповідач)
СуддівМороз Л.Л.
Шведа Е.Ю.
провівши у касаційному порядку попередній розгляд адміністративної справи за позовом ОСОБА_4 до Калинівської сільської ради Тячівського району Закарпатської області про скасування рішення за касаційною скаргою ОСОБА_4 на постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 18 травня 2015 року

в с т а н о в и л а :

У листопаді 2012 року ОСОБА_4 у Тячівському районному суді Закарпатської області пред'явила позов до Калинівської сільської ради Тячівського району Закарпатської області про скасування рішення.

В обґрунтування позовних вимог посилалась на те, що їй, як власнику земельної ділянки по АДРЕСА_1 безпідставно відмовлено у наданні згоди на отримання містобудівних умов та обмежень для будівництва кафе-магазину, оскільки попереднім власником земельної ділянки ОСОБА_5 отримано дозвіл на збір матеріалів попереднього погодження на розміщення на ній об'єкту дозвілля, на реконструкцію будівлі під об'єкт торгівлі, які погоджені з відповідними службами.

Просила визнати протиправним та скасувати рішення Калинівської сільської ради Тячівського району Закарпатської області від 27 червня 2012 року № 440 "Про розгляд звернення ОСОБА_4, мешканки АДРЕСА_2".

Постановою Тячівського районного суду Закарпатської області позов задоволено.

Визнано протиправним та скасовано рішення Калинівської сільської ради Тячівського району Закарпатської області від 27 червня 2012 року № 440 "Про розгляд звернення ОСОБА_4, мешканки АДРЕСА_2".

Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 18 травня 2015 року постанову суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове судове рішення про відмову у задоволенні позову.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи касаційної скарги та перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що 02 лютого 2012 року між ОСОБА_6 (продавець) та ОСОБА_4 (покупець) укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки, за умовами якого продавець продала, а покупець придбала земельну ділянку з цільовим призначенням - для будівництва та обслуговування інших будівель громадської забудови по АДРЕСА_1, яка належала продавцеві згідно з Державним актом на право власності, НОМЕР_1.

27 червня 2012 року Калинівською сільською радою Тячівського району Закарпатської області прийнято рішення № 440 "Про розгляд звернення ОСОБА_4, мешканки АДРЕСА_2", яким вирішено відмовити ОСОБА_4 у наданні згоди на отримання містобудівних умов та обмежень для будівництва кафе-магазину у АДРЕСА_1, у зв'язку з тим, що заява суперечить чинному законодавству.

Листом від 01 серпня 2012 року № 02-9 Калинівська сільська рада Тячівського району Закарпатської області повідомила позивача про те, що зазначеним рішенням ради їй було відмовлено з тих підстав, що будівництво кафе-магазину не відповідає містобудівним вимогам та ескізу забудови центральної частини с. Калини.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з наявності порушених оспорюваним рішенням прав ОСОБА_4 щодо здійснення права власності належної їй земельної ділянки, та недоведеності Калинівською сільською радою Тячівського району Закарпатської області правомірності його прийняття, як того вимагає частина друга статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове судове рішення про відмову у задоволенні позову, апеляційний суд посилався на те, що предметом спору у цій справі не є правомірність набуття позивачем права власності земельної ділянки, а наявність такого права не зобов'язує орган містобудування надати відповідні містобудівні умови та обмеження.

Колегія суддів, виходячи з меж касаційного перегляду, встановлених статтею 220 Кодексу адміністративного судочинства України, погоджується з висновком суду апеляційної інстанції з огляду на таке.

Відповідно до статті 1 Закону України від 17 лютого 2011 року № 3038 "Про регулювання містобудівної діяльності" (далі - Закон № 3038) містобудівні умови та обмеження забудови земельної ділянки (далі - містобудівні умови та обмеження) - це документ, що містить комплекс планувальних та архітектурних вимог до проектування і будівництва щодо поверховості та щільності забудови земельної ділянки, відступів будинків і споруд від червоних ліній, меж земельної ділянки, її благоустрою та озеленення, інші вимоги до об'єктів будівництва, встановлені законодавством та містобудівною документацією; містобудівна документація - це затверджені текстові та графічні матеріали з питань регулювання планування, забудови та іншого використання територій (пункти 8, 7 статті 1 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності").

За змістом статті 5 Закону № 3038 програми розвитку регіонів та населених пунктів, програми господарського, соціального та культурного розвитку повинні узгоджуватися з містобудівною документацією відповідного рівня. Вимоги містобудівної документації є обов'язковими для виконання всіма суб'єктами містобудування.

Статтею 26 Закону № 3038 визначено, що забудова територій здійснюється шляхом розміщення об'єктів будівництва.

Суб'єкти містобудування зобов'язані додержуватися містобудівних умов та обмежень під час проектування і будівництва об'єктів.

Виконавчий орган сільської, селищної, міської ради вживає заходів щодо організації комплексної забудови територій відповідно до вимог цього Закону.

Право на забудову земельної ділянки реалізується її власником або користувачем за умови використання земельної ділянки відповідно до вимог містобудівної документації.

Проектування та будівництво об'єктів здійснюється власниками або користувачами земельних ділянок у такому порядку: 1) отримання замовником або проектувальником вихідних даних; 2) розроблення проектної документації та проведення у випадках, передбачених статтею 31 цього Закону, її експертизи; 3) затвердження проектної документації; 4) виконання підготовчих та будівельних робіт; 5) прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів; 6) реєстрація права власності на об'єкт містобудування.

Однією з основних складових вихідних даних, згідно з пунктом 1 частини першої статті 29 Закону № 3038, є містобудівні умови та обмеження.

Фізична або юридична особа, яка подала виконавчому органові сільської, селищної, міської ради або у разі розміщення земельної ділянки за межами населених пунктів - районній державній адміністрації заяву про намір щодо забудови земельної ділянки, що перебуває у власності або користуванні такої особи, повинна одержати містобудівні умови та обмеження для проектування об'єкта будівництва (частина друга статті 29 Закону № 3038).

Процедуру надання містобудівних умов та обмежень забудови земельної ділянки, їх склад та зміст визначає Порядок надання містобудівних умов та обмежень забудови земельної ділянки, їх склад та зміст, затверджений Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 07 липня 2011 року № 109 (далі - Порядок № 109).

Згідно з абзацом другим пункту 2.1, у редакції на час спірних правовідносин, та абзацом другим пункту 2.4 Порядку № 109 містобудівні умови та обмеження надаються відповідними спеціально уповноваженими органами містобудування та архітектури на безоплатній основі у порядку, встановленому Законом України "Про регулювання містобудівної діяльності".

Підставою для відмови у видачі містобудівних умов та обмежень є невідповідність намірів забудови земельної ділянки положенням відповідної містобудівної документації на місцевому рівні.

Рішенням виконавчого комітету Тячівської районної ради народних депутатів Закарпатської області від 10 листопада 1983 року № 350 "Про надання дозволу колгоспу імені Калініна на будівництво Будинку культури на 500 місць в с. Калини, по вул. Леніна, 146" надано дозвіл на вказане будівництво колгоспу імені Калініна.

Згідно з викопіюванням з генерального плану с. Калини Тячівського району Закарпатської області та листа начальника Відділу головного архітектора району від 04 березня 2013 року № 01-15/30 перед ділянкою, відведеною для будівництва Будинку культури села, інших будівель не передбачено.

Отже, наміри власника земельної ділянки щодо її забудови не відповідають положенням відповідної містобудівної документації на місцевому рівні.

Калинівська сільська рада Тячівського району Закарпатської області, приймаючи рішення про відмову ОСОБА_4 у видачі містобудівних умов та обмежень на забудову земельної ділянки, яка останній належить на праві приватної власності, діяла в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Безпідставними є посилання позивача на отримання відповідних погоджень попереднім власником земельної ділянки, оскільки містобудівні умови та обмеження за своєю юридичною суттю є актом індивідуальної дії та спрямовані на врегулювання правовідносин, у даному випадку між ОСОБА_4 як замовником, що має намір здійснити забудову території, та спеціально уповноваженим органом містобудування та архітектури.

Дозвіл на збір матеріалів попереднього погодження на розміщення на земельній ділянці об'єкту дозвілля, на реконструкцію будівлі під об'єкт торгівлі був виданий попередньому власникові земельної ділянки, але це не породжує для позивача право на отримання містобудівних умов та обмежень у відповідності до її намірів здійснити забудову земельної ділянки.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції правильно скасував рішення суду першої інстанції, яке ухвалене помилково, та відмовив у задоволенні позову.

Оскаржуване судове рішення є законним і обґрунтованим, підстав для його скасування або зміни немає.

Доводи касаційної скарги правильність висновку суду не спростовують.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 223 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право залишити касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін.

На підставі наведеного, керуючись статтями 210, 220, 220-1 КА адміністративного судочинства України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення, а постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 18 травня 2015 року в адміністративній справі за позовом ОСОБА_4 до Калинівської сільської ради Тячівського району Закарпатської області про скасування рішення - без зміни.

Ухвала є остаточною, оскарженню не підлягає і може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, у строк та у порядку, визначеними статтями 237, 238, 2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді Горбатюк С.А.

Мороз Л.Л.

Швед Е.Ю.