Справа № 821/2148/16
Суддя: Семенюк Г.В.
Дата ухвалення: 2017-03-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
----------------------
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 березня 2017 р. Справа № 821/2148/16

Категорія: 12.3 Головуючий в 1 інстанції: Войтович І.І.

Колегія суддів Одеського апеляційного адміністративного суду у складі:

Головуючогосудді -Семенюк Г.В.
судді - Потапчук В.О.
судді - Шеметенко Л.П.

розглянувши у письмовому провадженні у приміщенні Одеського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4 та Управління Державної пенітенціарної служби України в Херсонській області, Автономній Республіці Крим та місті Севастополі на Постанову Херсонського окружного адміністративного суду від 30 січня 2017 року по справі за позовом ОСОБА_4 до Управління Державної пенітенціарної служби України в Херсонській області, Автономній Республіці Крим та місті Севастополі про стягнення недоплаченої грошової допомоги, -

встановиЛА:

Позивач звернувся до Херсонського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Управління Державної пенітенціарної служби України в Херсонській області, Автономній Республіці Крим та місті Севастополі про стягнення недоплаченої грошової допомоги.

Постановою Херсонського окружного адміністративного суду від 30 січня 2017 року позов задоволено частково. Стягнуто з Управління Державної пенітенціарної служби України в Херсонській області, Автономній Республіці Крим та місті Севастополя на користь ОСОБА_4 суму недоплаченої одноразової грошової допомоги про звільненні у зв'язку із скороченням штатів у розмірі 15010,27 грн. Стягнути з Управління Державної пенітенціарної служби України в Херсонській області, Автономній Республіці Крим та місті Севастополя на користь ОСОБА_4 відшкодування за час затримки виплати одноразової грошової допомоги у сумі 14068,14 грн. В решті позовних вимог відмовлено.

ОСОБА_4 не погодившись з постановою суду першої інстанції, подала апеляційну скаргу, в якій просить суд апеляційної інстанції скасувати постанову суду першої інстанції від 30 січня 2017 року по справі № 821/2148/16 в частині відмови у задоволені позовних вимог та прийняти нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Управління Державної пенітенціарної служби України в Херсонській області, Автономній Республіці Крим та місті Севастополі не погодившись з постановою суду першої інстанції, подало апеляційну скаргу, в якій просить суд апеляційної інстанції скасувати постанову суду першої інстанції від 30 січня 2017 року по справі № 821/2148/16 та прийняти нову, якою відмовити позивачу в задоволені позовних вимог.

В обґрунтування вимог апеляційних скарг апелянти посилаються на те, що рішення суду першої інстанції є необґрунтованим, незаконним та прийнятим з порушенням норм матеріального та процесуального права. Крім того, сторони по справі зазначають, що висновки суду першої інстанції не відповідають фактичним обставинам справи.

Заслухавши доповідача, перевіривши доводи апеляційних скарг, матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу належить залишити без задоволення з наступних підстав:

Судом першої інстанції встановлено, що у період з 18.06.2013 року по 30.03.2016 року перебувала у додатковій відпустці для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, що підтверджується відповідним наказом №24 о/с від 23.05.2013 року.

Відповідно до наказу №13 о/с від 30.03.2016 року «По особовому складу» позивач стала до виконання службових обов'язків з 31.03.2016 року, після виходу із відпустки по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку.

Згідно наказу №47 о/с від 31.10.2016 року «По особовому складу» позивача звільнено з Державної кримінально-виконавчої служби України з 31.10.2016 року. Даним наказом також встановлено, що має вислугу років для виплати одноразової грошової допомоги при звільненні 21 рік.

З матеріалів справи вибачається, що за останньою штатною посадою після виходу із додаткової відпустки для догляду за дитиною позивач пропрацювала сім повних календарних місяців.

При звільненні позивача із служби відповідачем виплачена одноразова грошова допомога в сумі 54267, 89 грн., та відповідно була розрахована наступним чином: 1150, 00 (посадовий оклад) + 130, 00 грн. (оклад за спеціальне звання) + 448, 00 грн. (надбавка за вислугу років) + 864, 00 грн. (надбавка за виконання особливо важливих завдань) + 575, 00 грн. (надбавка за інформаційно-аналітичне забезпечення органів державної влади) + 2001, 37 грн. (середньомісячна сума премії за 12 календарних місяців) х 21 рік : 50% = 54267, 89 грн.

Не погоджуючись із нарахованою сумою одноразової грошової допомоги позивач звернувся до суду.

Постановою Херсонського окружного адміністративного суду від 30 січня 2017 року позов стягнуто з Управління Державної пенітенціарної служби України в Херсонській області, Автономній Республіці Крим та місті Севастополя на користь ОСОБА_4 суму недоплаченої одноразової грошової допомоги про звільненні у зв'язку із скороченням штатів у розмірі 15010,27 грн. та відшкодування за час затримки виплати одноразової грошової допомоги у сумі 14068,14 грн. В решті позовних вимог відмовлено.

Судом встановлено, що як на підставу для задоволення позову позивач посилається на те, що відповідач при вирахуванні середньомісячної премії для виплати одноразової грошової допомоги застосована не вірна формула обрахунку, а саме нарахована виходячи із 12 календарних місяців, а повинна нараховуватися за останні 7 місяців роботи, так як за останньою штатною посадою позивач працювала саме сім повних календарних місяців. Крім того, вважає, що відповідачем неправомірно не включено суми індексації грошового забезпечення при вирахуванні загальної суми одноразової грошової допомоги. На її думку доплати у порядку індексації грошового забезпечення є обовязковими щомісячними виплатами, які мають постійний характер, входять до структури оплати праці відповідно до ст. 2 Закону України «Про оплату праці», а тому у розумінні п.18.2 Інструкції, повинні були враховуватися під час розрахунку одноразової грошової допомоги при звільненні.

Щодо визначення суми премії для нарахування одноразової грошової допомоги при звільненні позивача, суд зазначає наступне.

Судом встановлено, що для визначення суми премії для нарахування одноразової грошової допомоги при звільненні позивача відповідачем використаний наступний обрахунок: 83, 61 грн. (премія за квітень 2016 року) + 3456, 00 грн. (премія за травень 2016 року) + 3456, 00 грн. (премія за червень 2016 року) + 4320, 00 грн. (премія за липень 2016 року) + 4320, 00 грн. (премія за серпень 2016 року) + 4320, 00 грн. (премія за вересень 2016 року) + 4060, 80 грн. (премія за жовтень 2016 року) = 24016, 41 грн. : 12 місяців = 2001, 37 грн.

Відповідно до п.18.1 Інструкції особам рядового і начальницького складу, які мають право на пенсію за Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» при звільненні зі служби за вислугою строку служби, за віком, за станом здоров'я, у зв'язку із скороченням штатів або з проведенням організаційних заходів у разі неможливості використання на службі виплачується грошова допомога в розмірі 50 відсотків за кожний повний календарний рік служби.

Згідно п. 18.2 Інструкції встановлено порядок нарахування одноразової грошової допомоги при звільненні, а саме: одноразова грошова допомога особам рядового і начальницького складу, звільненим зі служби, нараховується з окладів за останніми штатними посадами, займаними перед звільненням, окладів за спеціальними званнями, а також щомісячних додаткових видів грошового забезпечення постійного характеру (надбавок, доплат) та премій (обчислених як середньомісячна сума за попередні дванадцять календарних місяців), крім одноразових додаткових видів грошового забезпечення, що були їм нараховані в останньому повному календарному місяці служби перед звільненням.

Відповідно до біографічної довідки, яка підписана В.о. начальником відділу по роботі з персоналом управління, за останньою штатною посадою після виходу із додаткової відпустки для догляду за дитиною позивач пропрацювала сім повних календарних місяців. Отже, посилання Управління Державної пенітенціарної служби України в Херсонській області, Автономній Республіці Крим та місті Севастополі у своїй апеляційній скарзі на те, що Позивач проходила службу в ДКВС України з вересня 2005 року по жовтень 2016 року, а тому судом першої інстанції не неправильно застосовано положення п. 18.2 Інструкції, врахувавши при визначення премії лише 7 місяців проходження служби є безпідставними.

У зв'язку із тим, що позивач перебувала на службі менше дванадцяти календарних місяців підряд перед звільненням, то відповідно премія повинна була розраховуватися виходячи із фактичної кількості відпрацьованих перед звільненням місяців, а саме семи місяців.

Аналогічна позиція викладена в листі Міністерства юстиції України від 06.01.2017 року №514/В-31033/16, який було надіслано позивачу за результатами розгляду її заяви щодо виплати одноразової грошової допомоги при звільненні. Крім цього, в даному листі вказано, що відповідна вказівка для донарахування позивачу одноразової грошової допомоги при звільнені надана комісії з ліквідації управління Державної пенітенціарної служби України в Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі.

Отже, для визначення суми премії для нарахування одноразової грошової допомоги при звільненні позивача відповідачем повинен був використаний наступний обрахунок: 83, 61 грн. (премія за квітень 2016 року) + 3456, 00 грн. (премія за травень 2016 року) + 3456, 00 грн. (премія за червень 2016 року) + 4320, 00 грн. (премія за липень 2016 року) + 4320, 00 грн. (премія за серпень 2016 року) + 4320, 00 грн. (премія за вересень 2016 року) + 4060, 80 грн. (премія за жовтень 2016 року) = 24016, 41 грн. : 7 місяців = 3430, 92 грн.

За таких обставин, суд зазначає, що позивачу при звільненні із служби не було доплачена одноразова грошова допомога в сумі 15010, 27 грн., а саме: 1150, 00 (посадовий оклад) + 130, 00 грн. (оклад за спеціальне звання) + 448, 00 грн. (надбавка за вислугу років) + 864, 00 грн. (надбавка за виконання особливо важливих завдань) + 575, 00 грн. (надбавка за інформаційно-аналітичне забезпечення органів державної влади) + 3430, 92 грн. (середньомісячна сума премії за 7 календарних місяців, які фактично відпрацьовані) : 50% х 21 рік = 69278, 16 грн. (сума, яка підлягала виплаті) 54267,89 грн. (сума, яка фактично виплачена) = 15010, 27 грн., а отже означена вимога підлягає задоволенню.

Суд не приймає до уваги посилання позивача на те, що при розрахунку вказаної премії відповідач використовує суми премії за останні сім повних календарних місяців (квітень-жовтень), а бере до розрахунку премію за один день роботи в березні 2016 року, так як підпунктом 8.3 Інструкції передбачено, що премія особам рядового та начальницького складу виплачується в поточному місяці за результатами оперативно-службової діяльності за минулий місяць. Таким чином, премія за березень виплачувалась в квітні і т.д., всього за період з 31.03.2016 року по 31.10.2016 року позивачу виплачена премія в сумі 24016, 41 грн., яка і була взята судом за основу для визначення середньомісячної суми премії за сім місяців роботи для обрахунку одноразової грошової допомоги.

Також, суд не погоджується з доводами позивача, що відповідачем неправомірно не включено суми індексації грошового забезпечення при вирахуванні загальної суми одноразової грошової допомоги, оскільки на її думку доплати у порядку індексації грошового забезпечення є обов'язковими щомісячними виплатами, які мають постійний характер, входять до структури оплати праці відповідно до ст. 2 Закону України «Про оплату праці», а тому у розумінні п.18.2 Інструкції, повинні були враховуватися під час розрахунку одноразової грошової допомоги при звільненні, та зазначає наступне.

Складові грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу визначені спеціальним нормативно правовим актом Постановою Кабінету Міністрів України від 07.11.2007 року №1294 «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб». Переліком додаткових видів грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби визначений у додатку 28 до вказаної постанови. Суд звертає увагу на те, що індексація грошового забезпечення не віднесена до зазначено переліку.

Колегія суддів не приймає до уваги посилання позивача в апеляційній скарзі на рішення Конституційного суду України №9-рп/2013 від 15.10.2013 року, оскільки у даному рішенні не надано офіційного тлумачення нормам права, які регулюють спірні правовідносини. З даного рішення вбачається, що судом надано офіційне тлумачення ст.233 Кодексу законів про працю в аспекті того, чи поширюється необмежений строк звернення працівника до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати на вимоги про стягнення не нарахованих роботодавцем сум індексації заробітної плати та компенсації працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати.

Враховуючи вище викладене суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що при розрахунку одноразової грошової допомоги особам рядового і начальницького складу, звільненим зі служби, індексація не враховується, оскільки така складова не передбачена спеціальним нормативно-правовим актом.

Щодо вимог позивача про визначення розміру відшкодування за період порушення виплати позивачу належної одноразової грошової допомоги та стягнення такої суми з відповідача, суд зазначає наступне.

За загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовані спірні правовідносини або коли про це йдеться у спеціальну законі в (постанова Верховного Суду України від 17 липня 2015 року у справі № 21-8а15).

Правовідносини з приводу проходження служби Позивачем врегульовані Законом України „Про Державну кримінально-виконавчу службу України" Законом України «Про Національну поліцію» та Постановою Кабінету Міністрів України від 07.11.2007 року №1294 «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб».

Зазначеними нормативними актами не врегульовано порядок відшкодування за час затримки розрахунку при звільненні працівників ДКВС України.

За таких обставин, у даній ситуації слід застосовувати норми Кодексу законів про працю України, тому що спеціальним законом порядок виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не визначений.

Аналогічна правова позиція викладена в ухвалі Вищого адміністративного суду від 17.08.2016 р. №К/800/22371/16.

Згідно з ч. 1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

За змістом ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Аналізуючи наведені норми матеріального права, Верховний Суд України у постанові від 15 вересня 2015 року (справа № 21-1765а15) прийшов до висновку, що передбачений частиною першою статті 117 КЗпП обов'язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені статтею 116 КЗпП, при цього визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку.

Непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП, тобто виплати працівникові середнього заробітку за весь час затримки розрахунку по день фактичного розрахунку.

Враховуючи вище викладене, помилковими є посилання Управління Державної пенітенціарної служби України в Херсонській області, Автономній Республіці Крим та місті Севастополі у своїй апеляційній скарзі на безпідставність застосування до спірних правовідносин положень Кодексу законів про працю, оскільки спеціальним законом (Закон України «Про Національну поліцію») вони не врегульовані.

Оскільки за наслідками розгляду даної справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, а тому розмір відшкодування за час затримки має бути визначений пропорційно до задоволених вимог позивача.

Як зазначалося вище, суд дійшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог позивача на суму 15010,27 грн., що у відсотковому співвідношенні до заявлених вимог позивача (26032, 54 грн.) складає 57,02 %, що еквівалентно сумі 14068,14 грн. (26320,54 грн. : 100% х 57% =14068,14 грн.).

Крім цього, суд звертає увагу на те, що у разі часткового задоволення позовних вимог працівника про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні суд визначає розмір такого відшкодування з урахуванням розміру спірної суми, на яку працівник мав право, частки, яку вона становила у заявлених вимогах, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком та інших конкретних обставин справи. Застосування принципу співмірності при визначенні розміру відшкодування працівникові середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні є правом суду.

Аналогічна правова позиція викладена в Постанові Верховного Суду України від 06.07.2016 року у справі 6-1207цс16.

За таких обставин, необхідно стягнути із відповідача відшкодування за час затримки виплати одноразової грошової допомоги в сумі 14068, 14 грн.

Інші доводи апеляційних скарг встановлених обставин справи та висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування не вбачається.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 198 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін.

Керуючись ст.ст. 160, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційні скарги ОСОБА_4 та Управління Державної пенітенціарної служби України в Херсонській області, Автономній Республіці Крим та місті Севастополі, - залишити без задоволення.

Постанову Херсонського окружного адміністративного суду від 30 січня 2017 року по справі № 821/2148/16, - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, проте може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючийсуддя Г.В. Семенюк
суддя В.О. Потапчук
суддя Л.П. Шеметенко