Справа № 335/8515/16-а(2а/335/275/2016)
Суддя: Юрко І.В.
Дата ухвалення: 2017-03-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

"16" березня 2017 р. справа № 335/8515/16-а (2а/335/275/2016)

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Юрко І.В., суддів: Гімона М.М., Чумака С. Ю.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 26 серпня 2016 року у справі № 335/8515/16-а за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного Фонду України в Запорізькій області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач 26.07.2016 року звернувся до Головного управління Пенсійного Фонду України в Запорізькій області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії, в якому просив:

- визнати дії відповідача щодо припинення з 01.05.2016 року виплату йому пенсії протиправними,

- зобов'язати пенсійний орган відновити з 01.05.2016 року виплату пенсії, призначеної відповідно Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Постановою Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 26 серпня 2016 у задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просив постанову суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог.

Відповідач надіслав до апеляційного суду заперечення на вказану скаргу, яким просив рішення суду першої інстанції залишити без змін. Також відповідач просив розглянути справу без участі його представника.

Пунктом 3 частини першої статті 197 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд апеляційної інстанції може розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на основі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які прийняті у порядку скороченого провадження за результатами розгляду справ, передбачених пунктами 1, 2 частини першої статті 183-2.

Постанова Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 26 серпня 2016 року прийнята у порядку скороченого провадження за результатом розгляду справи, передбаченої пунктом 2 частини першої статті 183-2 КАС України, а тому суд апеляційної інстанції вважає за можливе розглянути зазначену справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до частини першої статті 195 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції може вийти за межі доводів апеляційної скарги в разі встановлення під час апеляційного провадження порушень, допущених судом першої інстанції, які призвели до неправильного вирішення справи.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, встановила наступне.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Запорізькій області та одержує пенсію за вислугу років, яка призначена йому відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», що підтверджується матеріалами справи.

З 01 травня 2016 року Головним управлінням Пенсійного фонду України в Запорізькій області припинено виплату позивачу пенсії за вислугу років.

03 червня 2016 року ОСОБА_1 звернувся до Головного управлінні Пенсійного фонду України в Запорізькій області із заявою про поновлення йому виплати пенсії (а.с.16).

Пенсійний орган л №561/Ф-9 від 22 червня 2016 року відмовив позивачу в поновлені виплати пенсії, посилалось на те, що відповідно до статті 21 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування України» (в редакції законів №2013 від 02.03.2015 року та №911 від 24.12.2015 року) визначено, що тимчасово, у період з 01 квітня 2015 року по 31 грудня 2016 року, посадовим особам місцевого самоврядування (крім інвалідів І та ІІ груп, інвалідів війни ІІІ групи та учасників бойових дій, особі, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»), у період служби в органах місцевого самоврядування пенсії, призначені відповідно до законодавства України, не виплачуються. Оскільки на теперішній час позивач перебуває на службі в органах місцевого самоврядування, підстави для виплати йому пенсії відсутні (а.с.17).

Не погодившись з таким рішенням пенсійного органу, позивач оскаржив його до суду.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову в задоволенні позовних вимог з огляду на наступне.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1, перебуває на обліку в ГУ Пенсійного фонду України в Запорізькій області, та з 04.08.2013 року йому була призначена пенсія за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб». Позивач відповідно до посвідчення НОМЕР_1 має право на пільги, установлені для ветеранів військової служби (а.с.14).

З липня 2015 року по теперішній час позивач працює у виконавчому комітеті Бердянської міської ради, тобто проходить службу в органах місцевого самоврядування.

Відповідно до ч.1 ст.54 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» у зміненій редакції, тимчасово, у період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року, особам (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи, ветеранів військової служби та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»), які працюють на посадах та на умовах, передбачених законами України «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів», призначені пенсії/щомісячне довічне грошове утримання не виплачуються. Після звільнення з роботи виплата пенсії відповідно до цього Закону поновлюється.

При цьому вказана норма Закону має перелік винятків, за якими виплата пенсії не призупиняється, такими винятками є: інваліди I та II груп, інваліди війни III групи, ветерани військової служби та учасники бойових дій, особа, на яку поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_1 є ветераном військової служби, у звязку з чим дія ч.1 ст.54 Закону України на останнього не поширюється.

Проте, законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24.12.2015 року №911-VIII (набрав чинності з 01.01.2016 року) внесені зміни до Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування», а саме: частину 7 статті 21 Закону викладено в наступній редакції: «Тимчасово, у період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року, посадовим особам місцевого самоврядування (крім інвалідів І та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»), у період служби в органах місцевого самоврядування, пенсії, призначені відповідно до законодавства України, не виплачуються».

З вказаної норми вбачається, що будь-які пенсії, призначені відповідно до законодавства України, посадовим особам місцевого самоврядування у період служби в органах місцевого самоврядування, не виплачуються.

Виключення встановлено лише для інвалідів І та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

До переліку таких осіб позивач не відноситься, а тому пенсія йому у період служби в органах місцевого самоврядування в період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року виплаті не підлягає.

Таким чином, враховуючи викладене, та з огляду на те, що позивач проходить службу в органах місцевого самоврядування, пенсія призначена йому відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» з 01 травня 2016 року правомірно не виплачується Головним управлінням Пенсійного фонду України в Запорізькій області.

Посилання апелянта на наявність рішення Конституційного суду України №7-рп/2016 від 20.12.2016 року, яким визнано таким, що не відповідають Конституції України (є неконституційними) положення першого речення частини 1 статті 54 Закону №2262, а тому пенсійний орган повинен був відновити виплату йому пенсії з 01.05.2016 року, колегією суддів до уваги не приймаються з огляду на наступне.

Відповідно до ч.2 резолютивної частини вказаного рішення положення першого речення частини першої статті 54 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 9 квітня 1992 року № 2262-XII зі змінами, визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Таким чином, оскільки зазначене Рішення ухвалено 20.12.2016 року, то відмова пенсійного органу в поновленні виплати пенсії позивачу з 01.05.2016 року є правомірною.

Враховуючи вищевикладене, суд першої інстанції, приймаючи оскаржувану постанову 26 серпня 2016 року (до ухвалення Конституційним Судом України рішення №7-рп/2016 від 20.12.2016 року), дійшов вірного висновку про відсутність підстав для поновлення виплат позивачу пенсії, призначеної відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», у зв'язку з чим позовні вимоги не підлягають задоволенню, з чим погоджується колегія суддів .

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи та постанова прийнята з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування постанови суду відсутні.

Згідно частини першої статті 200 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів звертає увагу, що у зв'язку зі змінами в законодавстві, внесеними Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» №1774 від 06.12.2016 року, який набрав чинності з 01.01.2017 року (п.19), в тому числі,

внесені у статтю 21 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування» Законом №1774 від 06.12.2016 року, з 01.01.2017 року відпали підстави для припинення виплати пенсії позивачу як особі, яка працює на посаді в органі місцевого самоврядування.

Відповідно до частини десятої статті 183-2 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі оскарження в апеляційному порядку постанови, прийнятої у скороченому провадженні, судове рішення апеляційної інстанції по такій справі є остаточним і оскарженню не підлягає.

Керуючись статтями 160, 167, 183-2, 184, 195, 196, 197, 198, 200, 205, 206, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 26 серпня 2016 року у справі № 335/8515/16-а залишити без задоволення.

Постанову Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 26 серпня 2016 року у справі № 335/8515/16-а залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції за наслідками перегляду набирає законної сили з моменту прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя: І.В. Юрко

Суддя: М.М.Гімон

Суддя: С.Ю. Чумак