Справа № 803/202/17
Суддя: Ковальчук Володимир Дмитрович
Дата ухвалення: 2017-03-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 березня 2017 року Справа № 803/202/17

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого-судді Ковальчука В.Д.,

при секретарі судового засідання Ткачук І.І.,

за участю представника позивача Пивовара В.В.,

представника відповідача Луцика Л.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку адміністративну справу за позовом Головного управління ДФС у Волинській області до Товариства з обмеженою відповідальністю "Клевер Сторс" про підтвердження обґрунтованості умовного адміністративного арешту майна платника податків та арешт коштів на рахунках платника податків,

ВСТАНОВИВ:

Головне управління ДФС у Волинській області звернулося в суд із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Клевер Сторс" (далі - ТОВ "Клевер Сторс") про підтвердження обґрунтованість умовного адміністративного арешту майна платника податків та накладення арешту на кошти на рахунках платника податків.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що на підставі п.75.1 ст.75, п.п.80.2.2, 80.2.4, 80.2.5, 80.2.6 п.80.2 ст.80 Податкового кодексу України (далі - ПК України) Головним управлінням ДФС у Тернопільській області видано наказ від 07.02.2017 року №174 "Про проведення фактичної перевірки ТОВ "Клевер Сторс" за адресою провадження діяльності: бульвар Просвіти, 19, м. Тернопіль; вул. Тарнавського, 2а, м. Тернопіль; вул. Гоголя, 3, прим. 2, м. Тернопіль; вул. Миру, 5, м. Тернопіль; проспект С. Бандери, 4, м. Тернопіль; пл. Героїв Євромайдану, 6а, м. Тернопіль; проспект Злуки, 37, м. Тернопіль, щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, за період з 11.12.2015 року по 09.02.2017 року.

На підставі зазначеного наказу були виписані посадовим особам контролюючого органу відповідні направлення на перевірку.

Під час виходу працівниками Головного управління ДФС у Тернопільській області на місце здійснення підприємницької діяльності ТОВ "Клевер Сторс" з метою проведення фактичних перевірок магазинів відповідача керуючі цими магазинами відмовились від підпису у направленнях на проведення фактичних перевірок та відмовили у допуску до проведення фактичних перевірок, а також відмовились від отримання примірників актів відмови від допуску до перевірок. Свою відмову пояснили тим, що у наказі та направленнях на перевірку відсутні будь-які підстави, які стали причиною фактичної перевірки.

У зв'язку з цим працівники фіскальної служби склали акти відмови у допуску посадових осіб Головного управління ДФС у Тернопільській області до проведення фактичних перевірок. Також працівники контролюючого органу склали акти відмови від отримання акта відмови від допуску до перевірки та акти відмови від підпису у направленнях про перевірку.

Враховуючи те, що ТОВ "Клевер Сторс" відмовило у допуску посадових осіб Головного управління ДФС у Тернопільській області до проведення фактичної перевірки за наявності законних підстав для її проведення, тому позивач прийняв рішення від 20 лютого 2017 року №1 про застосування адміністративного арешту майна платника податків.

Позивач зазначає, що адміністративний арешт майна, в тому числі грошових коштів на банківському рахунку, як спосіб забезпечення виконання платником податків його обов'язків, визначених законом, застосовується за адміністративним або судовим рішенням (в залежності від виду майна). При цьому, підставами для застосування податковим органом адміністративного арешту майна є, зокрема, відмова платника податків від проведення документальної або фактичної перевірки за наявності законних підстав для її проведення або від допуску посадових осіб органу державної податкової служби.

На підставі наведеного позивач просить підтвердити обґрунтованість умовного адміністративного арешту майна ТОВ "Клевер Сторс" та накласти арешт на кошти на рахунках такого платника податків.

В письмових запереченнях проти позову від 20 березня 2017 року вих. №2017 представник відповідача вважає адміністративний позов безпідставним, оскільки працівники ТОВ "Клевер Сторс" правомірно відмовили посадовим особам контролюючого органу у допуску до проведення перевірки, тому що наказ про проведення фактичної перевірки від 07.02.2017 року №174 був складений з порушенням, а саме в ньому не було зазначено підстав для проведення такої перевірки, а лише наведено посилання на підпункти 80.2.2, 80.2.4, 80.2.5, 80.2.6 пункту 80.2 статті 80 ПК України. В доповненнях до заперечення проти позову представник відповідача зазначає, що позовна вимога про накладення арешту на кошти ТОВ "Клевер Сторс" є протиправною, оскільки таке право виникає в контролюючого органу за умови виникнення в платника податків податкового боргу, однак така обставина не доводиться позивачем. Крім того, відсутні правові підстави для накладення арешту на майно товариства, тому що такий арешт за правилами статті 94 ПК України є неможливим, оскільки протягом 96 годин після накладення арешту позивачем не було забезпечено подання позову до суду для підтвердження його обґрунтованості, відтак такий арешт відповідно до підпункту 94.19.1 пункту 94.19 статті 94 ПК України є припиненим. Таким чином, представник відповідача просить відмовити у задоволенні позову.

В судовому засіданні представник позивача адміністративний позов підтримав з підстав, викладених у позовній заяві, просить його задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні адміністративний позов не визнав з підстав, викладених у письмовому запереченні проти позову та доповненні до нього, просить у його задоволенні відмовити повністю.

Заслухавши пояснення представників сторін, з'ясувавши всі обставини у справі та перевіривши їх письмовими доказами, суд дійшов висновку, що адміністративний позов підлягає задоволенню повністю з таких підстав.

Судом встановлено, що заступником начальника Головного управлінням ДФС у Тернопільській області керуючись статтею 20, пунктом 75.1 статті 75, підпунктами 80.2.2, 80.2.4, 80.2.5, 80.2.6 пункту 80.2 статті 80 ПК України, з метою дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, видано наказ від 07.02.2017 року №174 "Про проведення фактичної перевірки ТОВ "Клевер Сторс" (а.с.7). Наказом визначено провести з 07.02.2017 року фактичну перевірку ТОВ "Клевер Сторс", (за адресою провадження діяльності: бульв. Просвіти, 19, м. Тернопіль; вул. Тарнавського, 2а, м. Тернопіль; вул. Гоголя, 3, прим. 2, м. Тернопіль; вул. Миру, 5, м. Тернопіль; проспект С. Бандери, 4, м. Тернопіль; пл. Героїв Євромайдану, 6а, м. Тернопіль; проспект Злуки, 37, м. Тернопіль) щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, за період з 11.12.2015 року по 09.02.2017 року.

Разом з наказом працівникам контролюючого органу видано направлення на перевірку від 07.02.2017 року №№284, 285, 286, 287, 288, 289 (а.с.8, 13, 17).

07.02.2017 року на підставі зазначених наказу та направлення посадові особи контролюючого органу здійснили вихід на місця здійснення підприємницької діяльності ТОВ "Клевер Сторс", а саме за адресами магазинів відповідача, вказаними в наказі про проведення фактичної перевірки.

Під час виходу працівниками Головного управління ДФС у Тернопільській області на місця здійснення діяльності ТОВ "Клевер Сторс" з метою проведення фактичних перевірок керуюча магазином « 7/23» за адресою: м. Тернопіль, пр-т. Злуки, 37, ОСОБА_3, керуюча магазином « 7/23» за адресою: м. Тернопіль, вул. Тарнавського, 2а, ОСОБА_4 та керуюча магазином « 7/23» за адресою: м. Тернопіль, пл. Героїв Євромайдану, 6а, ОСОБА_5, відмовились від підпису у направленнях на проведення фактичної перевірки, відмовили у допуску до проведення фактичних перевірок та відмовились від отримання примірників актів відмови від допуску до перевірок.

Свою відмову від допуску у проведенні фактичної перевірки керуючі магазинами « 7/23» пояснили тим, що у наказі та направленнях відсутні будь-які підстави, які стали причиною фактичної перевірки.

В результаті цього працівниками Головного управління ДФС у Тернопільській області складені акти про не допуск до проведення фактичної перевірки від 07.02.2017 року №50/14-03/38273126, №53/14-03/38273126, №56/14-03/38273126 (а.с.10, 15, 19), акти про відмову від підпису у направленні про перевірку від 07.02.2017 року №49/14-03/38273126, №52/14-03/38273126, №55/14-03/38273126 (а.с.11,16,18), акти відмови від отримання примірника акта відмови від допуску до перевірки від 07.02.2017 року №51/14-03/38273126, №54/14-03/38273126 (а.с.9, 14).

На підставі наведеного та підпункту 94.2.3 пункту 94.2 статті 94 ПК України у зв'язку із відмовою від допуску посадових осіб контролюючих органів до проведення перевірки заступником начальника Головного управління ДФС у Волинській області 20 лютого 2017 року було прийнято рішення №1 про застосування умовного адміністративного арешту майна платника податків ТОВ "Клевер Сторс", що перебуває (розміщене, зберігається): м. Луцьк, пр.-т. Волі, 42, офіс 319 (а.с.21).

Надаючи правову оцінку правовідносинам, що виникли між сторонами, суд зазначає, що відповідно до пункту 75.1 статті 75 ПК України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Згідно з п.п.75.1.3 п.75.1 статті 75 ПК України фактичною вважається перевірка, що здійснюється за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об'єктів права власності такого платника. Така перевірка здійснюється контролюючим органом щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами).

Фактична перевірка здійснюється без попередження платника податків (особи) (п.80.1 статті 80 ПК України).

Пунктом 80.2 статті 80 ПК України передбачено, що фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, копія якого вручається платнику податків або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції, під розписку до початку проведення такої перевірки, та за наявності хоча б однієї з таких підстав:

80.2.1. у разі коли за результатами перевірок інших платників податків виявлено факти, які свідчать про можливі порушення платником податків законодавства щодо виробництва та обігу підакцизних товарів, здійснення платником податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності патентів, ліцензій та інших документів, контроль за наявністю яких покладено на контролюючі органи, та виникає необхідність перевірки таких фактів;

80.2.2. у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації від державних органів або органів місцевого самоврядування, яка свідчить про можливі порушення платником податків законодавства, контроль за яким покладено на контролюючі органи, зокрема, щодо здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності патентів, ліцензій, та інших документів, контроль за наявністю яких покладено на контролюючі органи, виробництва та обігу підакцизних товарів;

80.2.3. письмового звернення покупця (споживача), оформленого відповідно до закону, про порушення платником податків установленого порядку проведення розрахункових операцій, касових операцій, патентування або ліцензування;

80.2.4. неподання суб'єктом господарювання в установлений законом строк обов'язкової звітності про використання реєстраторів розрахункових операцій, розрахункових книжок та книг обліку розрахункових операцій, подання їх із нульовими показниками;

80.2.5. у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації про порушення вимог законодавства в частині виробництва, обліку, зберігання та транспортування спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів та цільового використання спирту платниками податків, а також здійснення функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, пального;

80.2.6. у разі виявлення за результатами попередньої перевірки порушення законодавства з питань, визначених у пункті 75.1.3;

80.2.7. у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації про використання праці найманих осіб без належного оформлення трудових відносин та виплати роботодавцями доходів у вигляді заробітної плати без сплати податків до бюджету, а також здійснення фізичною особою підприємницької діяльності без державної реєстрації.

Відповідно до пункту 81.1 статті 81 ПК України посадові особи контролюючого органу мають право приступити до проведення документальної виїзної перевірки, фактичної перевірки за наявності підстав для їх проведення, визначених цим Кодексом, та за умови пред'явлення або надіслання у випадках, визначених цим Кодексом, таких документів: направлення на проведення такої перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, реквізити наказу про проведення відповідної перевірки, найменування та реквізити суб'єкта (прізвище, ім'я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) або об'єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична), підстави, дата початку та тривалість перевірки, посада та прізвище посадової (службової) особи, яка проводитиме перевірку. Направлення на перевірку у такому випадку є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, що скріплений печаткою контролюючого органу; копії наказу про проведення перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, найменування та реквізити суб'єкта (прізвище, ім'я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) та у разі проведення перевірки в іншому місці - адреса об'єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична перевірка), підстави для проведення перевірки, визначені цим Кодексом, дата початку і тривалість перевірки, період діяльності, який буде перевірятися. Наказ про проведення перевірки є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу та скріплення печаткою контролюючого органу; службового посвідчення осіб, які зазначені в направленні на проведення перевірки.

Непред'явлення або ненадіслання у випадках, визначених цим Кодексом, платнику податків (його посадовим (службовим) особам або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції) цих документів або пред'явлення зазначених документів, що оформлені з порушенням вимог, встановлених цим пунктом, є підставою для недопущення посадових (службових) осіб контролюючого органу до проведення документальної виїзної або фактичної перевірки.

Відмова платника податків та/або посадових (службових) осіб платника податків (його представників або осіб, які фактично проводять розрахункові операції) від допуску до перевірки на інших підставах, ніж визначені в абзаці п'ятому цього пункту, не дозволяється.

При пред'явленні направлення платнику податків та/або посадовим (службовим) особам платника податків (його представникам або особам, які фактично проводять розрахункові операції) такі особи розписуються у направленні із зазначенням свого прізвища, імені, по батькові, посади, дати і часу ознайомлення.

У разі відмови платника податків та/або посадових (службових) осіб платника податків (його представників або осіб, які фактично проводять розрахункові операції) розписатися у направленні на перевірку посадовими (службовими) особами контролюючого органу складається акт, який засвідчує факт відмови. У такому випадку акт про відмову від підпису у направленні на перевірку є підставою для початку проведення такої перевірки.

Пунктом 81.2 статті 81 ПК України передбачено, у разі відмови платника податків та/або посадових (службових) осіб платника податків (його представників або осіб, які фактично проводять розрахункові операції) у допуску посадових (службових) осіб контролюючого органу до проведення перевірки посадовими (службовими) особами контролюючого органу за місцем проведення перевірки, невідкладно складається у двох примірниках акт, що засвідчує факт відмови, із зазначенням заявлених причин відмови, один примірник якого вручається під підпис, відразу після його складання, платнику податків та/або уповноваженій особі платника податків.

Посадова (службова) особа платника податків (його представник або особа, яка фактично проводить розрахункові операції) має право надати свої письмові пояснення до складеного контролюючим органом акта.

У разі відмови платника податків та/або його посадових (службових) осіб (представників або осіб, які фактично проводять розрахункові операції) підписати акт, що засвідчує факт відмови у допуску до проведення перевірки, посадовими (службовими) особами контролюючого органу складається акт, що засвідчує факт відмови в отриманні акта та/або наданні письмових пояснень до нього.

Зі змісту положень ст. 81 Податкового кодексу України слідує, що незгода платника податків із проведенням перевірки повинна реалізовуватись у такий спосіб.

Так, платник податків зобов'язаний отримати від представників контролюючого органу направлення на проведення перевірки, копію наказу про проведення перевірки та службові посвідчення осіб, які зазначені в направленні на проведення перевірки.

Якщо ж платник податків заперечує наявність підстав для проведення перевірки, такий платник податків може не допустити представників фіскального органу до проведення перевірки. Крім того, він не позбавлений права оскаржити у судовому порядку рішення керівника фіскального органу про проведення перевірки, яке оформлене наказом.

З матеріалів справи та пояснень представника відповідача слідує, що представники ТОВ "Клевер Сторс" відмовили посадовим особам Головного управління ДФС у Тернопільській області у допуску до проведення перевірки у зв'язку з оформленням наказу про проведення перевірки та направлень на проведення перевірки з порушенням вимог пункту 81.1 статті 81 ПК України, а саме незазначення в них підстав для проведення перевірки. Однак, суд, дослідивши наказ Головного управління ДФС у Тернопільській області від 07.02.2017 року №174 "Про проведення фактичної перевірки ТОВ "Клевер Сторс" та направлення на перевірку від 07.02.2017 року №№284, 285, 286, 287, 288, 289, вказує на те, що підставами для проведення перевірки зазначені підпункти 80.2.2, 80.2.4, 80.2.5, 80.2.6 пункту 80.2 статті 80 ПК України, тобто, підстави для проведення перевірки зазначені в цих підпунктах.

На підтвердження підстав для проведення перевірки позивачем надано лист Головного управління ДФС у Волинській області від 01.2017 року №379/8/03-20-14-04-09 «Щодо проведення фактичних перевірок» з додатками (а.с.37-42), який адресований Головним управлінням ДФС у Львівській, Рівненській та Тернопільській області з метою проведення ними фактичних перевірок господарських одиниць відповідача, оскільки в контролюючого органу наявна інформація та отримання звітів суб'єкта господарювання з нульовими показниками.

Суд вказує на те, що прийнятий наказ та направлення на перевірки містять всі необхідні реквізити, передбачені в пункті 81.1 статті 81 ПК України. Крім того, відсутність в наказі прямого посилання на підстави, що визначені в підпунктах 80.2.2, 80.2.4, 80.2.5, 80.2.6 пункту 80.2 статті 80 ПК України не є обставиною, що виключає правомірність такого наказу. До того ж, судом встановлено, що наказ від 07.02.2017 року №174 не оскаржено та не скасовано, а, отже, він є чинним.

Враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку, що відповідачем безпідставно відмовлено у допуску посадових осіб контролюючого органу до проведення фактичної перевірки, а тому позивач у відповідності до підпункту 94.2.3 пункту 94.2 статті 94 ПК України правомірно виніс рішення від №1 про застосування адміністративного арешту майна платника податків ТОВ "Клевер Сторс".

Відповідно до п.94.1 ст.94 ПК України адміністративний арешт майна платника податків (далі-арешт майна) є винятковим способом забезпечення виконання платником податків його обов'язків, визначених законом.

Відповідно до підпункту 94.2.3 пункту 94.2 статті 94 ПК України арешт майна може бути застосовано, якщо платник податків відмовляється від проведення документальної або фактичної перевірки за наявності законних підстав для її проведення або від допуску посадових осіб контролюючого органу.

Визначення адміністративного арешту як виняткового способу забезпечення виконання обов'язків платника податків, наведене в пункті 94.1 статті 94 ПК України, за своїм змістом однаково охоплює як арешт коштів, так і арешт іншого майна.

Отже, норми статті 94 ПК України регулюють застосування будь-якого адміністративного арешту незалежно від предмета такого арешту.

Водночас чинне законодавство послідовно розмежовує порядок накладення адміністративного арешту на майно платника податків, відмінне від коштів, та арешту коштів платника податків.

Адміністративний арешт майна платника податків відповідно до пункту 94.10 статті 94 ПК України накладається за рішенням керівника органу державної податкової служби, обґрунтованість якого протягом 96 годин має бути перевірена судом.

Натомість, арешт коштів на рахунку платника податків відповідно до абзацу другого підпункту 94.6.2 пункту 94.6 статті 94 цього ж Кодексу здійснюється виключно на підставі рішення суду шляхом звернення контролюючого органу до суду. Жодного рішення податковий орган в такому разі не приймає.

При цьому, підстави для застосування як адміністративного арешту майна, так і арешту коштів на рахунках платника податків, є універсальними та визначені пунктом 94.2 статті 94 Податкового кодексу України. Обидва види арешту, за загальним правилом, застосовуються з однакових підстав, але розрізняються процедурою застосування - або за рішенням керівника податкового органу (щодо майна, відмінного від коштів), або за рішенням суду (арешт коштів).

Пунктом 94.3 статті 94 ПК України передбачено, що арешт майна полягає у забороні платнику податків вчиняти щодо свого майна, яке підлягає арешту, дії, зазначені у пункті 94.5 цієї статті. Відповідно до пункту 94.5 статті 94 ПК України арешт майна може бути повним або умовним. Умовним арештом майна визнається обмеження платника податків щодо реалізації прав власності на таке майно, який полягає в обов'язковому попередньому отриманні дозволу керівника відповідного контролюючого органу на здійснення платником податків будь-якої операції з таким майном.

Адміністративний арешт майна платника податків припиняється у випадках, передбачених пунктом 94.19 статті 19 ПК України, зокрема, у зв'язку з: відсутністю протягом строку, зазначеного у пункті 94.10, рішення суду про визнання арешту обґрунтованим (підпункт 94.19.1); усуненням платником податків причин застосування адміністративного арешту (підпункт 94.19.3).

Відповідно до частини першої статті 183-3 КАС України провадження у справах за зверненням органів державної податкової служби при здійсненні ними передбачених законом повноважень здійснюється на підставі подання таких органів щодо підтвердження обґрунтованості адміністративного арешту майна платника податків.

Згідно із частиною восьмою статті 183 КАС України у разі постановлення судом ухвали про відкриття провадження у справі суд приймає у триденний строк, але не пізніше ніж протягом 96 годин з моменту встановлення обставин, що зумовлюють звернення заявника до суду, постанову по суті заявлених вимог, яка підлягає негайному виконанню.

Відмова у прийнятті подання, зокрема у зв'язку із наявністю між сторонами спору про право, унеможливлює повторне звернення заявника з таким самим поданням. Заявник у цьому випадку має право звернутися з тими самими вимогами до суду в загальному порядку (частина шоста статті 183-3 КАС України).

Суд звертає увагу на те, що при прийнятті норми про можливість застосування адміністративного арешту майна платника податків, зокрема, в разі не допуску такою особою працівників податкових органів до проведення перевірки, законодавець виходив з того, що застосування арешту є особливим видом забезпечення повноти та об'єктивності проведення податкової перевірки, оскільки ухилення платника податків від проведення перевірки може вказувати на його бажання приховати певні докази, що вказують на його недобросовісність.

В свою чергу, запровадження судової перевірки обґрунтованості адміністративного арешту майна платника податків вказує на необхідність контролю за діями податкового органу та захист прав платника податків від можливих зловживань з боку податкового органу.

Специфіка виконання податковими органами своїх повноважень та особливості ведення господарської діяльності окремих платників податків викликають необхідність у оперативності застосування адміністративного арешту майна та перевірки його обґрунтованості. Отже, саме з метою оперативної перевірки наявності підстав для застосування адміністративного арешту і гарантування як прав та інтересів платника податків, так і належного здійснення повноважень податковими органами законодавцем передбачено право податкових органів звертатись до суду із поданням про підтвердження обґрунтованості адміністративного арешту майна платника податків. Саме тому стаття 183-3 КАС України встановлює особливий, оперативний, порядок розгляду такого подання та імперативно приписує необхідність негайного виконання судового рішення за результатами такого розгляду.

Слід зауважити, що суд при розгляді вказаного подання здійснює функцію контролю за правомірністю дій податкового органу щодо застосування арешту, в той час як розглядаючи позовні вимоги податкового органу щодо підтвердження обґрунтованості адміністративного арешту майна платника податків, суд розглядає публічно-правовий спір в загальному порядку.

Отже, логічним є висновок про існування двох способів перевірки обґрунтованості адміністративного арешту майна платника податків, а саме: в особливому терміновому порядку, передбаченому статтею 183-3 КАС України за поданням контролюючого органу та в загальному порядку, визначеному КАС України, на підставі позовної заяви.

Виходячи з наведеного, положення статті 94 ПК України та частини восьмої статті 183-3 КАС України щодо необхідності перевірки обґрунтованості адміністративного арешту майна платника податків протягом 96 годин стосуються виключно особливого провадження за поданням податкового органу, в той час як перевірка обґрунтованості адміністративного арешту майна в порядку позовного провадження здійснюється в загальному порядку без обмеження вказаним строком та без можливості негайного виконання рішення суду у разі підтвердження обґрунтованості арешту до набрання рішенням законної сили у встановленому нормами КАС України порядку.

Таким чином, позовні вимоги податкового органу про підтвердження обґрунтованості адміністративного арешту майна підлягають розгляду судом незалежно від факту припинення такого арешту у зв'язку із відсутністю судового рішення про визнання арешту обґрунтованим протягом строку розгляду подання податкового органу.

При цьому перевірка обґрунтованості накладення адміністративного арешту передбачає встановлення судом наявності підстав для застосування адміністративного арешту, визначених пунктом 94.2 статті 94 ПК України.

Предметом перевірки є відповідність рішення керівника податкового органу (його заступника) про накладення адміністративного арешту на майно платника податків умовам, за яких таке рішення може бути ухвалено. Враховуючи положення пункт 94.10 статті 94 ПК України, така перевірка повинна завершуватися відповідним висновком суду, на підставі якого суд приймає рішення по суті порушеного питання щодо наявності або відсутності підстав для застосування адміністративного арешту майна платника податків.

З огляду на наявність законних підстав для проведення перевірки та доведеність факту недопуску посадових осіб Головного управління ДФС у Тернопільській області до проведення перевірки, суд дійшов висновку про обґрунтованість застосування умовного адміністративного арешту майна ТОВ "Клевер Сторс" на підставі рішення від 20 лютого 2017 року №1.

Крім того, суд дійшов висновку про необхідність застосування арешту коштів на рахунках у банках, обслуговуючих ТОВ "Клевер Сторс".

Загальна процедура застосування адміністративного арешту майна платника податків регулюється Порядком застосування адміністративного арешту майна платника податків, затвердженого наказом Міністерства доходів і зборів України №568 від 10.10.2013 року (далі - Порядок).

Відповідно до п.7.1 Порядку арешт коштів на рахунку платника податків здійснюється виключно на підставі рішення суду шляхом звернення органу доходів і зборів до суду.

При зверненні з даним адміністративним позовом до суду контролюючим органом не були вказані конкретні банківські рахунки ТОВ "Клевер Сторс", на які необхідно накласти арешт, що, однак, не може слугувати підставою для відмови в задоволенні позовних вимог з огляду на наступне.

Постановою Національного Банку України №22 від 21.01.2004 року затверджено Інструкцію про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті (далі - Інструкція), вимоги якої поширюються на всіх учасників безготівкових розрахунків, а також, на стягувачів та є обов'язкові для виконання ними (пункти 1.1 та 1.3 Інструкції).

Главою 10 Інструкції, визначено порядок виконання банками заходів щодо арешту коштів на рахунках клієнтів.

Пункт 10.2 Інструкції передбачає, що арешт за постановою державного виконавця або за рішенням суду (далі - документ про арешт коштів) накладається на кошти, що обліковуються за рахунками, відкритими клієнтами в банку, відповідно до нормативно-правових актів Національного банку, що регулюють порядок відкриття та використання рахунків.

Арешт на підставі документа про арешт коштів, може бути накладений на всі кошти, що є на всіх рахунках клієнта банку, без зазначення конкретної суми, або на суму, що конкретно визначена в цьому документі. Якщо в документі про арешт коштів не зазначений конкретний номер рахунку клієнта, на кошти якого накладений арешт, але обумовлено, що арешт накладено на кошти, що є на всіх рахунках, то для забезпечення суми, визначеної цим документом, арешт залежно від наявної суми накладається на кошти, що обліковуються на всіх рахунках клієнта, які відкриті в банку, або на кошти на одному/кількох рахунку/ах. (пункт 10.3 Інструкції).

Враховуючи, що податковим законодавством України на платника податків покладено обов'язок у допуску посадових (службових) осіб контролюючого органу до проведення перевірки за наявності законних підстав для її проведення, тому в разі такого протиправного недопуску, платник податків несе відповідальність, зокрема, у вигляді арешту майна та коштів на рахунках.

На підставі наведеного суд дійшов висновку про задоволення адміністративного позову в повному обсязі.

Керуючись частиною третьою статті 160, статтями 162, 163 Кодексу адміністративного судочинства України, на підставі Податкового кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Підтвердити обґрунтованість умовного адміністративного арешту майна платника податків Товариства з обмеженою відповідальністю "Клевер Сторс" (43000, Волинська область, місто Луцьк, проспект Волі, будинок 42, офіс 319, ), застосованого на підставі рішення Головного управління ДФС у Волинській області від 20 лютого 2017 року №1 "Про застосування адміністративного арешту майна платника податків".

Накласти арешт на кошти на рахунках Товариства з обмеженою відповідальністю "Клевер Сторс" (43000, Волинська область, місто Луцьк, проспект Волі, будинок 42, офіс 319, ), що знаходяться у банках.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого статтею 186 КАС України, якщо таку апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Львівського апеляційного адміністративного суду через Волинський окружний адміністративний суд. Апеляційна скарга на постанову суду подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови, яка буде складена в повному обсязі 24 березня 2017 року. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Львівського апеляційного адміністративного суду.

Суддя В.Д. Ковальчук