Справа № 444/2412/16-а,2-а/444/5/17
Суддя: Шинкар Тетяна Ігорівна
Дата ухвалення: 2017-03-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 березня 2017 року № 876/2316/17

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого Шинкар Т.І.,

суддів Пліша М.А.,

Глушка І.В.,

секретаря судового засідання Малетич М.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на постанову Жовківського районного суду Львівської області від 24 січня 2017 року у справі №444/2412/16-а за позовом ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до Жовківської міської ради Львівської області, третя особа ОСОБА_4 про скасування рішення та зобов'язання до вчинення дій,-

В С Т А Н О В И В:

10.11.2016 ОСОБА_2 та ОСОБА_3 звернулись в суд з позовом до Жовківської міської ради Львівської області, третя особа ОСОБА_4, просили скасувати рішення Жовківської міської ради №47 від 17.05.2016 «Про затвердження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд в м.Жовква» в частині надання у власність ОСОБА_4 земельної ділянки по АДРЕСА_1; зобов'язати відповідача виділити та надати у власність ОСОБА_2 земельну ділянку по АДРЕСА_1 для індивідуального житлового будівництва та обслуговування господарських споруд.

Постановою Жовківського районного суду Львівської області від 24.01.2017 в задоволені позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції ОСОБА_2 та ОСОБА_3 подали апеляційну скаргу, просять скасувати постанову Жовківського районного суду Львівської області від 24.01.2017 та прийняти нову про задоволення позову в повному обсязі. Апеляційну скаргу обґрунтовують тим, що протягом більш як 20 років користуються земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб площею 0,12 га по АДРЕСА_1. У зв'язку з незадовільними житловими умовами систематично звертались з письмовими заявами до відповідача з проханням виділити земельну ділянку під індивідуальне житлове будівництво по місцю користування. Апелянти зазначають, що користуються ділянкою з часів, коли ще не існувало таких інститутів як право власності чи оренди земельних ділянок, тому жодних правовстановлюючих документів не мають. Однак, вказують, що суд першої інстанції не врахував положення ст.119 Земельного кодексу України, яка передбачає набуття права на земельну ділянку за давністю користування, що вказує на необґрунтованість рішення суду першої інстанції.

В судовому засіданні представник ОСОБА_2 та ОСОБА_2 апеляційну скаргу підтримали, представник відповідача щодо апеляційної скарги заперечив, просив залишити в силі рішення суду першої інстанції. Третя особа ОСОБА_4 в судове засідання на виклик суду не з'явилися, повноважного представника в судове засідання не забезпечила, належним чином повідомлена про місце та час розгляду справи, що відповідно до ч.4 ст.196 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) не перешкоджає судовому розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши обставини справи, доводи апеляційної скарги та пояснення сторін в їх сукупності, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково, а рішення суду першої інстанції скасувати, виходячи з наступного.

Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що Жовківська міська рада приймаючи рішення про затвердження гр. ОСОБА_4 проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,0800 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по АДРЕСА_1 та передачу у власність даної ділянки, діяла на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачених Конституцією та законами України. Також судом першої інстанції зазначено, що Жовківська міська рада не відмовляла позивачам у виділенні їм земельної ділянки та діяла відповідно до чинного законодавства України.

Суд апеляційної інстанції з таким висновком суду першої інстанції погоджується частково, з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_3 у зв'язку з незадовільними житловими умовами неодноразово звертався із заявами до Жовківської міської ради з проханням виділити земельну ділянку під індивідуальне житлове будівництво по вулицях АДРЕСА_3, АДРЕСА_2, однак Жовківська міська рада листами повідомляла, що розробленого кварталу індивідуальної житлової забудови не має, та що після розроблення, погодження та затвердження проекту кварталу індивідуальної житлової забудови в м. Жовква заяви позивача буде опрацьовано та передано на розгляд виконавчого комітету депутатської комісії та сесії Жовківської міської ради.

03.12.2015 ОСОБА_2 звернулась із заявою до Жовківської міської ради щодо надання земельної ділянки під будівництво по вул.Петлюри (а.с.6).

Листом за підписом міського голови Жовківської міської ради від 11.12.2015 вих.№02-14/1160 на вказану заяву повідомлено, що на час подання вказаної заяви на території м.Жовкви немає вільних земельних ділянок для індивідуального житлового будівництва. Також вказано, що дану заяву в першому кварталі 2016 буде передано на розгляд земельної комісії та сесії міської ради та повідомлено про прийняте рішення додатково (а.с.8).

В свою чергу, рішенням 7-ої сесії 7-го демократичного скликання Жовківської міської ради №47 від 17.05.2016 «Про затвердження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд в м.Жовква», ОСОБА_4 затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,0800 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд по АДРЕСА_1 та надано у власність у відповідності до проекту землеустрою щодо відведення дану земельну ділянку (а.с.9)

Вказане стало підставою для звернення ОСОБА_2 та ОСОБА_3 із позовом до суду.

Перевіряючи законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції виходить з наступного.

Частиною 2 ст.19 Конституції України та ч.3 ст.2 КАС України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до п. «б» ч.1 ст.81 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності.

Згідно з ч.1 ст.83 ЗК України землі, які належать на праві власності територіальним громадам сіл, селищ, міст, є комунальною власністю.

Відповідно до пунктів «а» та «б» ч.1 ст.12 ЗК України до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить: розпорядження землями територіальних громад; передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу.

Положеннями ст.116 ЗК України встановлено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Згідно з положеннями ч.6 ст.118 ЗК України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки) у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб).

Частиною 7 ст.118 ЗК України встановлено, що відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Відповідно до ч.1 ст.122 ЗК України сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Відповідно до п.34 ч.1 ст.26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» від 21.05.1997 №280/97-ВР виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються питань регулювання земельних відносин.

З матеріалів справи та пояснень ОСОБА_2 наданих в судовому засіданні суду апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_3 звертався із заявами про надання дозволу на розробку проекту відведення земельної ділянки для будівництва житлового будинку по АДРЕСА_3 (заява від 31.01.2008 та заява від 07.05.2014) та по АДРЕСА_2 (заява від 21.08.2012), якими, як це зазначено у заявах, позивач користувався більше 20 років, однак вказані заяви не можуть братись до уваги судом апеляційної інстанції, оскільки предметом дослідження в даній справі є протиправні дії відповідача щодо порушення процедури розгляду заяви ОСОБА_2 від 03.12.2015 щодо виділення їй земельної ділянки по АДРЕСА_1

Водночас, як встановлено судом апеляційної інстанції до заяви ОСОБА_2 від 03.12.2015 жодних графічних матеріалів із зазначенням бажаного місця розташування земельної ділянки долучено не було, як зазначила позивачка через відсутність на час подачі такої заяви розробленого кварталу індивідуальної житлової забудови по АДРЕСА_1.

Згідно з пояснень наданих в судовому засіданні суду апеляційної інстанції представником Жовківської міської ради, та не спростованих позивачкою, третя особа ОСОБА_4 подала заяву про виділення земельної ділянки під будівництво житлового будинку 06.11.2007, тобто вісьмома роками раніше за позивачку, розробила проект щодо відведення земельної ділянки площею 0,0800га для будівництва та обслуговування жилого будинку по АДРЕСА_1, а тому, в порядку черговості, 7-ою сесією 7-го демократичного скликання Жовківської міської ради прийнято оскаржуване рішення №47, яким вказану земельну ділянку надано у власність ОСОБА_4

При цьому, представником відповідача зазначено, що позивачі користувались декількома земельними ділянками для садівництва та городництва, зокрема й по АДРЕСА_1, без дозволів та правовстановлюючих документів, були попередженні про розроблення кварталу індивідуальної житлової забудови та передачу земельних ділянок по АДРЕСА_1 під забудову, що позивачкою не заперечується. Окрім того, по АДРЕСА_1 земельні ділянки під забудову передано не лише третій особі ОСОБА_4, а й іншим громадянам.

Водночас, враховуючи те, що заяву про виділення земельної ділянки під будівництво по АДРЕСА_1 подано ОСОБА_2 03.12.2015р., а тому покликання у позовній заяві та апеляційній скарзі на положення ст.119 ЗК України щодо набуття права на земельну ділянку за давністю користування є безпідставними, оскільки на час подання заяви у грудні 2015 року та зважаючи на вік позивачки (ІНФОРМАЦІЯ_1), така не могла користуватися земельною ділянкою протягом 15 років.

Підсумовуючи вказане, за відсутності належних та допустимих доказів на підтвердження факту користування позивачкою спірною земельною ділянкою, яку Рішенням від 17.05.2016 №47 передано у власність ОСОБА_4, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що матеріалами справи не підтверджено порушення оскаржуваним рішенням прав позивачки на користування земельною ділянкою.

Однак, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне вказати, що питання передачі земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або ж надання мотивованої відмови у наданні такого дозволу відноситься до компетенції відповідних місцевих ради, а не голови місцевої ради, а тому міський голова Жовківської міської ради, не мав повноважень одноособово розглядати заяву ОСОБА_2 від 03.12.2015 щодо виділення земельної ділянки під будівництво індивідуального житлового будинку та повідомляти про неможливість виділення такої.

Як встановлено судом апеляційної інстанції ні в першому кварталі 2016 року, ні в подальшому позивачка жодних додаткових повідомлень не отримувала, заява ОСОБА_2 від 03.12.2015 на розгляд земельної комісії та сесії міської ради не передавалось, що представником відповідача не спростовано.

Таким чином, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що відповідачем не дотримано процедури розгляду заяви ОСОБА_2 від 03.12.2015 про надання земельної ділянки під будівництво, встановленої нормами Земельного кодексу України, чим порушено права та її законні інтереси, які підлягають захисту в силу приписів ст.2 КАС України, що судом першої інстанції враховано не було.

При цьому, суд апеляційної інстанції зауважує, що при розгляді заяви про виділення земельної ділянки відповідний орган місцевого самоврядування в силу положень ст.118 ЗК України не позбавлений права повернути на доопрацювання подану заяву, у тому числі, із вказівкою на необхідність подання графічних матеріалів із зазначенням місця розташування бажаної земельної ділянки.

Водночас, адміністративний суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень на відповідність закріпленим частиною 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України критеріям, не може втручатися у дискрецію (вільний розсуд) суб'єкта владних повноважень за межами перевірки за названими критеріями. Завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективного державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше порушується принцип розподілу влади, а тому суд апеляційної інстанції не може зобов'язати Жовківську міську раду виділити та надати у власність ОСОБА_2 бажану земельну ділянку.

Відповідно до ч.1 ст.195 КАС України суд апеляційної інстанції може вийти за межі доводів апеляційної скарги в разі встановлення під час апеляційного провадження порушень, допущених судом першої інстанції, які призвели до неправильного вирішення справи.

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції представником ОСОБА_2 подано копію Свідоцтва про смерть ОСОБА_3 17.02.2017, а тому в силу приписів п.5 ч.1 ст.157 КАС України, суд закриває провадження у справі в частині позовних вимог ОСОБА_3.

У відповідності до вимог ст.71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ст.159 КАС України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Так, у п.29 Рішення Європейського суду з прав людини від 09.12.1994р. Справа «Руїз Торіха проти Іспанії» (серія А, №303А) Суд повторює, що згідно з його установленою практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтованості рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Відповідно до ст.202 КАС України підставою для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Враховуючи вищевикладене суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що рішення суду першої інстанції прийнято з порушенням норм матеріального права, висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, що є підставою для скасування постанови суду першої інстанції та ухвалення нового рішення.

Щодо судових витрат, то такі в силу приписів ст.94 КАС України та часткового задоволення позову слід стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Жовківської міської ради Львівської області на користь ОСОБА_2 595,60 грн (п'ятсот дев'яносто п'ять гривень шістдесят копійок) сплаченого судового збору.

Керуючись статтями 94, 160, 195, 196, 198, 202, 205, 207, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 та ОСОБА_3 задовольнити частково.

Постанову Жовківського районного суду Львівської області від 24 січня 2017 року у справі №444/2412/16-а скасувати та прийняти нову, якою позов задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Жовківської міської ради Львівської області щодо порушення процедури розгляду заяви ОСОБА_2 про виділення земельної ділянки під будівництво індивідуального житлового будинку від 03.12.2015.

Зобов'язати Жовківську міську раду Львівської області розглянути заяву ОСОБА_2 про виділення земельної ділянки під будівництво індивідуального житлового будинку від 03.12.2015 відповідно до вимог статті 118 Земельного кодексу України.

В задоволені решти позовних вимог відмовити.

Провадження в справі в частині позовних вимог ОСОБА_3 закрити.

Стягнути з бюджетних асигнувань Жовківської міської ради Львівської області на користь ОСОБА_2 595,60 грн. (п'ятсот дев'яносто п'ять гривень шістдесят копійок) судового збору.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня складання у повному обсязі шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя Т.І. Шинкар

Судді М.А. Пліш

І.В. Глушко

Повний текст Постанови складено 22.03.2017р.