Справа № 164/764/16-а
Суддя: Довгополов Олександр Михайлович
Дата ухвалення: 2017-03-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 березня 2017 р. Справа № 876/3607/16

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Довгополова О.М.,

суддів Гудима Л.Я., Святецького В.В.,

з участю секретаря судового засідання Кудєрової О.В.,

представника позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Маневицького районного суду Волинської області від 12 квітня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Управління Пенсійного фонду України в Маневицькому районі Волинської області про визнання дій протиправними, зобов'язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Управління Пенсійного фонду України в Маневицькому районі Волинської області, яким просив визнати неправомірними дії відповідача щодо відмови в призначенні йому пенсії за вислугу років відповідно до ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 року № 1697-УІІ та зобов'язати відповідача призначити йому пенсію відповідно до діючого законодавства на підставі заяви про призначення пенсії від 02.11.2015року.

Постановою Маневицького районного суду Волинської області від 12 квітня 2016 року у задоволенні позову відмовлено.

Постанова мотивована тим, що Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року № 213, з 1 червня 2015 року було скасовано спеціальні пенсії за вислугу років, у тому числі ті, що призначалися відповідно до Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 року 1789-XII. Під час дії Закону № 213 набрав чинності Закон України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 року № 1697-УІІ, проте норми щодо права прокурорів за вислугу років незалежно від віку за наявності на день звернення відповідної вислуги років були скасовані. Загальновизнаним є те, що з прийняттям нового акта, якщо інше не передбачено цим актом, автоматично скасовується однопредметний акт, який діяв у часі раніше. Розглядаючи заяву позивача про призначення пенсії за вислугу років від 02.11.2015 року, відповідач, на думку суду, правомірно застосував вказаний принцип дії акту цивільного законодавства у часі, а саме до правовідносин, які склалися після набрання чинності Законом України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 року № 1697-УІІ, застосував п. 5 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року № 213, який прийнятий пізніше в часі відносно Закону № 1697-УІІ.

Постанову в апеляційному порядку оскаржив позивач, вважає її незаконною та необґрунтованою, оскільки суд неповно з'ясував обставини справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, а також суд порушив норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Просить постанову скасувати та прийняти нову, якою позов задовольнити.

На обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що під час дії Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року № 213, яким з 1 червня 2015 року були скасовані спеціальні пенсії, в тому числі ті, що призначалися відповідно до Закону України «Про прокуратуру», набрав чинності Закон України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 року № 1697-УІІ, яким з часу введення його в дію 15.07.2015 року прокурорам встановлюється право на пенсійне забезпечення на умовах, передбачених ст. 86 цього Закону, яким він відповідає. Отже, з дня набрання чинності Законом № 1697-УІІ у нього виникло права на пенсійне забезпечення за вислугу років. Водночас посилання відповідача на Закон № 213, на думку позивача, суперечить Конституції України та встановленим ст. 5 Цивільного кодексу України принципам цивільного права щодо дії акту цивільного законодавства у часі. Також в рішенні Конституційного Суду України від 03.10.1997 № 3-зп вказано, що конкретна сфера суспільних відносин не може бути водночас врегульована однопредметними нормативними правовими актами однакової сили, які за змістом суперечать один одному. Звичайною є практика, коли наступний у часі акт містить пряме застереження щодо повного або часткового скасування попереднього. Загальновизнаним є й те, що з прийняттям нового акта, якщо інше не передбачено самим цим актом, автоматично скасовується однопредметний акт, який діяв у часі раніше. Однак, розглядаючи його заяву про призначення пенсії за вислугу років від 02.11.2015 року, відповідач порушив зазначені принципи щодо дії актів законодавства у часі. Крім того, п. 5 Прикінцевих положень Закону № 213 скасовано спеціальні пенсії за вислугу років, які проводились відповідно до Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 року 1789-XII, який з 15.07.2015 року втратив чинність, а такому до спірних правовідносин підлягають застосуванню саме норми Закону № 1697-УІІ, які встановлюють право прокурорів на пенсійне забезпечення за вислугу років.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановив суд, ОСОБА_2 02.11.2015 року звернувся до Управління Пенсійного фонду України в Маневицькому районі Волинської області із заявою про призначення йому пенсії за вислугу років відповідно до ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 року № 1697-VII.

Однак розпорядженням Управління Пенсійного фонду України в Маневицькому районі від 10.11.2015 року № 17 у призначенні такої пенсії йому було відмовлено. Своє рішення відповідач мотивував тим, що у зв'язку з тим, що відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року № 213 з 1 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії призначаються, зокрема, Законом України «Про прокуратуру».

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про правомірність оскаржуваних дій та рішення відповідача, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 року № 1697-VII прокурори мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку за наявності на день звернення вислуги років не менше, зокрема, з 1 жовтня 2014 року до 30 вересня 2015 року - 22 роки, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 12 років.

Як встановив суд, станом на день звернення із заявою про призначення пенсії вислуга років позивача відповідала вимогам наведеної норми та становила 22 роки 14 днів, в тому числі на посаді слідчого та прокурора в органах прокуратури більше 14 років.

Однак п. 5 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року № 213-VII було встановлено, що у разі неприйняття до 1 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 1 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються, зокрема, відповідно до Закону України «Про прокуратуру».

Колегія суддів зазначає, що оскільки вказана норма Закону від 02.03.2015 року № 213-VII на час звернення ОСОБА_2 із заявою про призначення йому пенсії за вислугу років та розгляду даної заяви відповідачем (листопад 2015 року) не була визнана у встановленому законодавством порядку неконституційною, а до 01.06.2015 року закону щодо призначення спеціальних пенсій працівникам органів прокуратури не було прийнято, то відповідно з вказаної дати скасовано норми пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії призначаються, зокрема, відповідно до Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 року № 1697-VII.

Вказаний висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, наведеною в постанові від 24.05.2016 року № 333/6710/15-а, а відповідно до положень ст. 244-2 Кодексу адміністративного судочинства України висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Також колегія суддів враховує, що в мотивувальній частині рішення Конституційного Суду України від 03.10.1997 року № 4-зп у справі про набуття чинності Конституцією України роз'яснено, що конкретна сфера суспільних відносин не може бути водночас врегульована однопредметними нормативними правовими актами однакової сили, які за змістом суперечать один одному. Звичайною є практика, коли наступний у часі акт містить пряме застереження щодо повного або часткового скасування попереднього. Загальновизнаним є й те, що з прийняттям нового акта, якщо інше не визначено самим цим актом, автоматично скасовується однопредметний акт, який діяв у часі раніше.

Враховуючи зазначене роз'яснення Конституційного Суду України та те, що Закон України «Про прокуратуру» № 1697-VII був прийнятий 14.10.2014 року, а Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» № 213-VIII - 02.03.2015 року, тобто пізніше, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що саме Закон № 213 належить застосовувати до спірних правовідносин.

Таким чином, оскільки ОСОБА_2 звернувся до Управління Пенсійного фонду України в Маневицькому районі Волинської області з заявою про призначення пенсії 02.11.2015 року, тобто після 01.06.2015 року, суд першої інстанції дійшов правильного та обґрунтованого висновку про те, що відповідач правомірно відмовив йому у призначенні пенсії за вислугу років відповідно до ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» № 1697-VII.

За наведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та прийняв постанову з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, тому оскаржувану постанову слід залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 160, 195, 196, п. 1 ч. 1 ст. 198, ст. 200, п. 1 ч. 1 ст. 205, ст. ст. 206, 254 КАС України, суд -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Постанову Маневицького районного суду Волинської області від 12 квітня 2016 року у справі № 164/764/16-а за позовом ОСОБА_2 до Управління Пенсійного фонду України в Маневицькому районі Волинської області про визнання дій протиправними, зобов'язання вчинити дії - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий О.М. Довгополов

Судді Л.Я. Гудим

В.В. Святецький

Ухвала складена в повному обсязі 20.03.2017 року