Справа № 5218/11/2170
Суддя: Анісімов О.В.
Дата ухвалення: 2011-11-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ХЕРСОНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
____________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 листопада 2011 р. Справа № 2-а-5218/11/2170

Херсонський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Анісімова О. В., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України у м. Херсоні про повернення сплаченого обов'язкового пенсійного збору,

встановив:

ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач або ОСОБА_1) звернулась до адміністративного суду з позовом до управління Пенсійного фонду України у м. Херсоні (далі по тексту - відповідач або УПФУ) про повернення сплаченого обов'язкового пенсійного збору.

У судове засідання сторони не з'явились. Позивач надіслала заяву, відповідно до змісту якої просить розглянути справу без участі її представника у порядку письмового провадження. Відповідач надала письмові заперечення проти позову, а також заяву, відповідно до змісту якої просить розглянути справу у порядку письмового провадження. Виходячи з вищевикладеного та на підставі ч. 4, ст. 122 КАС України суд визнав за можливе розглянути справу у порядку письмового провадження.

Відповідно до змісту позову, вимоги позивача обґрунтовуються наступним.

Так, 31.08.2011 на ім'я ОСОБА_1 зареєстровано два автомобілі, які вона отримала у спадок за заповітом на підставі свідоцтва про право на спадщину. Вказані автомобілі належали ОСОБА_2, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1. На вимогу МРЕВ ДАІ при реєстрації автомобілів позивач сплатила обов'язковий пенсійний збір у розмірі 3% вартості автомобілів на загальну суму 8999,00 грн. Нормами Закону України "Про збір на обов'язкове державне пенсійне страхування" від 26.06.1997 № 400/97-ВР (далі по тексту - Закон № 400) встановлено обов'язок юридичних та фізичних осіб при відчуженні автомобілів сплачувати збір на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування (далі по тексту - збір). Тобто згідно цього Закону виключно відчужувач має сплачувати збір на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, а не особа яка приймає у власність автомобіль. Крім цього, постановою Кабінету Міністрів України "Про затвердження Порядку сплати збору на обов'язкове державне пенсійне страхування з окремих видів господарських операцій" від 03.11.1998 № 1740 (далі по тексту - Постанова) у якості платників збору зазначено фізичних осіб, які набувають право власності на легкові автомобілі. Тобто, між Законом № 400 та Постановою є суперечності, а тому суд повинен застосувати положення Закону як нормативно-правового акту вищої юридичної сили.

Враховуючи вищевикладене, на ОСОБА_1, як власника автомобілів, які їй дістались у спадщину за заповітом, не розповсюджуються обов'язок по сплаті збору. 05.08.2011 вона звернулась до УПФУ із заявою про повернення їй сплаченого збору, однак ця заява залишилась без відповіді. Тому, позивач змушена звернутись до адміністративного суду за захистом своїх прав і просить стягнути з відповідача сплачений нею збір при оформленні автомобілів у розмірі 8999,00 грн.

Відповідач надав письмові заперечення проти позову. Відповідно до їх змісту він зазначив, що обов'язок сплачувати податки та збори у розмірах, встановлених законом, передбачений ст. 67 Конституції України. Стосовно збору, правомірність стягнення якого оскаржується, відповідач звернув увагу суду на те, що при його сплаті Законом № 400 встановлено виключення для спадкоємців, які отримали автомобіль у спадок за законом. Однак, в даному випадку ОСОБА_1 отримала зазначені автомобілі у спадок за заповітом. Враховуючи те, що спадкування за законом і за заповітом є двома різновидами спадкування, зазначене виключення до позивача не може бути застосовано. Крім цього, відповідно до роз'яснень Вищого адміністративного суду України про практику розгляду справ за аналогічними позовами про стягнення збору при відчуженні транспортних засобів зазначено, що належним відповідачем є продавець (відчужувач). Однак, у даному випадку відчужувач відсутній оскільки спадкування по суті не є відчуженням, а є переходом прав та обов'язків від однієї особи до іншої у зв'язку із смертю першої. Тому, є справедливим те, що сплачувати повинен той, хто набуває майно, так як іншої сторони просто вже немає. Виходячи з вищевикладеного, УПФУ просить відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

Дослідивши наявні матеріали, всебічно та повно з'ясувавши обставини справи, об'єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення для вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що у задоволенні позову слід відмовити у повному обсязі виходячи із наступного.

Так, ОСОБА_1 успадкувала за заповітом від ОСОБА_3, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1, автомобіль марки NISSAN, модель X-TRAIL, номер шасі НОМЕР_4, реєстраційний номер НОМЕР_1, зареєстрований МРЕВ ДАІ м. Херсона 04.06.2008 та автомобіль марки SUZUKI, модель JIMMY, рік випуску 2009, номер шасі НОМЕР_3, реєстраційний номер НОМЕР_2, зареєстрований МРЕВ ДАІ м. Херсона 24.07.2009. Зазначений факт підтверджується, відповідно копіями свідоцтв про право на спадщину за заповітом від 18.08.2011, зареєстрованих у реєстрі за № 558 та № 559. Підстава для видачі: заповіт ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 р. н., посвідчений приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу ОСОБА_4 29.09.2006, зареєстрований в реєстрі за № 2393.

Згідно копій свідоцтв про реєстрацію транспортного засобу зазначені автомобілі зареєстровані у МРЕВ ДАІ м. Херсона 31.08.2011. Для здійснення державної реєстрації відповідач сплатила збір на загальну суму 8991,00 грн. (5421,00 грн. та 3570,00 грн.), що підтверджується копіями квитанцій. При цьому, суд звертає увагу на ту обставину, що позивач зробила помилку стосовно суми сплаченого збору - нею сплачено на вісім гривень менше від заявлених 8999,00 грн. Оскільки позивач згодом дійшла висновку, що не повинна сплачувати такий збір, вона звернулась до УПФУ із заявою про повернення їй суми виплаченого нею збору, яка отримана відповідачем 07.09.2011. Дана обставина підтверджується копією поштового повідомлення з відміткою про вручення. Однак, відповіді від УПФУ не надійшло.

Правовідносини у сфері сплати збору врегульовані Законом № 400 та Постановою.

Зокрема, Законом №400 визначенні операції, які з метою формування доходної частини бюджету Пенсійного фонду, в обов'язковому порядку оподатковуються збором на обов'язкове державне пенсійне страхування. До таких операцій віднесено операції по відчуженню легкових автомобілів.

Так, відповідно до п. 7 ст. 1 Закону № 400 платниками збору на обов'язкове державне пенсійне страхування є юридичні та фізичні особи при відчуженні легкових автомобілів, крім легкових автомобілів, якими забезпечуються інваліди, та тих автомобілів, які переходять у власність спадкоємцям за законом. Згідно із п. 6 ст. 2 Закону об'єктом оподаткування збором при цьому є вартість легкового автомобіля. Ставка збору визначена п. 8 ст. 4 Закону № 400 і складає три відсотки від вартості легкового автомобіля.

Аналізуючи положення п.7 ст.1 Закону №400 слід прийти до висновку, що нею визначено (в т.ч. але не виключно) загальний суб'єктний склад осіб, які є платниками збору на обов'язкове державне пенсійне страхування при відчуженні легкових автомобілів, а саме ними є юридичні та фізичні особи при будь-яких операціях відчуження автомобіля. При цьому, суд зазначає, що в розумінні Закону №400 під "відчуженням легкового автомобілю" розуміють не лише передачу права власності на автомобіль від однієї особи до іншої внаслідок двостороннього правочину, але й набуття права власності на підставі одностороннього правочину - заповіту. Таке тлумачення даної норми суд надає виходячи з того, що однією із підстав звільнення від сплати збору є набуття права власності на автомобіль у порядку спадкування за законом. Тому логічним є висновок, що особа під час спадкування за заповітом від сплати збору не звільняється.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). При цьому, ст. 1217 ЦК України розрізняє види спадкування за юридичною підставою: за законом та за заповітом. Під спадкуванням за заповітом розуміють перехід прав та обов'язків до спадкоємців внаслідок заповіту - засвідченого нотаріусом документу, який є особистим розпорядженням фізичної особи на випадок своєї смерті. Натомість під час спадкування за законом особи набувають прав та обов'язків спадкодавця виходячи із своїх сімейних зв'язків із ним або відносин утримання тощо.

Згідно ч.3 ст.1223 ЦК України право на спадкування виникає у день відкриття спадщини, яким є день смерті особи.

Отже аналізуючи вищевикладене слідує, що при отриманні майна в спадщину за заповітом, що в розумінні Закону №400 є відчуженням, особою має бути сплачено збір на обов'язкове державне пенсійне страхування. Однак враховуючи правову природу заповіту, таке відчуження відбувається після смерті відчужувача (заповідача, спадкодавця) легкового автомобіля, а тому він фізично не може бути платником цього збору та нести обов'язки які виникли у зв'язку із його смертю та реалізацією заповіту.

Пунктом 7 ст. 1 Закону №400 не визначено переліку осіб, які мають сплачувати збір на обов'язкове державне пенсійне страхування у разі отримання майна в спадщину на підставі заповіту. Положення п.7 ст.1 Закону №400 в частині зобов'язання сплачувати зазначений збір відчужувачем легкового автомобіля до виниклих правовідносин не можуть застосовуватися.

На реалізацію положень Закону №400 прийнято Постанову, якою розширено та уточнено суб'єктний склад осіб, які є платниками збору на загальнообов'язкове пенсійне страхування. Зазначена Постанова в частині, що не суперечить нормативно-правовим актам вищої юридичної сили є обов'язковою до виконання. При цьому, суд зазначає, що постанова усуває недоліки юридичної техніки Закону №400 в частині визначення складу осіб, які є платниками збору на загальнообов'язкове у разі отримання майна в спадщину на підставі заповіту.

Так, відповідно до п.12 Постанови платниками збору на обов'язкове державне пенсійне страхування з операцій з відчуження легкових автомобілів є підприємства, установи та організації всіх форм власності, а також фізичні особи, які набувають право власності на легкові автомобілі шляхом, зокрема, успадкування (крім випадків успадкування легкового автомобіля за законом).

Тобто ОСОБА_5, будучи особою, яка набула у власність як спадщину легкові автомобілі на підставі заповіту є особою, яка зобов'язана за цю операцію сплатити збір на обов'язкове державне пенсійне страхування, в розмірі 3 відсотків від їх вартості. Оподаткування зазначеним збором відчужувача (спадкодавця) не можливо.

Виходячи з вищевикладеного логічним та єдино можливим є висновок, що платником збору є особа, яка набула право власності на майно - спадкоємець. Тому, позиція УПФУ є правомірною та справедливою, збір з ОСОБА_1 стягнуто на підставі та за ставкою, встановленою Законом № 400.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову, і відповідно до ч.1 ст.71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Розглянувши доводи та докази, що надані обома сторонами, суд вважає, що відповідач як суб'єкт владних повноважень навів достатньо обґрунтовані доводи, що підтверджують правомірність його дій. Натомість доводи позивача не відповідають чинному законодавству.

Таким чином, узагальнюючі викладене суд прийшов до висновку, що позов ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України у м. Херсоні про повернення сплаченого обов'язкового пенсійного збору не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст.158 - 163, 167 КАС України, суд -

постановив:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України у м. Херсоні про повернення сплаченого збору на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування у розмірі 8999 (вісім тисяч дев'ятсот дев'яносто дев'ять) грн. 00 коп. відмовити у повному обсязі.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Одеського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня її проголошення. В разі складення постанови у повному обсязі відповідно до ст. 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Суддя Анісімов О.В.

кат. 10.1