Справа № 809/258/17
Суддя: Гундяк В.Д.
Дата ухвалення: 2017-03-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" березня 2017 р. № 809/258/17

14 год. 35 хв. м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - Гундяка В.Д.

при секретарі Бунич Т.В.,

за участю: представника позивача Жураківського Ю.В.,

представника відповідача Карпаш Г.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду адміністративну справу за позовом приватного підприємства "Ландшафт-ІФ" до управління Держпраці в Івано-Франківській області про визнання протиправними та скасування постанов,-

ВСТАНОВИВ:

07.02.2017 року приватне підприємство "Ландшафт-ІФ" звернулося з адміністративним позовом до управління Держпраці в Івано-Франківській області про визнання протиправними та скасування постанов.

Позовні вимоги мотивовані тим, що оскаржувані рішення прийняті без достатніх підстав та всупереч вимогам чинного законодавства.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав. Суду пояснив, що у період з 10.01.2017 року по 13.01.2017 року посадовими особами управління Держпраці в Івано-Франківській області проведена планова перевірка, за результатами якої винесено припис про усунення виявлених порушень та прийнято постанови про накладення штрафів в розмірі 9 600 грн. та 3 200 грн. Зазначив, що на його думку, оскаржувані постанови винесені контролюючим органом протиправно, так як під час розгляду справи про накладення фінансових санкцій посадову особу відповідача, яка застосувала дані санкції, було повідомлено про виконання у встановлений строк вимог вищезгаданого припису. Вказав, що відповідно до внесених змін до Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності», які чинні з 01.01.2017 року, у разі виконання в повному обсязі та у встановлений строк припису про усунення порушень, виявлених під час здійснення заходу нагляду, фінансові та адміністративні санкції, заходи реагування до суб'єкта господарювання, його посадових осіб не застосовуються. Окремо звернув увагу суду, що допущені підприємством порушення є формальні та несуттєві, при цьому жодної шкоди не завдано. Пояснив, що зважаючи на дані обставини, в управління Держпраці в Івано-Франківській області підстав для прийняття оскаржуваних постанов не було. Просив позов задовольнити повністю.

Представник відповідача позов не визнала з мотивів, наведених у письмовому запереченні. Вказала, що проведеною управлінням Держпраці в Івано-Франківській області перевіркою встановлено численні порушення вимог законодавства про працю та загальнообов'язкове державне соціальне страхування. Зокрема зазначила, що позивачем повідомлення про прийняття працівника на роботу було надіслане після фактичного допуску даного працівника до роботи, не укладено колективного договору між трудовим колективом та адміністрацією підприємства, черговість надання відпусток визначена відповідним графіком, який не доведений до відома всіх працівників, не всі працівники підприємства ознайомлені під розписку в особовій картці про прийняття на роботу, книга обліку трудових книжок не прошнурована та не скріплена підписом керівника підприємства, виплата заробітної плати проводиться один раз на місяць, при звільненні працівників виплата всіх сум, що належить їм, в день звільнення не проводилася, а в подальшому в порушення вимог ст.116 КЗпП України, не виплачено середній заробіток за весь час затримки, не проведена атестація робочих місць. З огляду на зазначене вважає, що суб'єктом владних повноважень штрафи в розмірі 9 600 грн. та 3 200 грн. на позивача накладено правомірно. Просила у задоволенні позову відмовити.

Розглянувши матеріали адміністративної справи, заслухавши представників сторін, дослідивши наявні докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги слід задовольнити частково з наступних мотивів.

В судовому засіданні встановлено, що у період з 10.01.2017 року по 13.01.2017 року відповідачем проведено перевірку ПП «Ландшафт-ІФ», яке знаходиться по вул. Грушевського,6, м. Івано-Франківськ.

За результатами перевірки складено акт за № 09-01-0027/9, відповідно до якого посадовими особами управління Держпраці в Івано-Франківській області виявлено порушення вимог ч.3 ст.24, ст.47, ч.4 ст.79, ст.ст.116, 117 КЗпП України, ч.1 ст.11, ч.1 ст.24 Закону України «Про оплату праці», ч.ч.1, 2 ст.115 ст.2 Закону України «Про колективні договори та угоди», п.2.5 гл.2, абз.5 п.7.1 гл.7 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, п.4 Постанови КМУ №442 Про порядок проведення атестації робочих місць за умовами праці (а.с.7-12).

На підставі вищевказаного акту перевірки винесено припис за №09-01-0027/9-9 від 13.01.2017 року про усунення виявлених порушень та дотримання вимог чинного законодавства про працю та загальнообов'язкове державне соціальне страхування.

Судом встановлено, що 26.01.2017 року за наслідками розгляду акту перевірки щодо ПП «Ландшафт-ІФ» управлінням Держпраці в Івано-Франківській області прийнято постанови за №№09-01-021/43, 09-01-021/44 про накладення на позивача штрафів у розмірах 9 600 грн. та 3 200 грн. відповідно (а.с. 16-17).

За наслідками судового розгляду суд погоджується з правомірністю прийняття рішення за №09-01-021/43 з огляду на нижчевикладене.

Спірні відносини, які виникли між сторонами, регулюються Законом України "Про охорону праці", Кодексом Законів про працю України, Законом України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» у встановленому ним порядку та іншими нормативно-правовими актами, прийнятими на їх виконання.

Так за змістом статті 39 Закону України "Про охорону праці" посадові особи спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з нагляду за охороною праці мають право безперешкодно відвідувати підконтрольні підприємства (об'єкти), виробництва фізичних осіб, які відповідно до законодавства використовують найману працю, та здійснювати в присутності роботодавця або його представника перевірку додержання законодавства з питань, віднесених до їх компетенції.

Згідно зі ст. 259 Кодексу законів про працю України державний нагляд та контроль за додержанням законодавства про працю юридичними особами незалежно від форми власності, виду діяльності, господарювання, фізичними особами - підприємцями, які використовують найману працю, здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Центральні органи виконавчої влади здійснюють контроль за додержанням законодавства про працю на підприємствах, в установах і організаціях, що перебувають у їх функціональному підпорядкуванні, крім органів доходів і зборів, які мають право з метою перевірки дотримання податкового законодавства здійснювати такий контроль на всіх підприємствах, в установах і організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування.

Судом встановлено, що як вбачається з наявної в матеріалах справи та дослідженої судом в якості письмового доказу по справі копії постанови за №09-01-021/43 від 26.01.2017 року позивачем допущено порушення вимог ч.ч.1, 2 ст.115 КЗпП України, ч.1 ст.24 Закону України «Про оплату праці», ст.ст. 47, 116 КЗпП України, відповідальність за які передбачено абз.3 ч.2 ст.265 КзПП України.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

У разі коли день виплати заробітної плати збігається з вихідним, святковим або неробочим днем, заробітна плата виплачується напередодні.

За змістом ч.1 ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Крім того згідно ч.1 ст.47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Водночас в судовому засіданні представником позивача факти наявності вищевказаних порушень, а саме: виплата заробітної плати один раз на місяць, не проведення виплат при звільненні працівників в день звільнення і невиплата середнього заробітку за час затримки по день фактичного розрахунку та усунення тільки частини із них, визнано повністю.

Дані обставини відповідно до ч.3 ст.72 КАС України доказуванню не підлягають як такі, що визнаються сторонами і в суду не виникає сумнівів щодо їх достовірності та добровільності визнання.

Статтею 265 КЗпП України передбачено, що посадові особи органів державної влади та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, винні у порушенні законодавства про працю, несуть відповідальність згідно з чинним законодавством.

Відповідно до Порядку накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 509 від 17.07.2013 року із змінами, внесеними згідно з постановою Кабінету Міністрів України № 55 від 03.02.2016 року штрафи можуть бути накладені в тому числі на підставі акта про виявлення під час перевірки суб'єкта господарювання або роботодавця ознак порушення законодавства про працю та/або зайнятість населення, складеного посадовою особою Держпраці чи її територіального органу.

Згідно з абз.2 ч.2 ст.265 КЗпП України юридичні та фізичні особи - підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі порушення встановлених строків виплати заробітної плати працівникам, інших виплат, передбачених законодавством про працю, більш як за один місяць, виплата їх не в повному обсязі - у трикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення.

Враховуючи викладене вище, суд приходить до висновку, що дії відповідача - суб'єкта владних повноважень в частині винесення постанови про накладення штрафу уповноваженими особами за №09-01-021/43 від 26.01.2017 року вчинені на підставі, в межах повноважень, у спосіб та у повній відповідності до законодавства України, а оскаржуване рішення є повністю законним та обгрунтованим і не може бути визнане недійсним.

При цьому суд залишає без уваги посилання представника позивача на приписи ч.11 ст.7 Закону України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності" з огляду на наступне.

Так відповідно до ч.11 ст.7 вищевказаного Закону у разі виконання в повному обсязі та у встановлений строк припису, розпорядження, рішення, іншого розпорядчого документа про усунення порушень, виявлених під час здійснення заходу нагляду (контролю), фінансові та адміністративні санкції, заходи реагування до суб'єкта господарювання, його посадових осіб не застосовуються.

Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст.2 Закону заходи контролю здійснюються органами Державної фіскальної служби (крім митного контролю на кордоні), державного нагляду за дотриманням вимог ядерної та радіаційної безпеки (крім здійснення державного нагляду за провадженням діяльності з джерелами іонізуючого випромінювання, діяльність з використання яких не підлягає ліцензуванню), державного архітектурно-будівельного контролю (нагляду), державного нагляду у сфері господарської діяльності з надання фінансових послуг (крім діяльності з переказу коштів, фінансових послуг з ринку цінних паперів, похідних цінних паперів (деривативів) та ринку банківських послуг), державного нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю та зайнятість населення у встановленому цим Законом порядку з урахуванням особливостей, визначених законами у відповідних сферах та міжнародними договорами, зокрема державного нагляду (контролю) в галузі цивільної авіації - з урахуванням особливостей, встановлених Повітряним кодексом України, нормативно-правовими актами, прийнятими на його виконання (Авіаційними правилами України), та міжнародними договорами у сфері цивільної авіації.

Зазначені у частині четвертій цієї статті органи, що здійснюють державний нагляд (контроль) у встановленому цим Законом порядку з урахуванням особливостей, визначених законами у відповідних сферах та міжнародними договорами, зобов'язані забезпечити дотримання вимог статті 1, статті 3, частин першої, четвертої, шостої - восьмої, абзацу ругого частини десятої, частин тринадцятої та чотирнадцятої статті 4, частин першої - четвертої статті 5, частини третьої статті 6, частин першої - четвертої та шостої статті 7, статей 9, 10, 19, 20, 21, частини третьої статті 22 цього Закону.

Аналіз вищевказаних норм дає достатні підстави вважати, що ч.11 ст.7 цього Закону не поширюється на відносини, які виникають під час здійснення в тому числі заходів державного нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю та зайнятість населення.

Однак на переконання суду, постанову за №09-01-021/44 від 26.01.2017 року слід скасувати враховуючи наступне.

Згідно вимог п.п.3, 6, 8 ч.3 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), розсудливо та пропорційно.

Як вбачається з наявної в матеріалах справи та дослідженої судом в якості письмового доказу по справі копії оскаржуваної постанови на позивача накладено штраф за порушення вимог ч.3 ст.24, ч.4 ст.79, ст.117 КЗпП України, п.2.5 гл.2, абз.5 п.7.1 гл.7 Інструкції про порядок ведення трудових книжок.

Так, судом встановлено, що до позивача застосовано штрафну санкцію в тому числі за надіслання до територіального органу ДВС повідомлення про прийняття на роботу працівника не до початку роботи, а після фактичного допуску працівника до роботи. При цьому з пояснень представника позивача вбачається, що водій ОСОБА_3 до виконання обов'язків взагалі не приступив. Дана обставина представником відповідача в судовому засіданні не заперечувалась.

Крім того, як вбачається з відповідного акту, відповідачем при проведенні перевірки встановлено, що працівники в порушення норм законодавства про працю не ознайомлені із наявним на підприємстві графіком відпусток на 2017 рік та під розписку в особовій картці про прийняття на роботу, а книга руху трудових книжок не прошнурована та не скріплена підписом керівника підприємства і печаткою.

Також виявлено факти невиплати працівникам їхнього середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку належних звільненим працівникам сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

При цьому на переконання суду, порушеннями ч.3 ст.24, ч.4 ст.79 КЗпП України, п.2.5 гл.2, абз.5 п.7.1 гл.7 Інструкції про порядок ведення трудових книжок будь-якої шкоди правам, свободам та інтересам осіб завдано не було, останні приватним підприємством "Ландшафт-ІФ" усунені, а кошти за час затримки розрахунку при звільненні працівників виплачені повністю в добровільному порядку, про що свідчать відповідні докази, надані представником позивача в судовому засіданні.

Окрім того, суд враховує, що відповідно до змісту оскарженого рішення штраф до позивача застосовано на підставі абз.7 ч.2 ст.265 КЗпП України, згідно якого юридичні та фізичні особи - підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі порушення інших вимог трудового законодавства, крім передбачених абзацами другим - сьомим цієї частини, - у розмірі мінімальної заробітної плати.

Однак при прийнятті постанови за №09-01-021/44 від 26.01.2017 року управлінням Держпраці протиправно не взято до уваги те, що у відповідності до встановлених судом обставин справи, позивача вже було притягнено до адміністративно-господарської відповідальності за допущені порушення вимог законодавства про працю.

Разом з тим, відповідно до ст.61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Відповідно до статті 8 КАС України суд при вирішенні справ керується принципом верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини

У відповідно до судової практики Європейського Суду з прав людини при оцінці чіткості законодавчих актів має існувати розумний підхід, оскільки загальне формулювання «actus reus» (об'єктивна сторона) таких правопорушень є питанням об'єктивної необхідності. У протилежному випадку законодавчий акт не буде всебічно охоплювати питання та вимагатиме постійного перегляду та внесення змін, щоб відповідати новим обставинам, що виникають у практиці. Отже, опис правопорушення у законодавчому акті, який ґрунтується на переліку конкретних видів поведінки, але має загальне та необмежене кількісне застосування, не забезпечує гарантії належного вирішення питання передбачуваності закону. Повинні бути визначені та вивчені інші фактори, що впливають на якість правового регулювання та адекватність юридичного захисту від свавілля.

З урахуванням вищевикладеного, та принципу юридичної визначеності, суд приходить до висновку, що абз.7 ч.2 ст.265 КЗпП України не можна визнати таким, що підлягає до застосування у спірних правовідносинах, оскільки дана правова норма чітко не формулює, та не встановлює перелік порушень вимог законодавства за які можуть бути застосовані додаткові санкції одночасно з накладенням штрафу відповідно до інших частин даної статті.

Крім того Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях зазначає, що «…кожна «спеціальна процедура», «умова», «обмеження» чи «покарання», які покладені, повинні бути пропорційні легітимній меті, що переслідується».

За таких обставин, взявши до уваги відсутність завдання підприємством шкоди, інтересам держави, юридичних чи фізичних осіб, формальність та несуттєвість допущених позивачем порушень, а в подальшому і повне їх усунення суд вважає, що відповідачем як суб'єктом владних повноважень також не дотримано принципу пропорційності при прийнятті оскаржуваного рішення.

З огляду на зазначене, суд дійшов до переконання, що постанова за №09-01-021/44 від 26.01.2017 року прийнята суб'єктом владних повноважень без дотримання принципів розсудливості, пропорційності та врахування обставин справи, а тому підлягає скасуванню.

За таких обставин позов слід задовольнити частково.

Відповідно до ч.3 ст.94 КАС України якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог, а відповідачу - відповідно до тієї частини вимог, у задоволенні яких позивачу відмовлено.

Таким чином підлягає стягненню за рахунок бюджетних асигнувань управління Держпраці в Івано-Франківській області на користь приватного підприємства "Ландшафт-ІФ" 400 грн. судового збору, сплаченого згідно платіжного доручення за №332 від 03.02.2017 року.

На підставі ч.2 ст.19 Конституції України, Закону України "Про охорону праці", Кодексу Законів про працю України, Закону України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності", керуючись ст. ст. 158 -163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

позов задовольнити частково.

Визнати протиправною та скасувати постанову управління Держпраці в Івано-Франківській області про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами за №09-01-021/44 від 26.01.2017 року.

В задоволенні позову в іншій частині відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань управління Держпраці в Івано-Франківській області на користь приватного підприємства "Ландшафт-ІФ" 400 (чотириста) грн. судового збору.

Згідно ст.254 КАС України постанова набирає законної сили після закінчення встановлених строків подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена до Львівського апеляційного адміністративного суду через Івано-Франківський окружний адміністративний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Гундяк В.Д.

Постанова складена в повному обсязі 20.03.2017 року.