Справа № 127/24725/16-а
Суддя: Біла Л.М.
Дата ухвалення: 2017-03-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 127/24725/16-а

Головуючий у 1-й інстанції: Жмудь О.О.

Суддя-доповідач: Біла Л.М.

16 березня 2017 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Білої Л.М.

суддів: Гонтарука В. М. Граб Л.С. ,

секретар судового засідання: Ременяк С.Я.,

за участю:

позивача: ОСОБА_1

представника позивача: Савчука М.В.

представника відповідача (апелянта): Павич О.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України у місті Вінниці на постанову Вінницького міського суду Вінницької області від 24 січня 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України у місті Вінниці про призначення пенсії на пільгових умовах,

В С Т А Н О В И В :
Позивач - ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до управління Пенсійного фонду України в місті Вінниці про призначення пенсії на пільгових умовах.

Постановою Вінницького міського суду Вінницької області від 24 січня 2017 року позов задоволено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права при винесенні оскаржуваного рішення.

Представник відповідача в судовому засіданні вимоги апеляційної скарги підтримала в повному обсязі та просила її задовольнити.

Позивач та його представник заперечили проти задоволення апеляційної скарги та просили рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, а також правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції, 17.08.2016 позивач звернувся до управління Пенсійного фонду України у місті Вінниці з заявою про призначення пенсії, згідно п. "б" ст. 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення".

Рішенням (протоколом) відповідача від 03.11.2016 №9932 ОСОБА_1 відмовлено у призначенні пенсії відповідно до п. "б" ст. 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" у зв`язку із відсутністю пільгового стажу, який дає право на пенсію за віком на пільгових умовах.

Не погоджуючись з такими діями відповідача, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем не доведено правомірності своєї відмови у призначенні пенсії позивачу.

Колегія суддів погоджується з такою позицією суду першої інстанції, з огляду на таке.

Відповідно до п. "б" ст. 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" (далі - Закон № 1788-XII) працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць - після досягнення 55 років і при стажі роботи з 1 квітня 2016 року по 31 березня 2017 року не менше 26 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах.

Згідно з ст. 62 Закону № 1788-XII, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Згідно із п.п. 1, 3, 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 (далі - Порядок № 637), основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. За відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи. У тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників. У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, куди включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.

За приписами п. 3 Порядку застосування Списків №1 і №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18 листопада 2005 року №383 при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи. До пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати їх внесення до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21.08.92 та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21.08.92.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач в період роботи з 17.08.1988 по 06.03.2001 працював "каменщиком" військової частини НОМЕР_1 , з 21.11.2002 по 30.04.2003 муляром на підприємстві ПМНВІП "СТРУМ", з 22.03.2005 по 04.04.2006 муляром 4 розряду ТОВ "БМУ-3", з 30.07.2013 по 10.06.2016 муляром 4 розряду ДП МО України "Вінницьке ІБУ".

У період роботи позивача з 1988 року по 2006 рік посада муляра ("каменщика" - російською мовою) була віднесена до Списку №2 згідно постанови РМ СРСР № 1173 від 22.08.1956; постанови КМ СРСР № 10 від 26.01.1991; постанови КМ України № 162 від 11 березня 1994.

Досліджуючи доводи апелянта щодо правомірності відмови у зарахуванні ОСОБА_1 до пільгового стажу період роботи з 17.08.1988 по 06.03.2001 рік, колегія суддів зважає на наступне.

Відповідно до наявної в матеріалах справи копії довідки військової частини НОМЕР_2 від 06.03.2001 ОСОБА_1 повний робочий день працював з 17.08.1988 по 06.03.2001 муляром в бригаді мулярів за посадою, яка передбачена Списком № 2 розділом XXVII .

Проте, відповідачем визнано зазначену довідку неналежно оформленою та направлено листи для перевірки даних, вказаних у довідці, а також для отримання копій наказів про проведення атестації робочого місця.

Згідно з даними архівної довідки Галузевого державного архіву Міністерства оборони України від 29.09.2016 ОСОБА_1 працював у військовій частині НОМЕР_1 (в/ч НОМЕР_2 ) м. Вінниця на посадах:"уч. каменщика", "каменщик" з 13 липня 1988 року (наказ № 83 від 13.08.1988), звільнений з 06 березня 2001 року (наказ № 13 від 06.03.2001). Інформація про формування бригад мулярів в особовій картці Ф.Т-2, а також їх преміювання в перевірених фінансових документах вищевказаної частини відсутня. Атестаційні матеріали в/ч НОМЕР_1 (в/ч НОМЕР_2 ) на зберігання до архіву не надходили (а.с. 3).

Схожі відомості містяться в архівній довідці Львівського територіального архівного відділу Галузевого державного архіву Міністерства оборони України від 12.10.2016 № 179-2/1451, відповідно до якої в наказі командира військової частини 54711 № 83 від 13 липня 1988 року, м. Вінниця значиться (далі мовою оригіналу, російською): "Зачислить на работу учеником каменщика ОСОБА_2 с 13 июля 1988 года с оплатой согласно существующего положения в бригаду каменщиков ОСОБА_3 . Табельный № 0594". В наказах командира військової частини НОМЕР_1 за період з 01 липня 1983 року по 29 липня 1996 року інформації про проведення атестації робочих місць, перелік професій і посад, робочі місця яких атестовані, немає. Відомостей про преміювання бригад мулярів у наказах командира зазначеної частини також не відображено (а.с. 37-38).

Таким чином, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції, що відомості, наведені в довідці військової частини НОМЕР_2 від 06.03.2001 щодо трудової діяльності ОСОБА_1 з 17.08.1988 по 06.03.2001 на посаді муляра в бригаді мулярів, яка передбачена Списком № 2 , підтверджуються зазначеними вище архівними довідками.

Враховуючи вищевказане, судова колегія вважає, що у відповідача відсутні правові підстави визнавати подану ОСОБА_1 для призначення пільгової пенсії довідку неналежно оформленою, а відтак доводи апеляційної скарги відповідача в частині не підтвердження наявності у позивача будь-якого пільгового стажу за списком № 2 спростовуються наявними в матеріалах справи доказами.

Щодо доводів апелянта відносно відсутності документального підтвердженого факту поведення атестації робочих місць та не встановлення їх результатів, суд апеляційної інстанції вказує на наступне.

Атестація робочих місць здійснюється на підприємствах, в організаціях та установах незалежно від форм власності і господарювання згідно з Порядком та розробленими Методичними рекомендаціями для проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженими постановою Міністерства праці України (далі - Мінпраці) від 1 вересня 1992 року № 41.

Мета атестації полягає у регулюванні відносин між власником або уповноваженим ним органом і працівниками у галузі реалізації права на здорові й безпечні умови праці, пільгове забезпечення, пільги та компенсації за роботу у несприятливих умовах.

Згідно з п. 4 Порядку та пп. 1.5 п. 1 Методичних рекомендацій періодичність проведення атестації робочих місць визначається безпосередньо колективним договором підприємства і проводиться не рідше одного разу на 5 років. Відповідальність за своєчасне та якісне проведення атестації покладається на керівника підприємства чи організації.

Атестація робочих місць відповідно до Порядку та Методичних рекомендацій передбачає: установлення факторів і причин виникнення несприятливих умов праці; санітарно-гігієнічне дослідження факторів виробничого середовища, важкості й напруженості трудового процесу на робочому місці; комплексну оцінку факторів виробничого середовища і характеру праці на відповідність їхніх характеристик стандартам безпеки праці, будівельним та санітарним нормам і правилам; установлення ступеня шкідливості й небезпечності праці та її характеру за гігієнічною класифікацією; обґрунтування віднесення робочого місця до категорії зі шкідливими (особливо шкідливими), важкими (особливо важкими) умовами праці; визначення (підтвердження) права працівників на пільгове пенсійне забезпечення за роботу у несприятливих умовах; складання переліку робочих місць, виробництв, професій та посад із пільговим пенсійним забезпеченням працівників; аналіз реалізації технічних і організаційних заходів, спрямованих на оптимізацію рівня гігієни, характеру і безпеки праці.

Відповідно до положень Порядку відомості про результати атестації робочих місць заносяться до карти умов праці, форма якої затверджується Мінпраці разом з Міністерством охорони здоров`я України. Перелік робочих місць, виробництв, професій і посад з пільговим пенсійним забезпеченням працівників, який складається за результатами проведеної атестації робочих місць, після погодження з профспілковим комітетом затверджується наказом по підприємству, організації і зберігається протягом 50 років. Витяги з наказу додаються до трудової книжки працівників, професії та посади яких внесено до переліку.

Аналіз наведеного вище законодавства дає підстави дійти висновку, що необхідними умовами для виникнення у особи права на пенсійне забезпечення на пільгових умовах є встановлення факту перебування особи на посаді або виконання нею робіт, що містяться в Списку №2, а також документальне підтвердження зайнятості працівника за відповідною професією за результатами атестації умов праці, яке полягає у наявності результатів атестації робочого місця за умовами праці. Документами, які підтверджують результати атестації робочого місця за умовами праці, можуть бути: карта умов праці, наказ по підприємству про затвердження переліку робочих місць, виробництв, професій і посад з пільговими пенсійними забезпеченням працівників; трудова книжка із записом про витяг із зазначеного наказу або з додатком такого витягу. Таким чином відсутність підтвердження вищевказаних обставин не породжує виникнення права на зарахування пільгового стажу.

Зазначену правову позицію висловив Верховний Суд України, зокрема, у постановах від 10 вересня 2013 року (справа №21-183а13) та від 17 березня 2015 року (справа №21-585а14).

Отже, проведення атестації після 21 серпня 1992 року є обов`язковою умовою для зарахування періоду роботи із шкідливими умовами праці до пільгового стажу.

Проте, з наведених вище архівних довідок вбачається, що атестаційні матеріали в/ч НОМЕР_1 (в/ч НОМЕР_2 ) на зберігання до архіву не надходили.

Крім того, на запит відповідача від 12.10.2016 щодо наявності правонаступника після ліквідації в/ч НОМЕР_2 (а.с. 39), Головним управлінням статистики у Вінницькій облсті надано відповідь, відповідно до якої станом на 25.10.2016 суб`єкт з точною назвою - Військова частина НОМЕР_2 в Єдиному дердавному реєстрі підприємств та організацій України по Вінницькій області не значиться (а.с. 40).

Колегія суддів приймає до уваги ту обставину, що на даний час військова частина НОМЕР_1 (в/ч НОМЕР_2 ) ліквідована без визначення правонаступника, а відтак отримати будь-які документи щодо проведення атестації по даній організації не видається можливим, як для позивача так і для відповідача.

Поряд з цим, колегія суддів вважає, що факт відсутності передання до архіву військовою частиною НОМЕР_1 (в/ч НОМЕР_2 ) документів, які підтверджують атестацію, не може розцінюватись відповідачем як не проведення такої атестації взагалі.

Крім цього, колегія суддів зауважує, що робота позивача на посаді муляра в бригаді мулярів за всіх умов визнавалась шкідливою, а тому порядок атестації робочих місць у процесі, де роль працівника є пасивною, не може звузити його право на захист.

Згідно з ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, зокрема, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення.

За приписами ч. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків встановлених ст.72 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Враховуючи встановлені обставин справи, судова колегія вважає, що відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не довів фактів неналежного оформлення довідки, поданої позивачем для призначення пільгової пенсії, а також відсутності проведення атестації робочого місця за посадою, на якій працював позивач, у зв`язку із чим не спростував висновки суду пеншої інстанції щодо протиправності своїх дій при винесенні рішення про відмову ОСОБА_1 в призначенні пенсії пільгової пенсії відповідно до ст. 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення".

За таких обставин, колегія суддів вважає, що оскаржувана постанова прийнята з дотриманням норм матеріального та процесуального права, натомість доводи апеляційної скарги не підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами, що свідчить про їх безпідставність.

Відповідно до ч. 1 ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд

У Х В А Л И В :
апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України у місті Вінниці залишити без задоволення, а постанову Вінницького міського суду Вінницької області від 24 січня 2017 року - без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст. 212 КАС України.

Ухвала суду складена в повному обсязі 21 березня 2017 року.

Головуючий Біла Л.М.

Судді Гонтарук В. М. Граб Л.С.