Справа № 820/6677/16
Суддя: Мар'єнко Л.М.
Дата ухвалення: 2017-03-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

20 березня 2017 р. № 820/6677/16

Харківський окружний адміністративний суд у складі:

Головуючого - судді: Мар'єнко Л.М.,

суддів: Мельникова Р.В., Полях Н.А.,

при секретареві судового засідання: Ділбарян А.О.,

за участі: позивача - ОСОБА_1,

представника відповідача - Козлітіна К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Харкові адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України, треті особи - Управління внутрішньої безпеки в Кіровоградській області Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України, Управління внутрішньої безпеки в Харківській області Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України, про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді , -

В С Т А Н О В И В:

Позивач, ОСОБА_1, звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України, треті особи - Управління внутрішньої безпеки в Кіровоградській області Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України, Управління внутрішньої безпеки в Харківській області Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України, в якому просить суд визнати протиправним та скасувати наказ Департаменту внутрішньої безпеки № 185 о/с від 21.11.2016 "По особовому складу", яким ОСОБА_1 звільнено з посади начальника управління внутрішньої безпеки в Харківській області та призначено начальником управління внутрішньої безпеки в Кіровоградській області та поновити ОСОБА_1 на посаді начальника управління внутрішньої безпеки в Харківській області.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що спірний наказ є незаконним, оскільки при його прийнятті відповідач формально виходив з наявності підстав, передбачених п.2 ч.1 ст.65 Закону України «Про Національну поліцію», а саме: для більш ефективної служби, виходячи з інтересів служби, оскільки зазначені підстави жодним чином не обґрунтовані. При цьому, на думку позивача, Департамент внутрішньої безпеки Національної поліції України взагалі не мав права видавати вказаний наказ на підставі зазначеної норми, оскільки посада начальника управління внутрішньої безпеки в Кіровоградській області, на яку його було переведено, не є рівнозначною посаді начальника управління внутрішньої безпеки в Харківській області. Також, позивач зазначав, що його було переведено на роботу до іншої місцевості без його згоди, всупереч ст. 32 КЗпП України.

В обґрунтування заперечень на позов відповідач вказав, що спірний наказ є законним, прийнятим за наявності обґрунтованих підстав, які знайшли своє підтвердження в ході проведених перевірок та службових розслідувань оперативно - службової діяльності УВБ в Харківській області щодо незадовільного стану організації роботи очолюваного позивачем підрозділу та напруженого соціально - психологічного клімату. Крім того, відповідач вказував, що посада начальника УВБ в Кіровоградській області є рівнозначною посаді начальника УВБ в Харківській області, оскільки обидві належать до однієї групи оплати праці, враховуючи юрисдикцію державного органу, та містять в собі однаковий обсяг повноважень. Щодо тверджень позивача, що його було переведено на роботу до іншої місцевості без його згоди, всупереч ст. 32 КЗпП України, відповідач вказував, що така згода в даному випадку не потрібна, оскільки спірні правовідносини врегульовано низкою спеціальних нормативних актів, а тому загальні норми не застосовуються. Щодо посилань позивача на різницю в посадових окладах названих посад, відповідач вказував, що така є незначною.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 підтримав позовні вимоги, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві та доповненнях до неї, просив позов задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача Козлітін К.В. та представник відповідача Васильєва С.Ю., яка була присутня у судових засіданнях 25.01.2017 та 24.02.2017, проти позову заперечували, з огляду на доводи наданих суду письмових заперечень, просили у задоволенні позовних вимог відмовити.

Треті особи у судове засідання уповноважених представників не направили, про дату, час та місце слухання справи повідомлялись належним чином, про причини неявки суд не повідомили, заяв про розгляд справи без участі їх представників не надали.

Суд, на підставі ст. 128 КАС України, вважає можливим розглянути дану справу без участі представників третіх осіб.

Заслухавши пояснення позивача та представників відповідача, дослідивши матеріали справи, суд виходить з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що згідно наказу Національної поліції України від 06.11.2015 № 1 затверджено структуру апарату НП України та територіальних органів поліції, а саме: до апарату НП України, серед іншого, входить Департамент внутрішньої безпеки, якому підпорядковані відповідні управління ВБ, у тому числі УВБ в Харківській області та УВБ в Кіровоградській області ( т.1 а.с. 42-43).

Наказом Національної поліції України від 11.03.2016 № 152 о/с по Департаменту внутрішньої безпеки , капітана поліції ОСОБА_1 було призначено на посаду начальника УВБ в Харківській області з посадовим окладом 3600 грн., звільнивши його з посади старшого оперуповноваженого в особливо важливих справах Департаменту захисту економіки (підстава - рапорт ОСОБА_1 від 10.03.2016) ( т.1 а.с.14).

Наказом Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України від 21.11.2016 № 185 о/с, відповідно до п.2 ч.1 ст.65 Закону України «Про Національну поліцію» ( для більш ефективної служби, виходячи з інтересів служби) капітана поліції ОСОБА_1 було призначено на посаду начальника УВБ в Кіровоградській області з посадовим окладом 3500 грн., звільнивши його з посади начальника УВБ в Харківській області ( підстава - доповідна записка заступника начальника Департаменту від 18.11.2016) ( т.1 а.с.48). Вказаний наказ було отримано УВБ в Харківській області 25.11.2016.

Позивач, не погодившись з наказом Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України від 21.11.2016 № 185 о/с, оскаржив такий у судовому порядку.

При цьому, прийняттю оскаржуваного в рамках даної справи наказу передувало наступне.

Зазначений наказ був виданий на підставі доповідної записки заступника начальника Департаменту ВБ Національної поліції України від 18.11.2016, в якій викладено наступні обґрунтування, що покладені в основу його прийняття ( т.1 а.с.77-78).

Так, у доповідній записці зазначено, що, після призначення ОСОБА_1 на посаду начальника УВБ в Харківській області, до Департаменту неодноразово надходили скарги від працівників підрозділу щодо неналежної організації роботи підрозділу та незадовільного стану соціально-психологічного клімату в колективі. За вказаними фактами працівниками Департаменту проводились службові розслідування та перевірки оперативно-службової діяльності УВБ в Харківській області.

Відповідачем також надано висновок від 14.07.2016 за результатами службового розслідування щодо можливих порушень з боку працівників УВБ в Харківській області ( т.1 а.с.112-130). Зазначеним розслідуванням було встановлено ряд порушень службової дисципліни, у тому числі, ОСОБА_1 та його заступниками, що полягали у неналежній організації оперативно - службової діяльності очолюваного ним підрозділу, незабезпеченні дієвого контролю за працівниками, а також незадовільний стан соціально-психологічного клімату в колективі. Проте, позивача та його заступників не було притягнуто до дисциплінарної відповідальності, внаслідок нетривалого перебування на посадах.

Також, на підтвердження обставин, викладених в доповідній записці, відповідачем надано наказ ДВБ НП України від 04.06.2016 № 152 про призначення вищевказаного службового розслідування; статистичну інформацію стосовно роботи УВБ в Харківській області, в якій вказано про низькі показники роботи у порівнянні з Управліннями інших областей та докази на підтвердження таких даних; довідку про результати вивчення соціально - психологічного клімату в УВБ в Харківській області; підсумкову анкету соціально - психологічного клімату в УВБ в Харківській області; підсумковий лист щодо думки працівників Управління відносно його керівного складу; пояснення позивача, надані під час службового розслідування ( т.1 а.с. 209-223, 227-229, 235-244).

Отже, за результатами вивчення стану соціально-психологічного клімату в УВБ в Харківській області, проведеного працівниками відділу (з психологічного забезпечення) ДКЗ, виявлено тенденцію, коли процес групового зближення основується на загальному невдоволенні діяльністю та керівною роллю начальника управління та заступників начальника управління, а саме: ОСОБА_4 та ОСОБА_5 Як наслідок, виникає необхідність зміни керівництва підрозділу, оскільки діяльність зазначених керівників призвела до наявності в колективі певних тенденцій роз'єднаності, міжгрупових та міжособистісних конфліктів. Також, у доповідній записці зазначено, що у керівництва УВБ в Харківській області відсутній зворотній зв'язок з керівництвом Департаменту, що виражається у несвоєчасному інформуванні про надзвичайні події в області. Як наслідок, за матеріалами управління, зокрема, не складалися протоколи про скоєння працівниками поліції корупційних правопорушень.

У доповідній записці вказано на наявність у Департаменті вакантної посади начальника УВБ в Кіровоградській області, перебування на якій може дати можливість ОСОБА_1 реалізувати свої професійні здібності у новому колективі.

Ураховуючи вищевикладене, для збереження професійного ядра колективу працівників Управління внутрішньої безпеки в Харківській області та комплектування вакантної посади начальника УВБ в Кіровоградській області, виходячи з інтересів служби, у відповідності до підпункту 2 пункту 1 ст. 65 Закону України «Про Національну поліцію», було запропоновано перевести капітана поліції ОСОБА_1 для подальшої служби до УВБ в Кіровоградській області ДВБ НП України та призначити на посаду начальника цього управління.

Начальником ДВБ НП України було погоджено вказану доповідну записку та накладено резолюцію для забезпечення її виконання ( т.1 а.с.79).

За наявності названої доповідної записки, керівництвом ДВБ 21.11.2016 проведено оперативну нараду, до порядку денної якої було включено доповідь керівництва УВБ в Харківській області за результатами оперативно - службової діяльності підпорядкованого підрозділу за 10 місяців 2016 року. В ході даної наради було заслухано начальника УВБ в Харківській області ОСОБА_1 та його заступників ОСОБА_5 та ОСОБА_4, в ході чого було вказано на недоліки в організації оперативно - службової діяльності керівництва УВБ в Харківській області, яку визнано незадовільною. Крім того, уповноваженою комісією на зазначеній нараді було ухвалено довести до відома ОСОБА_1 наказ Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України від 21.11.2016 № 185 о/с щодо його ротації на посаду начальника УВБ в Кіровоградській області ( т.1 а.с.83-84).

ОСОБА_1 від ознайомлення з наказом відмовився, про що уповноваженими особами ДВБ НП України складено акт № 8922/42-02/01-16 ( т.1 а.с.85-86) та, враховуючи наведене, ДВБ НП України повідомляла позивача листами від 02.12.2016 № 9293/42-02/02-16, від 02.12.2016 № 9294/42-02/02-16, від 08.12.2016 № 9551/42-02/04-16, що його було призначено на посаду начальника УВБ в Кіровоградській області та про необхідність прибуття до УВБ в Кіровоградській області для подальшого проходження служби, а також направлено копію відповідного наказу ( т.1 а.с. 104-106).

Підставою виникнення спірних правовідносин стала наявність наказу Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України від 21.11.2016 № 185 о/с, який, на думку позивача, є незаконним в контексті того, що відповідач не повинен був, застосовуючи положення п.2 ч.1 ст.65 Закону України «Про Національну поліцію», переводити його на посаду начальника управління внутрішньої безпеки в Кіровоградській області, оскільки така не є рівнозначною посаді начальника управління внутрішньої безпеки в Харківській області, крім того, позивач не давав згоду на своє переведення, а сам спірний наказ прийнято під час перебування ОСОБА_1 на лікарняному.

По суті позовних вимог суд зазначає наступне.

Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначається Законом України «Про Національну поліцію» ( надалі - Закон).

Статтею 65 Закону врегульовано питання переміщення поліцейських в органах, закладах та установах поліції. Так частиною 1 вказаної статті визначено, що переміщення поліцейських здійснюється:1) на вищу посаду - у порядку просування по службі; 2) на рівнозначні посади: для більш ефективної служби, виходячи з інтересів служби; за ініціативою поліцейського; у зв'язку зі скороченням штатів або проведенням реорганізації; у разі необхідності проведення кадрової заміни в місцевостях з особливими природними, географічними, геологічними, кліматичними, екологічними умовами (далі - місцевості з визначеним строком служби); за станом здоров'я - на підставі рішення медичної комісії; з меншим обсягом роботи з урахуванням професійних і особистих якостей - на підставі висновку атестації; у разі звільнення з посади на підставі рішення місцевої ради про прийняття резолюції недовіри відповідно до статті 87 цього Закону; 3) на посади, нижчі ніж та, на якій перебував поліцейський: у зв'язку зі скороченням штатів або реорганізацією в разі неможливості призначення на рівнозначну посаду; за станом здоров'я - на підставі рішення медичної комісії; через службову невідповідність - на підставі висновку атестації з урахуванням професійних і особистих якостей; за ініціативою поліцейського; як виконання накладеного дисциплінарного стягнення - звільнення з посади відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України; у разі звільнення з посади на підставі рішення місцевої ради про прийняття резолюції недовіри, відповідно до статті 87 цього Закону; 4) у зв'язку із зарахуванням на навчання до вищого навчального закладу із специфічними умовами навчання, який здійснює підготовку поліцейських, на денну форму навчання, а також у разі призначення на посаду після закінчення навчання.

Частинами 8 та 9 ст. 65 Закону унормовано, що переведення поліцейського може здійснюватися за його ініціативою, ініціативою прямих керівників (начальників), керівників інших органів (закладів, установ) поліції, які порушили питання про переміщення. Переведення поліцейського здійснюється на підставі єдиного наказу про звільнення із займаної посади та направлення для подальшого проходження служби до іншого органу (закладу, установи) поліції та про призначення на посаду в органі (закладі, установі) поліції, до якого переміщується поліцейський.

Поряд з цим, приписами п.8 ч.10. ст. 62 Закону визначено, що поліцейський може бути переміщений по службі залежно від результатів виконання покладених на нього обов'язків та своїх професійних, особистих якостей.

Відповідно до ст. 60 Закону, проходження служби в поліції регулюється цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Пунктом 4 Розділу ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» визначено, що до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом акти законодавства застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.

Так, згідно п.40 «Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29.07.1991 №114, призначення на посади рядового і начальницького складу провадиться відповідними начальниками згідно з номенклатурою посад, що визначається Міністром внутрішніх справ відповідно до його компетенції. При цьому враховується, в тому числі, що при призначенні на посади і переміщенні по службі осіб рядового і начальницького складу має забезпечуватися використання їх за основною чи спорідненою спеціальністю або згідно з набутим досвідом, а при необхідності використання на посадах за новою для них спеціальністю призначенню має передувати відповідна перепідготовка. Підпунктом «б» п. 42 Положення визначено, що переміщення по службі осіб середнього, старшого і вищого начальницького складу провадиться: на рівнозначні посади - у разі службової необхідності, проведення планової заміни в місцевостях, що зазнали радіоактивного забруднення в результаті аварії на Чорнобильській АЕС, а також для доцільнішого використання з урахуванням їх ділових і особистих якостей, стану здоров'я, віку та підготовки за новою спеціальністю.

Вирішуючи вказаний спір по суті, суд зазначає, що застосування п.2 ч.1 ст.65 Закону України «Про Національну поліцію» можливо виключно в разі переміщення особи на рівнозначну посаду.

Щодо нормативного визначення поняття «рівнозначна посада», суд зазначає, що спеціальним нормативно - правовим актом, який регулює спірні правовідносини, а саме: Законом України «Про Національну поліцію», вказане не унормовано, натомість таке визначення містить інший «спеціальний» Закон, а саме: Закон України «Про державну службу».

Так, згідно ч.1 ст. 59 ЗУ «Про Національну поліцію», служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень.

Відповідно до п.6 ч.1 ст.2 Закону України «Про державну службу», рівнозначна посада - посада державної служби, що належить до однієї групи оплати праці з урахуванням юрисдикції державного органу.

За приписами ч. 1 та 2 ст. 51 Закону України «Про державну службу», посади державної служби з метою встановлення розмірів посадових окладів поділяються на такі групи оплати праці: до групи 1 належать посади керівників державних органів і прирівняні до них посади; до групи 2 належать посади перших заступників керівників державних органів і прирівняні до них посади; до групи 3 належать посади заступників керівників державних органів і прирівняні до них посади; до групи 4 належать посади керівників самостійних структурних підрозділів державних органів і прирівняні до них посади; до групи 5 належать посади заступників керівників самостійних структурних підрозділів державних органів і прирівняні до них посади; до групи 6 належать посади керівників підрозділів у складі самостійних структурних підрозділів державних органів, їх заступників і прирівняні до них посади; до групи 7 належать посади головних спеціалістів державних органів і прирівняні до них посади; до групи 8 належать посади провідних спеціалістів державних органів і прирівняні до них посади; до групи 9 належать посади спеціалістів державних органів і прирівняні до них посади. Прирівняння посад державної служби проводиться Кабінетом Міністрів України під час затвердження схеми посадових окладів на посадах державної служби за поданням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері трудових відносин, погодженим із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері державної служби.

З метою встановлення розмірів посадових окладів державні органи поділяються за юрисдикцією, яка поширюється: 1) на всю територію України; 2) на територію однієї або кількох областей, міста Києва або Севастополя; 3) на територію одного або кількох районів, міст обласного значення.

В процесі виявлення рівнозначності посад начальника УВБ в Харківській області та начальника УВБ в Кіровоградській області, судом було здійснено сукупний порівняльний аналіз таких показників як коло функціональних обов'язків, розмір посадових окладів, ступінь підпорядкованості, граничні спеціальні звання тощо.

Щодо функціональних обов'язків, виходячи з останніх, які були покладені на позивача як начальника УВБ в Харківській області, відповідно до наявних у справі документів ( т.2 а.с.2-6), до його повноважень входило:

- організація роботи підпорядкованого підрозділу внутрішньої безпеки, забезпечення ефективного виконання покладених на нього завдань. Несення персональної відповідальності за виконання підлеглими працівниками їх функціональних обов'язків;

- внесення пропозицій до планів роботи ДВБ НП України. Приймання участі у підготовці матеріалів для розгляду на нарадах керівництва Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції;

- забезпечення виконання вимог указів, розпоряджень та доручень Президента, Уряду та Верховної Ради України, а також наказів Міністерства внутрішніх справ та Національної поліції України, інших відомчих нормативних документів, рішень Голови Національної поліції України з питань, віднесених до компетенції ДВБ НП. Несення персональної відповідальності за організацію такої діяльності та своєчасне інформування керівництва Департаменту про її результати;

- здійснення контролю за виконанням підлеглими працівниками запланованих заходів, забезпечення реалізації ними оперативно-службових завдань по лінії ДВБ НП;

- організація роботи з проведення перевірок звернень громадян, депутатів усіх рівнів, громадських організацій, підприємств, відомостей, викладених у засобах масової інформації та інших відомостей, що стосуються компетенції ДВБ НП;

- на підставі аналізу інформації про негативні прояви кримінального характеру серед особового складу органів та підрозділів Національної поліції, організація проведення оперативно-профілактичних відпрацювань структурних та відокремлених підрозділів Головного управління Національної поліції ( далі - ГУНП) в Харківській області, структурних чи відокремлених підрозділів міжрегіональних територіальних органів Національної поліції (далі - МТО НП) в Харківській області за напрямками їх службової діяльності;

- забезпечення формування негласного апарату підпорядкованого управління;

- контроль здійснення підлеглими працівниками оперативно - розшукової діяльності по лінії ДВБ НП. Несення персональної відповідальності за законність та обґрунтованість використання ними повноважень оперативних підрозділів, передбачених відповідними нормативно-правовими актами;

- організація та контроль діяльності підпорядкованого підрозділу щодо виконання письмових доручень слідчого, прокурора про проведення слідчих (розшукових) та негласних слідчих (розшукових) дій, наданих відповідно до статті 41 Кримінального процесуального кодексу України у межах кримінального провадження по лінії роботи ДВБ НП;

- організація та контроль проведення в межах компетенції перевірок працівників поліції (далі - кандидатів) на керівні посади в апараті та відокремлених підрозділах ГУНП в Харківській області, апараті структурних чи відокремлених підрозділів МТО НП в Харківській області, кандидатів на повторний прийом на службу до Національної поліції України, кандидатів на присвоєння спеціальних звань у порядку заохочення, переміщення кандидатів із відокремлених підрозділів ГУНП в Харківській області на посади до апарату указаного ГУНП, переміщення кандидатів для подальшого проходження служби до іншого регіонального ГУНП, із структурного чи відокремленого підрозділу МТО НП в Харківській області до апарату чи відокремленого ГУНП в Харківській області, з апарату чи відокремлених підрозділів ГУНП в Харківській області до структурного чи відокремленого підрозділу МТО НП в Харківській області;

- організація проведення працівниками підпорядкованого підрозділу консультативної та роз'яснювальної роботи серед особового складу органів та підрозділів Національної поліції в Харківській області про недопущення скоєння протиправних дій та наслідки, що настають за їх вчинення, а також з питань дотримання режиму внутрішньої безпеки в Національній поліції;

- вжиття заходів щодо дотримання конфіденційності та конспірації в організації оперативно-розшукової діяльності підпорядкованого підрозділу. Надання практичної і методичної допомоги з вказаних питань слідчим уповноважених органів досудового розслідування та прокурорам при організації проведення за їх дорученням негласних слідчих (розшукових) дій;

- забезпечення узгодження з керівництвом Департаменту цільових та поточних практичних заходів, спрямованих на виявлення, попередження та припинення службових зловживань, корупційних та інших протиправних проявів серед особового складу органів та підрозділів Національної поліції в Харківській області

- з дозволу керівника ДВБ, організація обміну інформацією з підрозділами інших правоохоронних органів, а також проведення спільних оперативно - розшукових заходів;

- забезпечення своєчасного інформування керівництва Департаменту про оперативну обстановку по лінії ДВБ НП на території обслуговування, надзвичайні події за участю особового складу органів та підрозділів Національної поліції, результати оперативно-службової діяльності підрозділу;

- несення персональної відповідності за забезпечення належного стану технічного захисту інформації в підпорядкованому підрозділі та виконання вимог відповідних нормативних актів МВС та Національної поліції України;

- організація та забезпечення створення комплексної системи захисту даних у відомчих інформаційно-пошукових та довідкових автоматизованих системах, в тому числі проведення її державної експертизи;

- організація та контроль роботи щодо накопичення та використання статистичних обліків про результати оперативно-службової діяльності підпорядкованого підрозділу та забезпечення своєчасного надання такої інформації до Департаменту внутрішньої безпеки;

- забезпечення своєчасного опрацювання та направлення до Департаменту, отриманої відповідно до компетенції, інформації, яка підлягає накопиченню та виробленню в автоматизованій інформаційно-пошуковій системі ДВБ НП та її оформлення відповідно до встановлених зразків;

- орієнтація особового складу підпорядкованого підрозділу на виявлення працівників органів та підрозділів Національної поліції, які схильні до вчинення протиправних дій чи корупційних проявів. Забезпечення взаємодії з керівництвом ГУНП в Харківській області, структурного чи відокремленого підрозділу МТО НП в Харківській області щодо організації відносно таких працівників заходів профілактичного впливу та контролю за їх оперативно-службовою діяльністю;

- надання практичної і методичної допомоги керівникам органів та підрозділів Національної поліції в Харківській області в організації та проведенні заходів по забезпеченню режиму внутрішньої безпеки в підпорядкованих підрозділах;

- вжиття заходів щодо уникнення дублювання в роботі з підрозділом інспекції по особовому складу ГУНП в Харківській області;

- представництво ДВБ НП на службових нарадах керівництва ГУНП в Харківській області, структурного чи відокремленого підрозділу МТО НП в Харківській області та у відносинах з іншими правоохоронними і громадськими організаціями в указаному регіоні;

- контроль та особиста відповідальність за стан виконавчої дисципліни особового складу підпорядкованого підрозділу;

- організація вивчення , узагальнення та впровадження передового досвіду та новітніх технологій в оперативно-службовій діяльності підпорядкованого підрозділу;

- в межах компетенції ДВБ НП - організація проведення перевірок інформації про факти скоєння протиправних дій працівниками органів та підрозділів Національної поліції, отриманої внаслідок конфіденційного співробітництва, а також з інших джерел;

- направлення до уповноважених органів досудового розслідування матеріалів, складених за результатами перевірок інформації по лінії роботи ДВБ HП, для прийняття рішення згідно з чинним законодавством;

- у межах компетенції ДВБ НП отримання у встановленому порядку письмових пояснень від працівників органів та підрозділів Національної поліції за матеріалами перевірок, які знаходяться в провадженні підпорядкованого підрозділу. У разі необхідності направлення запитів і отримання від керівників органів та підрозділів Національної поліції відомостей, необхідних для проведення перевірок;

- за окремими дорученнями керівника ДВБ НП - організація проведення комплексних та цільових оперативно-профілактичних відпрацювань діяльності органів і підрозділів Національної поліції;

- з дозволу директора Департаменту - погодження з керівництвом ГУНП в Харківській області, структурного чи відокремленого підрозділу МТО НП в Харківській області можливість використання сил та засобів органів та підрозділів Національної поліції для виконання завдань по лінії роботи ДВБ НП, в тему числі шляхом створення зведених оперативних груп для проведення оперативно-розшукових та інших заходів;

- організація роботи щодо пошуку, перевірки та використання інформації про протиправну діяльність посадових осіб органів та підрозділів Національної поліції, у тому числі, номенклатури Національної поліції, а також по іншим напрямам оперативно-службової діяльності ДВБ НП;

- здійснення попередньої оцінки законності винесених підлеглими постанов про заведення оперативно-розшукових справ, обґрунтованості, об'єктивності та достатності зібраних для прийняття такого рішення матеріалів, опрацювання та погодження плану оперативно-розшукових заходів щодо їх реалізації в межах оперативної розробки, забезпечення їх своєчасного направлення на затвердження керівництву Департаменту;

- у встановленому нормативно - правовими актами порядку, забезпечення проведення за заведеними оперативно-розшуковими справами відповідних оперативно-розшукових заходів, в тому числі з використанням можливостей оперативно-технічних підрозділів;

- забезпечення контролю за фінансовим та матеріальним забезпеченням оперативно - розшукової діяльності підпорядкованого підрозділу та його раціональне використання. Несення персональної відповідальності за цільове використання підлеглими відповідних грошових коштів в межах, передбачених кошторисом;

- у встановленому нормативно - правовими актами порядку - організація роботи щодо заведення підлеглими працівниками передбачених відомчими нормативно-правовими актами МВС та Національної поліції України накопичувачів оперативно-розшукової та службової інформації по лінії ДВБ НП;

- особистий контроль підлеглих у частині використання ними можливостей доступу до відомостей, які зберігаються у автоматизованій інформаційно-пошуковій системі ДВБ НП, а також в накопичувачах оперативно - розшукової інформації управління. Несення персональної відповідальності за дотриманням підлеглими встановлених правил оброблення службових інформаційних ресурсів ДВБ НП та законність їх використання;

- забезпечення постійного удосконалення оперативно-розшукової та службової діяльності підпорядкованого підрозділу, розгляд оперативних та інших документів, підготовлених підлеглими. Особиста участь у проведенні оперативно-розшукових заходів по найбільш важливих оперативно-розшукових справах;

- надання керівництву Департаменту пропозицій щодо покращення результатів роботи підпорядкованого підрозділу;

- розподіл функціональних обов'язків між працівниками управління, їх затвердження та здійснення контролю за їх виконанням. Забезпечення дотримання особовим складом законності, службової дисципліни та режиму секретності;

- за вказівкою керівника Департаменту - видання актів організаційно-розпорядчого характеру з питань дотримання режиму секретності в підпорядкованому підрозділі;

- відповідальність за добір, розстановку, виховання особового складу підпорядкованого підрозділу та його професійну підготовку. Внесення пропозицій керівництву Департаменту щодо призначення, переміщення, заохочення, притягнення до дисциплінарної відповідальності та звільнення працівників управління, присвоєння їм чергових спеціальних звань, а також з інших питань проходження служби та комплектування управління кваліфікованими кадрами;

- забезпечення дотримання працівниками підпорядкованого підрозділу вимог антикорупційного законодавства, а також законодавчих та відомчих нормативно-правових актів, якими регламентовано правила поведінки та професійної етики осіб рядового та начальницького складу органів та підрозділів Національної поліції України. Видання в межах своєї компетенції доручень з організаційних та інших питань діяльності підпорядкованого підрозділу;

- надання керівництву Департаменту клопотання щодо дозволу на надання відпустки підлеглим працівникам, а також пропозиції щодо направлення їх у відрядження;

- щомісячна організація роботи з узагальнення відомостей про перебування працівників управління на лікарняному та за її результатами інформування Департамент;

- здійснення інших функцій, передбачених нормативно-правовими актами МВС та Національної поліції України і віднесені до компетенції ДВБ НП.

Що стосується обсягу повноважень, покладених на начальника УВБ в Кіровоградській області, то, з наявних в справі доказів вбачається, що такі є тотожними повноваженням начальника УВБ в Харківській області у межах територіальної підвідомчості (т.2 а.с.9-13). Отже, в контексті покладених повноважень посада начальника УВБ в Кіровоградській області є рівнозначною посаді начальника УВБ в Харківській області.

Водночас, з наказу НП України від 04.12.2015 № 142 встановлено, що посада начальника управління ( при штатній чисельності не менше 30 одиниць) передбачає граничне спеціальне звання - полковник поліції, а посада начальника управління (при штатній чисельності не менше 10 одиниць) передбачає граничне спеціальне звання - підполковник поліції ( т. а.с.166-169), а беручи до уваги штатні розписи УВБ в Харківській області та УВБ в Кіровоградській області, станом на час видання спірного наказу, якими передбачено штатну чисельність 36 та 17 відповідно, суд дійшов висновку, що посада начальника УВБ в Харківській області, на якій перебував позивач, передбачала граничне спеціальне звання - полковник поліції, а посада начальника УВБ в Кіровоградській області - підполковник поліції ( т.2 а.с.34-36). Позивач, у зв'язку з зазначеним вважав, що посада начальника УВБ в Кіровоградській області є нижчою посаді начальника УВБ в Харківській області.

Поряд з цим, суд зазначає, що на час видання спірного наказу і наразі позивач має спеціальне звання «капітан поліції». Відповідно до строків вислуги в спеціальних званнях, встановлених ч.1 ст. 83 Закону України «Про Національну поліцію», для досягнення граничного звання підполковник поліції, ОСОБА_1 необхідно відслужити 7 років, полковника поліції - 12 років. Зважаючи на даний факт, встановлення граничного звання полковник поліції - для посади начальника УВБ в Харківській області, не є підставою вважати переміщення позивача на посаду начальника УВБ в Кіровоградській області як пониження в посаді або переміщення на посаду нижчу, ніж та, на якій він перебував.

Водночас, суд зауважує, що Закон України « Про Національну поліцію» не містить в собі визначення поняття «нижча посада», однак, п.3 ч.1 ст. 65 Закону унормовано підстави для переміщення поліцейського на посаду, нижчу ніж ту, на якій він перебував, а саме: у зв'язку зі скороченням штатів або реорганізацією в разі неможливості призначення на рівнозначну посаду; за станом здоров'я - на підставі рішення медичної комісії; через службову невідповідність - на підставі висновку атестації з урахуванням професійних і особистих якостей; за ініціативою поліцейського; як виконання накладеного дисциплінарного стягнення - звільнення з посади відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України; у разі звільнення з посади на підставі рішення місцевої ради про прийняття резолюції недовіри, відповідно до статті 87 цього Закону.

Проте, судом встановлено, що жодна з наведених підстав не стосується переміщення позивача.

Отже, порівняння граничних спеціальних звань у спірних правовідносинах було б доречним виключно у випадку, коли вже позивач мав би спеціальне звання підполковник або полковник поліції на час його переведення, або, до досягнення таких йому залишалось відслужити певний незначний час.

Щодо посадових окладів, суд зазначає, що згідно довідки про склад грошового забезпечення встановлено, що посадовий оклад начальника УВБ в Харківській області становить 3600 грн., а посадовий оклад начальника УВБ в Кіровоградській області 3500 грн. (т.1 а.с.231). Отже, незначна різниця у 100 гривень не може сприйматись судом як чітка вказівка про нерівнозначність грошового забезпечення за загаданими посадами. Крім того остаточне грошове забезпечення за згаданими посадами зрівнюється за рахунок премій.

Щодо порівняння такого показника як ступінь підпорядкованості, суд зазначає, що розглядом справи встановлено, що управління ВБ в областях є структурними підрозділами ДВБ НП України, а їхні керівники підпорядковуються начальнику Департаменту.

Беручи до уваги вказані показники у сукупності, суд приходить до висновку, що посада начальника УВБ в Кіровоградській області є рівнозначною посаді начальника УВБ в Харківській області, виходячи з однакового ступеню підпорядкованості - начальнику Департаменту, однакового кола посадових обов'язків, практично однакових посадових окладів ( однакового грошового забезпечення - зрівняного за рахунок підвищених премій начальника УВБ в Кіровоградській області).

Що стосується різниці у граничних спеціальних званнях через різницю у чисельній штатній кількості підлеглих працівників, то вказаний показник не може бути взято до уваги з підстав, зазначених вище.

Як вже зазначалось судом, що приписами п.8 ч.10. ст. 62 Закону визначено, що поліцейський може бути переміщений по службі залежно від результатів виконання покладених на нього обов'язків та своїх професійних, особистих якостей.

Висновки щодо зазначених показників відносно позивача містяться у доповідній записці заступника начальника Департаменту від 18.11.2016, яка стала підставою прийняття спірного наказу, що є предметом оскарження в даній справі. Викладені у ній обставини знайшли своє підтвердження в ході розгляду справи.

Відтак, суд вважає необґрунтованими посилання позивача на незаконність спірного наказу, у тому числі, відносно незазначення у ньому обґрунтувань, у чому полягає «більш ефективна служба» та «інтереси служби», оскільки жодним нормативним актом не унормовано обов'язку відповідача зазначати у наказі вказані обґрунтування, натомість зазначені обставини були обґрунтовані відповідачем у доповідній записці, яка фактично стала підставою для прийняття оспорюваного наказу.

Отже, суд доходить висновку, що відповідач у спірних правовідносинах обґрунтовано виходив з наявності підстав, передбачених п.2 ч.1 ст.65 Закону України «Про Національну поліцію».

Посилання позивача на той факт, що його було переведено на роботу до іншої місцевості без його згоди, всупереч ст. 32 КЗпП України, є необґрунтованими з наступних підстав.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 07.05.2002 за № 8-рп/2002 (справа щодо підвідомчості актів про призначення або звільнення посадових осіб) при розгляді та вирішенні конкретних справ, пов'язаних із спорами щодо проходження публічної служби, адміністративний суд, встановивши відсутність у спеціальних нормативно-правових актах положень, якими врегульовано спірні правовідносини, може застосувати норми Кодексу Законів про працю України, у якому визначені основні трудові права працівників.

Таким чином, трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини.

Водночас, суд зазначає про наявність у спеціальних нормативно-правових актах положень, якими врегульовано спірні правовідносини. Такими спеціальними законодавчими актами є Закон України «Про Національну поліцію» та Закон України «Про державну службу», якими не передбачено отримання згоди особи на переміщення, у тому числі, до іншої місцевості.

Щодо посилань позивача на той факт, що спірний наказ був виданий у період перебування позивача на лікарняному, суд зазначає наступне.

Так, з листка непрацездатності встановлено, що дійсно з 21.11.2016 позивач перебував на лікарняному (т.1 а.с.165), водночас, з цього приводу представники відповідача заперечували, на підтвердження чого надавали відповідні докази, з приводу того, що позивач фактично не міг бути з 21.11.21016 на лікарняному, листок непрацездатності видано фіктивно, оскільки позивач був у цей день на оперативній нараді в ДВБ НП, вийшов з території МВС України через КПП № 1 о 14:43, отже не міг фізично, враховуючи відстань від м. Києва до м. Харкова, встигнути на прийом до лікаря ( т.1 а.с.232-234).

З цього приводу судом було витребувано з Державної установи "Територіальне медичне об'єднання Міністерства внутрішніх справ України по Харківській області" , зокрема, докази звернення ОСОБА_1 за медичною допомогою до Державної установи "Територіальне медичне об'єднання Міністерства внутрішніх справ України по Харківській області", інформацію щодо здійснення прийому пацієнтів лікарем - отоларингологом Державної установи "Територіальне медичне об'єднання Міністерства внутрішніх справ України по Харківській області" ОСОБА_6 21.11.2016 з зазначенням фактичного часу прийому, у відповідь на який було надано журнал обліку листків непрацездатності, журнал здійснення прийому пацієнтів лікарем - отоларингологом Державної установи "Територіальне медичне об'єднання Міністерства внутрішніх справ України по Харківській області" ОСОБА_6 та графік прийому пацієнтів ( т.1 а.с.196-205).

З даних доказів суд встановив, що ОСОБА_1 обліковується у вказаних медичних документах як особа, яка зверталась 21.11.2016 до лікаря ОСОБА_6, що здійснював в цей день прийом з 10:39 по 18:00, та якій видано листок непрацездатності. Поряд з цим, журнал прийому пацієнтів не містить в собі обліків щодо часу прийому пацієнтів у погодинно - хвилинному вигляді. Отже, підтвердити чи спростувати доводи відповідача з цього приводу не вбачається можливим, але вказана обставина не є визначальною у спірних правовідносинах.

Крім того, враховуючи висновки Верховного Суду України, викладеними у Постанові Пленуму ВСУ № 9 від 06.11.1992 "Про практику розгляду судами трудових спорів" (п.17), суд зазначає, що є неприпустимим звільнення особи під час перебування на лікарняному, проте позивача не було звільнено з роботи, а оспорюваний наказ прийнято щодо переміщення на іншу посаду.

Відповідно до ч.1 ст.2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових та службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

За приписами ст. 19 Конституції України , органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що спірний наказ Департаменту внутрішньої безпеки № 185 о/с від 21.11.2016 "По особовому складу", яким ОСОБА_1 призначено начальником Управління внутрішньої безпеки в Кіровоградській області, звільнивши з посади начальника Управління внутрішньої безпеки в Харківській області, прийнято за наявності підстав, передбачених п.2 ч.1 ст.65 Закону України «Про Національну поліцію», оскільки посада начальника управління внутрішньої безпеки в Кіровоградській області є рівнозначною посаді начальника управління внутрішньої безпеки в Харківській області, водночас відповідачем, як суб'єктом владних повноважень, не було допущено порушень норм чинного законодавства при прийнятті оспорюваного наказу, отже, останній є законним та обгрунтованим.

З огляду на наведене, адміністративний позов ОСОБА_1 до Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України, треті особи - Управління внутрішньої безпеки в Кіровоградській області Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України, Управління внутрішньої безпеки в Харківській області Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України, про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді є таким, що не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 2, 8-14, 71, 128, 160-163, 167, 186, 254 КАС України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України, треті особи - Управління внутрішньої безпеки в Кіровоградській області Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України, Управління внутрішньої безпеки в Харківській області Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України, про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді - відмовити.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Харківського апеляційного адміністративного суду через Харківський окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Повний текст постанови виготовлено 22 березня 2017.

Головуючий суддя Мар'єнко Л.М.

Судді Мельников Р.В.

Полях Н.А.