Справа № 817/312/17
Суддя: Сало А.Б.
Дата ухвалення: 2017-03-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

06 березня 2017 року Р і в н е №817/312/17

ОСОБА_1 окружний адміністративний суд в складі головуючого судді Сала А.Б., за участю секретаря судового засідання Приходько О.Г. та сторін і інших осіб, які беруть участь у справі:

позивача: представник ОСОБА_2,

відповідача: представник ОСОБА_3, третьої особи: представник ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом:

ОСОБА_5
доОСОБА_1 обласної ради третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_1 обласний інститут післядипломної педагогічної освіти
про визнання незаконним та скасування рішення, зобов'язання вчинення певних дій,

В С Т А Н О В И В:

До ОСОБА_1 окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_5 до ОСОБА_1 обласної ради третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_1 обласний інститут післядипломної педагогічної освіти про визнання незаконним та скасування рішення ОСОБА_1 обласної ради сьомого скликання №245 від 08.09.2016 "Про внесення змін до Статуту ОСОБА_1 обласного інституту післядипломної педагогічної освіти" та зобов'язання відповідача вчинити дії щодо скасування державної реєстрації Статуту ОСОБА_1 обласного інституту післядипломної педагогічної освіти, затвердженого Рішенням ОСОБА_1 обласної ради №245 від 08.09.2016, та приведення вказаного Статуту відповідно до ст.42 Закону України "Про вищу освіту".

Ухвалою від 24.02.2017 судом відкрито провадження в адміністративній справі, закінчено підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду на 06.03.2017.

У судовому засіданні представник позивача подав суду клопотання про закриття провадження у справі, яке мотивував відсутністю компетенції адміністративного суду у вирішенні даного спору, оскільки відповідач, будучи органом місцевого самоврядування, наразі реалізував своє право від імені власника щодо затвердження змін до Статуту ОСОБА_1 обласного інституту післядипломної педагогічної освіти, відтак не є у спірних правовідносинах субєктом владних повноважень у розумінні Кодексу адміністративного судочинства України.

Як встановлено судом, суть заявлених у справі позовних вимог зводиться до оспорювання внесення змін до Статуту ОСОБА_1 обласного інституту післядипломної педагогічної освіти згідно з рішенням відповідача від 08.09.2016 №245, як такого, що не грунтується на нормах закону. Вказаним рішенням відповідача, на думку позивача, були протиправно внесені зміни до Статуту ОСОБА_1 обласного інституту післядипломної педагогічної освіти в частині процедури призначення керівника інституту післядипломної педагогічної освіти, що слугувало підставою для звернення із даним позовом.

Вирішуючи питання закриття провадження у справі суд врахував наступне.

Відповідно до ч.1 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Згідно п.1 ч.1 ст.3 Кодексу адміністративного судочинства України справа адміністративної юрисдикції це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є субєкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Таким чином, справою адміністративної юрисдикції може бути переданий на вирішення адміністративного суду спір, який виник між двома (кількома) конкретними суб'єктами суспільства стосовно їхніх прав та обов'язків у конкретних правових відносинах, у яких хоча б один суб'єкт законодавчо уповноважений владно керувати поведінкою іншого (інших) суб'єктів, а ці суб'єкти відповідно зобов'язані виконувати вимоги та приписи такого владного суб'єкта.

У випадку, якщо суб'єкт (у тому числі орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа) у спірних правовідносинах не здійснює вказані владні управлінські функції щодо іншого суб'єкта, який є учасником спору, такий спір не має встановлених нормами Кодексу адміністративного судочинства України ознак справи адміністративної юрисдикції, і, відповідно, не повинен вирішуватись адміністративним судом.

Отже, необхідною та єдиною ознакою суб'єкта владних повноважень є здійснення цим суб'єктом владних управлінських функцій.

Пунктом 30 ч.1 ст.26 Закону України від 21 травня 1997 року №280/97-ВР "Про місцеве самоврядування в Україні" до виключної компетенції сільських, селищних, міських рад віднесено створення, ліквідацію, реорганізацію та перепрофілювання підприємств, установ та організацій комунальної власності відповідної територіальної громади.

Відповідно до п.10 ч.4 ст.42 цього Закону сільський, селищний, міський голова призначає на посади та звільняє з посад керівників відділів, управлінь та інших виконавчих органів ради, підприємств, установ та організацій, що належать до комунальної власності відповідних територіальних громад, крім керівників дошкільних, загальноосвітніх та позашкільних навчальних закладів.

Відповідно до ч.3 ст.8 Господарського кодексу України від 16 січня 2003 року №436-IV господарська компетенція органів державної влади та органів місцевого самоврядування реалізується від імені відповідної державної чи комунальної установи. Безпосередня участь держави, органів державної влади та органів місцевого самоврядування у господарській діяльності може здійснюватися лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

Згідно з пп.3.1.6 п.3.1 розділу 3 Державного класифікатора України "Класифікація організаційно-правових форм господарювання" комунальне підприємство - підприємство, що діє на основі комунальної власності територіальної громади.

Комунальна організація (установа, заклад) утворюється компетентним органом місцевого самоврядування в розпорядчому порядку на базі відокремленої частини комунальної власності і входить до сфери його управління (пп.3.4.5 п.3.4 розділу 3 цього Класифікатора).

З огляду на викладене комунальні підприємства, установи чи організації не є суб'єктом владних повноважень у розумінні положень Кодексу адміністративного судочинства України, а діяльність директора комунального підприємства, установи чи організації не належить до публічної служби, визначеної цим Кодексом.

Відносини з приводу призначення чи звільнення директора комунального підприємства, установи чи організації є трудовими.

Видання відповідного акта органом місцевого самоврядування не змінює правової природи цих відносин.

Таким чином спори, які виникають з приводу призначення чи звільнення директора комунального підприємства, установи чи організації, не належать до юрисдикції адміністративних судів.

Такі висновку суду відповідають правовій позиції у постанові Пленуму Вищого адміністративного суду України від 20.05.2013 №8.

Згідно з пунктом 21 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ якщо орган державної влади та/або орган місцевого самоврядування (суб'єкт владних повноважень) бере участь у справі не на виконання своїх владних повноважень, а з інших правових підстав; не здійснює владних управлінських функцій щодо іншого учасника спору (наприклад, надання згоди іншому співвласнику житлового будинку на виконання переобладнання та перепланування), то залежно від змісту вимог і суб'єктного складу сторін справа підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства відповідно до вимог статті 15 ЦПК.

Ураховуючи положення статті 1 ЦПК та статті 2 КАС, не є публічно-правовим і розглядається у порядку цивільного судочинства спір між органом державної влади та/або органом місцевого самоврядування (суб'єктом владних повноважень) як суб'єктом публічного права та суб'єктом приватного права - фізичною особою, в якому управлінські дії суб'єкта владних повноважень спрямовані на виникнення, зміну або припинення цивільних прав фізичної особи. У такому випадку це спір про право цивільне, незважаючи на те, що у спорі бере участь суб'єкт публічного права, а спірні правовідносини врегульовано нормами цивільного та адміністративного права.

Враховуючи те, що у позовній заяві позивач покликається на порушення оскаржуваним рішенням відповідача його прав та інтересів як кандидата на посаду ректора ОСОБА_1 обласного інституту післядипломної педагогічної освіти, що подав заяву на конкурс щодо заміщення вакантної посади ректора вказаного закладу, що, як зазначалось вище, не є публічною службою в розумінні Кодексу адміністративного судочинства України, суд дійшов висновку, що відносини між позивачем та відповідачем виникли з приводу призначення директора комунального підприємства, установи, організації, що вказує на виникнення спору щодо порушення трудових прав позивача, що становить сферу регулювання норм цивільного законодавства.

Отже, цей спір виник із відносин, урегульованих нормами цивільного права, а тому виникає спір про цивільне право. Оскільки у даних правовідносинах орган місцевого самоврядування реалізував власну господарську компетенцію щодо комунальної установи, що перебуває у його віданні, враховуючи субєктний склад сторін, даний спір наразі підлягає вирішенню у порядку цивільного судочинства.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у справі Zand v. Austria від 12 жовтня 1978 року вказав, що словосполучення «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття «суд, встановлений законом» у частині першій статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з (…) питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів (…)». З огляду на це не вважається «судом, встановленим законом» орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

Відповідно до ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Згідно з п.1 ч.1 ст.157 Кодексу адміністративного судочинства України суд закриває провадження у справі якщо справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Згідно ч.2 ст.157 Кодексу адміністративного судочинства України якщо провадження у справі закривається з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої цієї статті, суд повинен роз'яснити позивачеві, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд таких справ.

Так, ч.1 ст.107 Цивільного процесуального кодексу України усі справи, що підлягають вирішенню в порядку цивільного судочинства, розглядаються районними, районними у містах, міськими та міськрайонними судами.

За таких обставин, позивач може звернутися із відповідним позовом до загального місцевого суду за правилами підсудності, визначеними главою 1 розділу ІІІ Цивільного процесуального кодексу України.

Керуючись п.1 ч.1 ст. 157, ст. 165 Кодексу адміністративного судочинства України, суд-

У Х В А Л И В:

Клопотання представника відповідача задовольнити.

Закрити провадження в адміністративній справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_1 обласної ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача ОСОБА_1 обласний інститут післядипломної педагогічної освіти, про визнання незаконним та скасування рішення, зобов'язання вчинення певних дій.

Розяснити позивачу, що розгляд даної справи віднесено до юрисдикції місцевого загального суду.

Повторне звернення з тією самою позовною заявою до ОСОБА_1 окружного адміністративного суду не допускається.

Ухвала суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до Житомирського апеляційного адміністративного суду через ОСОБА_1 окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Житомирського апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п'яти днів з дня проголошення ухвали. У разі якщо ухвалу було постановлено в письмовому провадженні або згідно з частиною третьою статті 160 КАС України, або без виклику особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 КАС України, було повідомлено про можливість отримання копії ухвали суду безпосередньо в суді, то п'ятиденний строк на апеляційне оскарження ухвали суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії ухвали суду.

Суддя Сало А.Б.