Справа № 753/22167/16-а
Суддя: Саприкіна І.В.
Дата ухвалення: 2017-03-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

Іменем України

15 березня 2017 року м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді: Саприкіної І.В.,

суддів: Карпушової О.В., Кучми А.Ю.,

при секретарі: Бродацькій І.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Дарницького районного суду м. Києва від 23.12.2016 року у справі за його позовом до Лівобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_2 звернувся до Дарницького районного суду м. Києва з адміністративним позовом до Лівобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання протиправними дій щодо відмови у призначенні пенсії державного службовця та зобов'язання призначити вказану пенсію.

Постановою Дарницького районного суду м. Києва від 23.12.2016 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з таким судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати незаконну, на його думку, постанову суду першої інстанції та постановити нову, якою позов задовольнити. В своїй апеляційній скарзі посилається на незаконність, необґрунтованість та необ'єктивність рішення суду, неповне з'ясування всіх обставин, що мають значення для вирішення справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, що є підставою для скасування судового рішення.

Заслухавши пояснення сторін в судовому засіданні, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів знаходить, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного:

Судом встановлено, що позивач перебуває на обліку в управлінні ПФУ та отримує пенсію з 18.04.2014 року, відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» у розмірі 4717,80 грн.

14.11.2016 року позивач звернувся до відповідача із заявою про переведення його на пенсію відповідно до Закону України «Про державну службу».

Листом від 21.11.2016 року № 1527/14 позивачу відмовлено у призначенні пенсії держслужбовця в зв'язку з відсутністю такого права.

Суд першої інстанції прийшов до висновку про правомірність такої відмови, з чим повністю погоджується судова колегія, оскільки, виходячи з матеріалів справи, та не заперечується сторонами:

позивач працював на посадах, які не передбачають перебування на державній службі та присвоєння рангу державного службовця, що підтверджується його трудовою книжкою.

Перші записи, пов'язані з державною службою, у трудовій книжці зроблено:

за № 37 про прийняття присяги державного службовця - 13.04.2009 року;

за № 45 про присвоєння 11 (одинадцятого) рангу державного службовця - лише 15.07.2013 року.

Так, згідно до записів трудової книжки позивача він працював:

з 29.11.1988 року по 31.05.1992 року - відповідальним секретарем у справах неповнолітніх Харківського райвиконкому м. Києва;

з 01.06.1992 року по 13.09.1993 року - інструктором першої категорії по роботі з дітьми та молоддю у відділі з питань молоді та спорту Харківської райдержадміністрації м. Києва;

з 13.09.1993 року по 04.07.1995 року - методистом першої категорії учбово-методичного відділу Харківської райдержадміністрації м. Києва;

з 22.04.2004 року по 19.09.2005 року - на посаді старшого викладача кафедри митної справи;

з 20.09.2005 року по 14.07.2008 року - головним інспектором в Департаменті аналізу ризиків та аудиту Державної митної служби України;

з 13.04.2009 року по 12.07.2013 року - на посаді головного інспектора Департаменту ресурсного забезпечення, капітального будівництва та експлуатації об'єктів митної інфраструктури;

з 15.07.2013 року по 18.09.2014 року - на посаді головного державного інспектора відділу багатостороннього митного співробітництва та з питань євроінтеграції Управління митного співробітництва Департаменту міжнародних зв'язків Міністерства доходів і зборів України;

з 19.09.2014 року по 03.11.2016 року - на посаді головного державного інспектора відділу багатостороннього митного співробітництва та з питань євроінтеграції управління митного співробітництва Департаменту міжнародних зв'язків Державної фіскальної служби України.

З 01.05.2016 року набрав чинності Закон України «Про державну службу» від 10.12.2015 року N 889-VIII, відповідно до пунктів 2, 10, 12 Прикінцевих та перехідних положень якого передбачено право на пенсійне забезпечення державних службовців відповідно до ст. 37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 року № 3723-ХІІ для осіб, які на 01.05.2016 року (день набрання чинності Законом N 889-VIII) займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу державної служби або мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Колегія суддів в контексті наведеного вище відзначає, що позивач не має ні 10 років стажу державної служби, ні 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців. В підтримку своєї правової позиції апеляційна інстанція зазначає слідуюче.

Відповідно до ч. 2 ст. 46 Закону України «Про державну службу» до стажу державної служби зараховуються:

1) час перебування на посаді державної служби відповідно до цього Закону;

2) час перебування на посаді народного депутата України;

3) час перебування на посадах працівників дипломатичної служби;

4) час перебування на посадах в органах місцевого самоврядування, передбачених Законом України "Про службу в органах місцевого самоврядування";

5) час перебування на посадах суддів;

6) час перебування на посадах прокурорів;

7) час перебування на посадах, на яких присвоюються військові та спеціальні звання;

8) час професійного навчання державного службовця з відривом від служби, якщо не пізніше 75 днів після його завершення така особа повернулася на державну службу, крім випадків, установлених законом;

9) період, коли державний службовець не працював з поважних причин, але залишався у трудових відносинах з державним органом;

10) час перебування державного службовця у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, а в разі якщо дитина потребує домашнього догляду - у відпустці без збереження заробітної плати тривалістю, визначеною у медичному висновку, але не більше ніж до досягнення дитиною шестирічного віку;

11) час перебування на посадах радників, помічників, уповноважених та прес-секретаря Президента України, працівників секретаріатів Голови Верховної Ради України, його Першого заступника та заступника, працівників патронатних служб Прем'єр-міністра України та інших членів Кабінету Міністрів України, помічників-консультантів народних депутатів України, помічників та наукових консультантів суддів Конституційного Суду України, помічників суддів, а також на посадах патронатних служб в інших державних органах.

Аналогічні приписи продубльовано у Порядку обчислення стажу державної служби, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 березня 2016 року № 229.

Таким чином, як законом, так і порядком чітко визначено перелік посад, робота на яких може бути зарахована до стажу державної служби. Одночасно в трудовій книжці ОСОБА_2 про роботу хоча б на одній з таких посад не зазначено.

Порядок призначення пенсії державним службовцям встановлений постановою Кабінету Міністрів України від 14.09.2016 р. № 622 «Деякі питання пенсійного забезпечення окремих категорій осіб», якою передбачено, що при визначенні права на призначення пенсії відповідно до ст. 37 Закону № 3723-ХІІ для обрахування стажу державної служби зараховується робота на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених статтею 25 Закону № 3723-ХІІ.

Наведене свідчить, що посади, на яких працював позивач, в тому числі відповідального секретаря у справах неповнолітніх, інструктора по роботі з дітьми та молоддю, методиста, старшого викладача, тощо, не належать ні до посад державних службовців (ст. 25 Закону України «Про державну службу»), ні до інших посад, робота на яких може бути віднесена до стажу державної служби (ст. 46 цього ж Закону).

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з позицією суду першої інстанції, що оскільки відсутня основна умова проходження державної служби -присвоєння відповідного рангу, то стаж роботи позивача не підлягає зарахуванню до стажу державної служби, який дає право на призначення пенсії відповідно до ст. 37 Закону № 3723-ХІІ. При цьому, апеляційна інстанція враховує, що робота в державному органі не є підтвердженням факту віднесення її до державної служби в розумінні Закону України «Про державну службу».

Основним доводом позивача є посилання на присвоєння йому в ході трудової діяльності рангів, що притаманно державній службі. При цьому, апелянт вважає, що служба в армії також входить до стажу державної служби. Судова колегія знаходить такі твердження помилковими та такими, що трактуються на неправильному розумінні законодавства, яким регулюються відносини у сфері державної служби, в тому числі Закон України «Про державну службу».

Одразу варто відзначити, що Закон України «Про державну службу» не містить норми, яка б давала можливість зараховувати у стаж державної служби службу в армії.

Так, аналіз змісту трудової книжки ОСОБА_2 свідчить, що:

з 22.04.2004 року у період роботи позивача на посаді старшого викладача кафедри митної справи йому присвоєне спеціальне звання - радник митної служби ІІІ (третього) рангу;

05.12.2013 року - присвоєно спеціальне звання радник податкової та митної справи ІІІ (третього) рангу;

27.08.2015 року - присвоєно спеціальне звання «Радник податкової та митної справи ІІ (другого) рангу».

В свою чергу, з трудової книжки позивача (запис № 45) вбачається, що позивачу 15.07.2013 року було присвоєно 11 (одинадцятий) ранг державного службовця. Дана обставина не заперечується самим апелянтом.

В свою чергу, приписи ст. ст. 25 і 26 Закону України «Про державну службу», зокрема свідчать, що ранги державним службовцям присвоюються в порядку спадання, тобто від найбільшого до найменшого, тоді як з тверджень позивача слідує, що спочатку йому було присвоєно ІІІ (третій) ранг, потім ІІ (другий) , а потім 11 (одинадцятий). Така позиція у жодному разі не може бути прийнята апеляційним судом як така, що не відповідає приписам вказаного Закону та є лише безпідставними та голослівними доводами самого апелянта.

Наведене вище у своїй сукупності свідчить, що поняття «присвоєння рангу державного службовця» та «присвоєння спеціального звання радник митної служби ІІІ рангу, радник податкової та митної справи ІІІ або ІІ рангу» є різними за своєю суттю. При цьому, присвоєння звання з зазначенням рангу жодним чином не свідчить про присвоєння рангу державного службовця, що повністю спростовує твердження апелянта про прирівняння спеціальних звань до рангів державних службовців.

Обов'язковими умовами прийняття на державну службу може бути тільки складання присяги і присвоєння рангу при проходженні служби.

Так, в силу приписів ст. 36 Закону України «Про державну службу» особа, призначена на посаду державної служби вперше, публічно складає Присягу державного службовця … . Підписаний текст Присяги державного службовця є складовою особової справи державного службовця. Про складення Присяги державного службовця робиться запис у трудовій книжці державного службовця. Особа, яка вперше займає посаду державної служби, набуває статусу державного службовця з дня складення Присяги державного службовця.

Важливо відзначити, що норма про обов'язок державного службовця складати присягу при прийнятті вперше на державну службу та внесення про це запису у трудову книжку існувала з моменту прийняття Закону України «Про державну службу» вперше.

З огляду на викладене колегія суддів критичного оцінює доводи ОСОБА_2, що складання ним присяги під час служби в армії є складанням присяги державного службовця, оскільки служба в армії припадала на 1980 рік, а Закон України «Про державну службу» було прийнято лише в 1993 році. Окрім того, службу позивач відбував ще за часів Радянського Союзу, тоді як поняття «державна служба» виникло вже у незалежній Україні.

Отже, нескладання позивачем присяги державного службовця є тією обставиною, яка безумовно вказує на те, що він не відноситься до числа державних службовців у розумінні Закону України «Про державну службу».

Більше того, в силу приписів ст. 26 Закону України «Про державну службу» (у редакції, що діяла на час присвоєння позивачу спеціального звання - радник митної служби ІІІ рангу) було встановлено такі ранги державних службовців:

службовцям, які займають посади, віднесені до першої категорії, може бути присвоєно 3, 2 і 1 ранг;

службовцям, які займають посади, віднесені до другої категорії, може бути присвоєно 5, 4 і 3 ранг.

Отже, виходячи з логіки позивача про з присвоєнням йому звання радник ІІ рангу, він повинен був займати виключно посади державної служби, віднесені до першої або другої категорій.

Однак, такі доводи суперечними по відношенню до приписів статтей 25 та 26 Закону України «Про державну службу», з огляду на слідуюче.

Стаття 25 вказаного вище Закону передбачала, що основними критеріями класифікації посад державних службовців є організаційно-правовий рівень органу, який приймає їх на роботу, обсяг і характер компетенції на конкретній посаді, роль і місце посади в структурі державного органу.

Встановлювалися такі категорії посад службовців:

перша категорія - посади голів державних комітетів, що не є членами Уряду України, голів інших центральних органів державної виконавчої влади при Кабінеті Міністрів України, Постійного Представника Президента України в Республіці Крим, представників Президента України в областях, містах Києві та Севастополі, перших

заступників міністрів, перших заступників голів державних комітетів, що входять до складу Уряду, керівників Адміністрації Президента України, Секретаріату Верховної Ради України та інші прирівняні до них посади;

друга категорія - посади заступників керівника Адміністрації Президента України, заступників керівника Секретаріату Верховної Ради України, заступників керівника апарату Кабінету Міністрів України, керівників структурних підрозділів Секретаріату Верховної Ради України, секретаріатів постійних комісій Верховної Ради України, Адміністрації Президента України, апарату Кабінету Міністрів України, радників та помічників Президента України, Голови Верховної Ради України, Прем'єр-міністра України, заступників міністрів, заступників голів державних комітетів, які входять до складу Уряду, перших заступників, заступників голів комітетів та інших центральних органів державної виконавчої влади при Кабінеті Міністрів України, першого заступника Постійного Представника Президента України в Республіці Крим, перших заступників глав обласних, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій та інші прирівняні до них посади;… .

Посада позивача - старший викладач кафедри митної справи у Київському центрі підвищення кваліфікації та перепідготовки кадрів Державної митної служби України однозначно не може бути віднесена ні до першої, ні до другої категорій посад держслужби.

Більше того, згідно запису № 37 трудової книжки ОСОБА_2 присяга державного службовця прийнята ним лише 13.04.2009 року. Крім того, як зазначалося вище згідно запису трудової книжки № 45 позивачу 15.07.2013 року було присвоєно 11 ранг державного службовця. Зазначені обставини не лише логічні, а такі, що відповідають приписам Закону України «Про державну службу» і є додатковим підтвердженням відсутність необхідного стажу державної служби для призначення пенсії держслужбовця, оскільки згідно ст. 17 Закону № 3723-ХІІ Присягу державного службовця приймають громадяни України, які вперше зараховуються на державну службу.

Посилання апелянта на постанову Кабінету Міністрів України від 20.04.2016 року № 306 не можуть бути прийняті, оскільки даною постановою затверджено Порядок присвоєння рангів державних службовців під час прийняття на державну службу, а не під час визначення права особи не пенсію. Відповідно до пунктів 1, 2 цей Порядок визначає механізм присвоєння рангів під час прийняття на державну службу особам, які мають військові звання, дипломатичний ранг чи інше спеціальне звання та призначаються на посаду державного службовця.

Не може бути взято до уваги апеляційною інстанцією і копія довідки під назвою «Дані про трудову діяльність та стаж роботи ОСОБА_2 за станом на 08.11.2016 року», де зазначено, що стаж державної служби станом на 03.11.2016 року складає 27 років 5 місяців і 22 дні. При цьому, колегія зауважує, що даний документ не містить ні дати його видачі, ні вихідного номеру, проставленого ДФС України, як організації, що його видала.

Більш того, дана довідка підписана головним державним інспектором Департаменту кадрової політики та роботи з персоналом ДФС України Міхеєвою А.С. В свою чергу, вказана особа не є уповноваженою на віднесення стажу роботи працівника до стажу державної служби. Щодо інших документів, наданих позивачем та в яких зазначено, що стаж його державної служби складає понад 27 років, не є правовими підставами для призначення пенсії державного службовця, оскільки у такий стаж було віднесено і службу позивача в армії, і роботу на посаді старшого інженера, і відповідального секретаря у справах неповнолітніх, а це повністю протирічить положенням Закону України «Про державну службу».

Таким чином, дані, зазначені у вказаній вище довідці є досить сумнівними і свідчать про її невідповідність вимогам чинного законодавства як документу, що має бути прийнятий судом при вирішенні справи.

За ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Ч. 2 ст. 71 КАСУ в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладає на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

У відповідності до наведених вимог відповідач, як суб'єкт владних повноважень, надав суду апеляційної інстанції достатньо беззаперечних доказів в обґрунтування обставин, на яких ґрунтуються його заперечення, і довів правомірність своїх дій.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку про необхідність залишення постанови суду першої інстанції без змін.

Згідно з частиною десятою ст. 183-2 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі оскарження в апеляційному порядку постанови, прийнятої у скороченому провадженні, ухвала суду апеляційної інстанції по такій справі є остаточною і оскарженню не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 183-2, 196, 198, 200, 205 та 207 КАС України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Постанову Дарницького районного суду м. Києва від 23.12.2016 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, є остаточною та подальшому оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали виготовлено 20.03.2017 року.

Головуючий суддя:

Судді:

Головуючий суддя Саприкіна І.В.

Судді: Карпушова О.В.

Кучма А.Ю.