Справа № 357/12494/16-а
Суддя: Степанюк А.Г.
Дата ухвалення: 2017-03-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

Іменем України

21 березня 2017 року м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Степанюка А.Г.,

суддів - Кузьменка В.В., Шурка О.І.,

при секретарі - Ліневській В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку ч. 1 ст. 41 КАС України апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в м. Білій Церкві Київської області на постанову Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 20 січня 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Управління Пенсійного фонду України в м. Білій Церкві Київської області про визнання протиправними рішень та зобов'язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИЛА:

У листопаді 2016 року ОСОБА_2 (далі - Позивач, ОСОБА_2) звернулася до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з позовом до Управління Пенсійного фонду України в м. Білій Церкві Київської області (далі - Відповідач, Управління) про:

- визнання протиправними рішень начальника Управління №314/М-01 та 315/М-01 від 15.07.2016 року про відмову у проведенні перерахунку пенсії по інвалідності у розмірі відшкодування фактичних збитків із заробітку за виконання робіт по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС з 21.05.1986 року по 28.05.1986 року згідно довідки від 30.06.2016 року №26 та відомості по нарахуванню премії за перебування на Чорнобильській АЕС за травень 1986 року (№44 від 13.06.2016 року);

- зобов'язання Відповідача провести перерахунок пенсії по інвалідності у розмірі відшкодування фактичних збитків за виконання робіт по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС з 21.05.1986 року по 28.05.1986 року згідно довідки від 30.06.2016 року №26 та відомості по нарахуванню премії за перебування на Чорнобильській АЕС за травень 1986 року (№44 від 13.06.2016 року) з моменту звернення із заявою про перерахунок.

Постановою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 20.01.2017 року позов задоволено повністю. При цьому суд першої інстанції виходив з того, що матеріалами справи підтверджується фактичне отримання Позивачем заробітної плати та премії за роботу у зоні відчуження у травні 1986 року, а тому позовні вимоги є обґрунтованими.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням суду, Відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану постанову та прийняти нову, якою у задоволенні позовних вимог відмовити повністю. При цьому звертає увагу на порушення судом норм матеріального права. Наголошує, що одержання Позивачем у 1991 році заробітної плати за роботу у зоні відчуження у травні 1986 року не дає останньому право на перерахунок пенсії за правилами ст. 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Крім того, вказує на неврахування судом одноразового характеру виплаченої премії, що унеможливлює її врахування. Крім іншого, підкреслює, що Позивачем не було подано до Управління оформлену у відповідності до вимог чинного законодавства заяву про перерахунок пенсії, у зв'язку з чим остання розглядалася у порядку, встановленому Законом України «Про звернення громадян», а тому за наслідками її розгляду рішення про призначення або про відмову у призначенні пенсії не приймалося.

Сторони, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце апеляційного розгляду справи, в судове засідання не з'явились, а тому справа розглядалась за їх відсутності у відкритому судовому засіданні без фіксування останнього за допомогою звукозаписувального технічного засобу у відповідності до ч. 1 ст. 41 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а постанова суду першої інстанції - без змін, з огляду на таке.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, Позивач є особою, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи та віднесена до І категорії, що підтверджується копією посвідчення серії НОМЕР_1 від 06.11.2013 року (а.с. 9). Крім того, згідно посвідчення серії НОМЕР_2 від 31.01.2006 року (а.с. 9) ОСОБА_2 є інвалідом ІІ групи і має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - інвалідів війни.

Позивач 17.06.2016 року звернувся до Управління із завою про перерахунок пенсії по інвалідності, виходячи із заробітної плати, одержаної за роботу в зоні відчуження в 1986-1990 роках, в розмірі фактичних збитків (а.с. 5). До вказаної заяви ОСОБА_2 було надано копії: наказу директора обласної фабрики хімчистки і фарбування одягу №48 від 21. 05.1986 року про відрядження ОСОБА_2 на ліквідацію наслідків аварії на Чорнобильській АЕС від 13.06.2016 року №45 (а.с. 11); довідки про роботу в зоні відчуження та отримання дози випромінювання (а.с. 13); довідки від 07.06.2016 року №019 про те, що Позивач з 21.05.1986 року по 28.05.1986 року працював у зоні відчуження прасувальником (а.с. 14); довідки від 07.06.2016 року №35 про перейменування обласної фабрики хімчистки і фарбування одягу в ПрАТ «Хімчистка» (а.с. 15); наказу директора обласної фабрики хімчистки і фарбування одягу від 23.05.1986 року №49-А про оплату працю ОСОБА_2 по ставці 1,19 крб. за годину за працю по ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС і виплату премії у розмірі 30 крб. (а.с. 16); довідки від 25.05.2016 року №26 про фактичну заробітну плату в зоні відчуження (а.с. 17); відомості по нарахуванню премії за перебування на ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС за травень 1986 року - вих. №44 від 13.06.2016 року (а.с. 18); виписки з наказу директора обласної фабрики хімчистки і фарбування одягу №115 від 16.09.1991 року про доплату згідно діючого положення в 30 км зоні радіоактивного зараження Чорнобильської АЕС 322,41 крб. - вих. №5 від 02.03.2016 року (а.с. 19); відомості по нарахуванню додаткової заробітної плати за перебування на ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС за вересень 1991 року - вих. № 44 від 13.06.2016 року (а.с. 20).

Крім того, у додатку до заяви від 17.06.2016 року Позивачем було долучено до первинної заяви копію рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 10.12.2012 року (а.с. 6).

Листом від 15.07.2016 року №314/М-01, 315/М-01 (а.с. 7) Управління повідомило Позивача про те, що заява розглядалася за правилами Закону України «Про звернення громадян». Крім того, у листі зазначено, що оскільки згідно чинного законодавства для обчислення пенсії по інвалідності у розмірі відшкодованих фактичних збитків враховується заробітна плата, одержана за роботу в зоні відчуження в 1986 - 1990 роках, врахування при обчисленні пенсії вищезазначеної доплати, яка нарахована до виплати у вересні 1991 року немає підстав. Крім іншого, Відповідач зауважив, що премія у розмірі 30,00 крб. є одноразовою виплатою, що унеможливлює її врахування для перерахунку пенсії. Поряд з цим, Управлінням встановлені розбіжності у кількості днів, протягом яких Позивач перебував у відрядженні в зоні відчуження, а саме - згідно довідки від 25.05.2016 року №26 - з 21.05.1986 року по 28.05.1986 року, у той час як відповідно до довідки, що міститься у матеріалах пенсійної справи - з 21.05.1986 року по 27.05.29186 року.

На підставі встановлених вище обставин, виходячи з системного аналізу приписів ст. ст. 54, 57 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», постанови Кабінету Міністрів України «Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 23.11.2011 року № 1210, якою затверджено Порядок обчислення пенсій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, суд першої інстанції дійшов висновку про неправомірність відмови Управління у здійсненні перерахунку пенсії Позивача на підставі довідки від 30.06.2016 року №26 та відомості по нарахуванню премії за перебування на Чорнобильській АЕС за травень місяць 1986 року вих. №44 від 13.06.2016 року, оскільки вказані документи відповідають вимогам закону та містять необхідну інформацію для перерахунку пенсії.

З таким висновком суду першої інстанції не можна не погодитися з огляду на таке.

Згідно ч. 1 ст. 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (далі - Закон) пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв'язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи можуть призначатися за бажанням громадянина із заробітку, одержаного за роботу в зоні відчуження в 1986-1990 роках, у розмірі відшкодування фактичних збитків, який визначається згідно із законодавством.

Відповідно до пп. 4 п. 3 затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.11.2011 року № 1210 «Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» Порядку обчислення пенсій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи (далі - Порядок № 1210) у разі коли особа пропрацювала у зоні відчуження менше календарного місяця у 1986-1990 роках, за її бажанням пенсія може обчислюватися виходячи із заробітної плати, одержаної за роботу у зоні відчуження, за весь фактично відпрацьований час, в одному із неповних календарних місяців роботи протягом цих років, без додавання суми заробітної плати за період роботи за межами зони відчуження. У такому разі заробітна плата за весь фактично відпрацьований час ділиться на число відпрацьованих днів, а одержана сума множиться на 25,4. Якщо дні роботи припали на вихідні і святкові дні, розрахунок заробітної плати проводиться у такому ж порядку, як і за роботу у робочі дні, а доплата за вихідні і святкові дні, нарахована за фактично відпрацьований час, з урахуванням установленої кратності додається до суми обчисленої заробітної плати.

Відтак, особа, яка пропрацювала у зоні відчуження менше календарного місяця у 1986 році, має право на обчислення пенсії виходячи із заробітної плати, одержаної за весь фактично відпрацьований час.

Відповідно до абз. 1 п. 1 постанови ЦК КПРС, Президіуму ВР СРСР, РМ СРСР, ВЦРПС від 07.05.1986 року № 524-156 надано право керівникам підприємств і організацій здійснювати оплату праці робітників, безпосередньо зайнятих на роботах з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, по завищеним до 100 % тарифним ставкам и посадовим окладам. Конкретні розміри підвищення вказаних ставок (розцінок) та окладів встановлюються з урахуванням складності та терміновості робіт, що виконуються.

Постановою Кабінету Міністрів Української РСР «Про організацію виконання постанов Верховної Ради Української РСР про порядок введення в дію законів Української РСР «Про правовий режим території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи» та «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок чорнобильської катастрофи» від 23.07.1991 року № 106 (далі - Постанова № 106), населений пункт Розсоха Чорнобильського району Київської області віднесено до зони відчуження, тобто до 1 зони небезпеки.

Як вбачається зі змісту довідки ПрАТ «Хімчистка» від 25.06.2016 року №26 (а.с. 17), ОСОБА_2 у період з 21.05.1986 року по 28.05.1986 року пропрацювала у вищезазначеному населеному пункті.

При цьому, як вірно встановлено судом першої інстанції, отримання Позивачем коштів в якості оплати праці за вказаний період у розмірі 322,41 крб. та премії у розмірі 30,00 крб. підтверджується наявними у матеріалах справи відомостями за вересень 1991 року (а.с. 20) та травень 1986 року (а.с. 18) відповідно. Факт призначення вказаних грошових виплат підтверджується копіями наказу директора обласної фабрики хімчистки та фарбування одягу від 23.05.1986 року №49-А (а.с. 16) виписки з наказу №115 директора обласної фабрики хімчистки та фарбування одягу від 16.09.1991 року (а.с. 19).

Крім того, необхідно зазначити, що Міністерством праці України, Міністерством України у справах захисту населення від наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, Міністерством фінансів України у листі від 29.10.1992 року № 09-3751, № 1082/3к, № 13-412/308 надано роз'яснення про те, що вирішення грошових вимог осіб, які в 1986 - 1987 роках брали участь у роботах по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС і зоні відчуження і їм не була нарахована підвищена заробітна плата за основним місцем роботи відповідно до встановлених розмірів, повинно проводитись відповідно до чинного законодавства України.

Тобто, посилання Апелянта на неможливість врахування при перерахунку пенсії виплат, проведених у 1991 році за участь у роботі з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1986 році є безпідставним.

Крім того, необхідно зауважити, що положеннями законів та підзаконних нормативно-правових актів, якими регулюються питання пенсійного забезпечення осіб, які отримують пенсію по інвалідності відповідно до ст. 54 Закону, не закріплено обов'язкової умови щодо подання особою первинних документів разом із довідкою про заробітну плату, а тому відмова органу Пенсійного фонду України у перерахунку пенсії, зокрема, з підстави відсутності первинних документів є неправомірною.

Твердження Управління про неможливість врахування премії до перерахунку пенсії як одноразової виплати судовою колегією оцінюється критично, оскільки відповідно до п. 6 Порядку №1210 в усіх випадках премія, передбачена підпунктом 3 пункту 1 постанови Ради Міністрів УРСР, Укрпрофради від 10 червня 1986 р. № 207-7 (не більш як 400 карбованців на місяць), що була визначена умовами оплати праці для осіб, які безпосередньо брали участь у роботах, пов'язаних з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи і запобіганням забрудненню навколишнього природного середовища, після проведеного розрахунку додається до суми обчисленого заробітку.

При цьому, у своєму листі від 13.04.2001 року №03-3/1652-018-2 Міністерство праці та соціальної політики України зазначило, що відповідно до постанови Держкомпраці СРСР і Секретаріату ВЦРПС від 7 травня 1986 р. № 153/10-43 премія за роботу в зоні ЧАЕС виплачувалась у відповідності з діючими на підприємстві системами преміювання. Встановлені граничні розміри премій було дозволено підвищувати до 60% тарифної ставки (окладу) на місяць.

З урахуванням наведеного судова колегія погоджується з твердженням суду першої інстанції про безпідставність посилання Апелянта на неможливість врахування при перерахунку Позивачу пенсії премії у розмірі 30,00 крб. у зв'язку з її одноразовим характером.

Посилання Апелянта на те, що Позивачем обрано не належний спосіб захисту порушеного права з огляду на те, що Управлінням не приймалося у встановленому законодавством порядку рішення про відмову у перерахунку пенсії, а тому підстави для задоволення позову відсутні, судовою колегією оцінюється критично з огляду на таке.

Відповідно до ч. 5 ст. 45 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» документи про призначення (перерахунок) пенсії розглядає територіальний орган Пенсійного фонду та не пізніше 10 днів з дня їх надходження приймає рішення про призначення (перерахунок) або про відмову в призначенні (перерахунку) пенсії.

Як вбачається з матеріалів справи та було встановлено судом першої інстанції, заява Позивача про перерахунок пенсії у встановленому законом порядку не розглядалася та жодне рішення, передбачене ч. 5 ст. 45 вказаного закону, Управлінням не приймалося.

Водночас, оскільки матеріалами справи підтверджується наявність у ОСОБА_2 права на перерахунок пенсії, судова колегія вважає за необхідне зазначити таке.

Згідно ч. 2 ст. 11 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.

Спосіб захисту у сфері публічно-правових відносин визначає позивач та згідно ч. 3 ст. 105 КАС України позов може містити вимоги про зобов'язання відповідача суб'єкта владних повноважень прийняти рішення або вчинити певні дії, утриматися від вчинення певних дій, виконати зупинену чи не вчинену дію тощо.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 162 Кодексу адміністративного судочинства України у справах, в яких позивач оскаржує протиправні дії чи бездіяльність відповідача у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову про зобов'язання відповідача вчинити певні дії. В цьому випадку суд повинен зазначити, яку саме дію повинен вчинити відповідач.

У випадку коли поданих доказів достатньо для того, щоб зобов'язати суб'єкта владних повноважень прийняти те чи інше рішення чи зробити ту чи іншу дію суд вправі обрати такий спосіб захисту порушеного права.

Обрана судом форма захисту порушених прав у даному випадку не є втручанням у дискреційні повноваження відповідача.

Втручанням у дискреційні повноваження суб'єкту владних повноважень може бути прийняття судом рішень не про зобов'язання вчинити дії, а саме прийняття ним рішень за заявами заявників замість суб'єкта владних повноважень.

Аналогічна позиція випливає зі змісту ухвали Вищого адміністративного суду України від 24.03.2016 року у справі №826/17109/13-а.

Тобто законодавець передбачив обов'язок суду змусити суб'єкт владних повноважень до правомірної поведінки, а не вирішувати питання, які належать до функцій і виключної компетенції останнього (дискреційні повноваження), тому втручання в таку діяльність є формою втручання в дискреційні повноваження наведеного органу та виходить за межі завдань адміністративного судочинства.

Згідно судової практики Європейського суду з прав людини (рішення по справі Олссон проти Швеції від 24.03.1988 року) запорукою вірного застосування дискреційних повноважень є високий рівень правової культури державних службовців, водночас, суди повинні відновлювати порушене право шляхом зобов'язання суб'єкта владних повноважень, у тому числі колегіальний орган, прийняти конкретне рішення про надання можливості, якщо відмова визнана неправомірною, а інших підстав для відмови не вбачається.

При цьому судовою колегією враховується, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Аналогічна позиція викладена у постановах Верхового Суду України від 16.09.2015 року у справі №21-1465а15 та від 02.02.2016 року у справі №804/14800/14.

З урахуванням викладеного судова колегія вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції, що належним способом захисту, необхідним для поновлення прав Позивача, є Відповідача провести перерахунок пенсії по інвалідності у розмірі відшкодування фактичних збитків за виконання робіт по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС з 21.05.1986 року по 28.05.1986 року згідно довідки від 30.06.2016 року №26 та відомості по нарахуванню премії за перебування на Чорнобильській АЕС за травень 1986 року (№44 від 13.06.2016 року) з моменту звернення із заявою про перерахунок.

Крім того, судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов'язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов'язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 198 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право, зокрема, залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін.

У відповідності до ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів із наведеними висновками суду першої інстанції погодилась, оскільки вони знайшли своє підтвердження в ході апеляційного розгляду справи. Судом було вірно встановлено фактичні обставини справи, надано належну оцінку дослідженим доказам, прийнято законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права. У зв'язку з цим колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу - залишити без задоволення, а постанову суду - без змін.

Керуючись ст.ст. 41, 160, 167, 195, 198, 200, 205, 206, 211, 212, 254 КАС України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в м. Білій Церкві Київської області - залишити без задоволення, а постанову Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 20 січня 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Управління Пенсійного фонду України в м. Білій Церкві Київської області про визнання протиправними рішень та зобов'язання вчинити дії - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення. Касаційна скарга на судові рішення подається в порядку та строки, визначені ст.ст. 211, 212 КАС України.

Головуючий суддя А.Г. Степанюк

Судді В.В. Кузьменко

О.І. Шурко

Головуючий суддя Степанюк А.Г.

Судді: Шурко О.І.

Кузьменко В. В.