Справа № 394/160/17
Суддя: Партоліна І. П.
Дата ухвалення: 2017-03-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Новоархангельський районний суд Кіровоградської області
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 березня 2017 року Новоархангельський районний суд Кіровоградської області

у складі головуючого судді Партоліної І.П.

при секретарі Довгій С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт.Новоархангельськ адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Новоархангельському районі про визнання дій суб'єкта владних повноважень протиправними, визнання незаконним та скасування його рішення, та зобов'язання його вчинити певні дії,-

П О С Т А Н О В И В:

Позивач звернулась до суду з позовом до Управління Пенсійного фонду України в Новоархангельському районі, в якому просила:

-визнати протиправними дії управління Пенсійного фонду України в Новоархангельському районі Кіровоградської області щодо відмови в перерахунку пенсії з 30.01.2017, а саме переході з пенсії по інвалідності відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» на пенсію по інвалідності на підставі Закону України «Про прокуратуру»;

-визнати протиправним та скасувати рішення управління Пенсійного фонду України в Новоархангельському районі Кіровоградської області №126054 від 01.02.2017 рокупро відмову в перерахунку пенсії, а саме перехід з пенсії по інвалідності відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» на пенсію по інвалідності на підставі Закону України «Про прокуратуру»;

-зобов'язати управління Пенсійного фонду України в Новоархангельському районі Кіровоградської області прийняти рішення про переведення її з пенсії по інвалідності II групи з дитинства відповідно до ст. 30 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» на пенсію по інвалідності II групи з дитинства на підставі ч. 8 ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 року (в редакції Закону України №2663-111 від 12.07.2001) та проведення перерахунку пенсії як інваліда II групи з дитинства, яку вона отримувала на підставі ст. 30 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», на пенсію як інваліду II групи з дитинства на підставі ч. 8 ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 року (в редакції Закону України №2663-111 від 12.07.2001), виходячи із розрахунку 80 відсотків від суми заробітної плати обрахованої за останні 60 календарних місяці роботи перед зверненням за призначенням пенсії, на підставі довідки прокуратури Кіровоградської області №18-19вих-17 від 27.01.2017, без обмеження розміру;

-зобов'язати управління Пенсійного фонду України в Новоархангельському районі Кіровоградської області виплачувати їй пенсію як інваліду II групи з дитинства на підставі ч. 8 ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 року (в редакції Закону України №2663-111 від 12.07.2001), починаючи з 30.01.2017 року і в подальшому, виходячи із розрахунку 80 відсотків від суми заробітної плати обрахованої за останні 60 календарних місяці роботи перед зверненням за призначенням пенсії, на підставі довідки прокуратури Кіровоградської області №18-19вих-17 від 27.01.2017, без обмеження розміру.

В обґрунтування заявлених вимог посилалась на те, що вона перебуває на обліку в Управління Пенсійного фонду України в Новоархангельському районі та отримує пенсію.

30.01.2017 року вона звернулась до відповідача із заявою про перехід з пенсії по інвалідності II групи з дитинства відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» на пенсію по інвалідності II групи з дитинства на підставі ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 року (в редакції Закону України №2663-111 від 12.07.2001) та проведення перерахунку пенсії як інваліда II групи з дитинства відповідно до ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 року (в редакції Закону України №2663-111 від 12.07.2001), у розмірі 80 відсотків від суми заробітної плати, вказаної у довідці, виданою прокуратурою Кіровоградської області від 27.01.2017 року.

Однак відповідач листом від 01.02.2017 року на підставі рішення № 126054 відмовив у переході та перерахунку пенсії і своє рішення мотивував змінами у законодавстві щодо пенсійного забезпечення, пославшись на п.5 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року № 213, відповідно до якого у разі неприйняття до 01.06.2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 01 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії, щомісячне грошове утримання призначаються, у тому числі, відповідно до Закону України «Про прокуратуру».

Вказане рішення відповідача позивач вважає незаконним і тому звернулась до суду за захистом своїх конституційних прав.

Представник відповідача у встановлені строки подав заперечення, в якому просив суд залишити позовну заяву без задоволення, мотивуючи свої вимоги тим, що оскільки відповідно до п. 5 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015року №213 у разі неприйняття до 01.06.2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 1 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії, щомісячне довічне грошове утримання призначаються, у тому числі, відповідно до Закону України «Про прокуратуру».

В зв'язку з цим з 1 червня 2015 року пенсії в порядку та на умовах, визначених вищезазначеним законом, не призначаються, раніше призначені пенсії не перераховуються.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 183-2 КАС України адміністративні справи щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат можуть розглядатися в порядку скороченого провадження без проведення судового засідання та виклику осіб, які беруть участь у справі.

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши положення чинного законодавства вважаю, що наявних в справі доказів достатньо для розгляду справи в порядку скороченого провадження і позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 є інвалідом з дитинства ІІ групи безтерміново і отримує пенсію.

30.01.2017 року прозивач звернулась до відповідача із заявою про перехід з пенсії по інвалідності II групи з дитинства відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» на пенсію по інвалідності II групи з дитинства на підставі ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 року (в редакції Закону України №2663-111 від 12.07.2001) та проведення перерахунку пенсії як інваліда II групи з дитинства відповідно до ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 року (в редакції Закону України №2663-111 від 12.07.2001року).

Листом №201/03-25 від 01.02.2017 року Управління Пенсійного фонду України в Новоархангельському районі надіслало рішення № 126054 від 01.02.2017 року про відмову у перерахунку пенсії позивачу.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ч. 1 ст. 9 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 8 Конституції України в Україні діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу та пріоритет над іншими нормативно - правовими актами. Закони та підзаконні нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції і повинні відповідати їй.

Норми Конституції є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина гарантується безпосередньо на підставі Конституції України.

Статтею 46 Конституції України закріплено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Статтею 58 Конституції України закріплено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Згідно з вимогами статті 64 Конституції України конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

За приписами статей 21, 22 Конституції України права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними; при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Згідно ст.50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 року ( №1789-ХІІ) в редакції Закону України №2663-111 від 12.07.2001 року прокурорам і слідчим, що визнані інвалідами І або II групи, призначається пенсія по інвалідності, за наявності стажу роботи в органах прокуратури не менше 10 років. Пенсія призначається в розмірі 80 відсотків від суми їхньої місячної (чинної) заробітної плати, до котрої включаються всі види оплати праці, на які нараховані страхові внески, одержуваної перед місяцем звернення за призначенням пенсії. За кожен повний рік роботи понад 10 років на цих посадах пенсія збільшується на 2 відсотки, але не більше 90 відсотків від суми місячного (чинного) заробітку.

Відповідно до ч. 2 ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 16 11.1991 року (№1789-ХІІ), в редакції Закону України №2663-111 від 12.07.2001 року, розмір виплат (крім посадових окладів, надбавок за класні чини, вислугу років), що включаються в заробіток для обчислення пенсії, визначається за вибором того, хто звернувся за пенсією, за останні 24 календарні місяці роботи, або дає право на даний вид пенсії, підряд перед зверненням за пенсією або за будь-які 60 календарних місяців такої роботи підряд перед зверненням за пенсією незалежно від наявності перерв протягом цього періоду на даній роботі.

Редакція Закону України «Про прокуратури» №1789-ХІІ (з послідуючими змінами) була чинною на момент призначення позивача на роботу в органи прокуратури України (24.01.2007року).

Відповідно до ч.8 ст.50-1 Закону України «Про прокуратуру», право на пенсію по інвалідності дає наявність стажу роботи в органах прокуратури не менше 10 років.

В подальшому було внесено зміни до ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру», а потім прийнято новий Закон України «Про прокуратуру» №1697-VII від 14.10.2014 року та Закон України «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» від 28.12.2014 №76- VIII.

Відповідно до ч.9 ст.86 Закону України «Про прокуратуру» №1697-VII від 14.10.2014 року в редакції Закону № 1798 від 05.01.2017 року та діючої на час звернення позивача до відповідача, прокурорам, визнаним інвалідами I або II групи, призначається пенсія по інвалідності в розмірах, передбачених частиною другою цієї статті, за наявності стажу роботи в органах прокуратури не менше 10 років.

Частиною 2 ст.86 цього Закону ( зі змінами згідно Закону № 76-VIII від 28.12.2014 року) пенсія призначається в розмірі 60 відсотків від суми їхньої місячної (чинної) заробітної плати, до якої включаються всі види оплати праці, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, одержуваної перед місяцем звернення за призначенням пенсії.

Таким чином, у зв'язку зізмінами, у статті 86 нового Закону України «Про прокуратуру» та Законом №76-VIIІ від 28.12.2014року встановлено новий порядок призначення та визначення розміру пенсії прокурорам та слідчим, у тому числі пенсії по інвалідності, яким погіршено умови пенсійного забезпечення та суттєво порушено законодавчо визначені до цього гарантії пенсійного забезпечення для прокурорсько-слідчих працівників, зокрема зменшено розмір відсотків призначеної пенсії від суми їхньої заробітної плати.

У частині другій статті 8 Конституції України встановлено вимогу щодо законів України - усі вони приймаються виключно на основі Конституції України і повинні відповідати їй (п.4 рішення Конституційного Суду України від 09.07.2007 у справі №1-29/2007).

Водночас пункт 3.2. рішення Конституційного Суду України від 09.07.2007 у справі №1-29/2007 зазначає, що утверджуючи і забезпечуючи права і свободи громадян, держава окремими законами України встановила певні соціальні пільги, компенсації і гарантії, що є складовою конституційного права на соціальний захист і юридичними засобами здійснення цього права, а тому відповідно до частини 2 статті 6, частини 2 статті 19, частини 1 статті 68 Конституції України вони є загальнообов'язковими, однаковою мірою мають додержуватися органами державної влади, місцевого самоврядування, їх посадовими особами. Невиконання державою своїх соціальних зобов'язань щодо окремих осіб ставить громадян у нерівні умови, підриває принцип довіри особи до держави, що закономірно призводить до порушення принципів соціальної, правової держави. Принципи соціальної держави втілено також у ратифікованих Україною міжнародних актах: Міжнародному пакті про економічні, соціальні і культурні права 1966 року, Європейській соціальній хартії (переглянутій) 1996 року, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, та рішеннях Європейського суду з прав людини. Зокрема, згідно зі статтею 12 Європейської соціальної хартії (переглянутої) 1996 року держава зобов'язана підтримувати функціонування системи соціального забезпечення, її задовільний рівень, докладати зусиль для її поступового посилення тощо.

Більше того, в п.4 рішення від 11.10.2005 у справі № 1-21/2005 Конституційний Суд України вказав наступну правову позицію: - В Україні як соціальній, правовій державі політика спрямовується на створення умов, які забезпечують достатній життєвий рівень, вільний і всебічний розвиток людини як найвищої соціальної цінності, її життя і здоров'я, честь і гідність. Утвердження та дотримання закріплених у нормативно-правових актах соціальних стандартів є конституційним обов'язком держави. Діяльність її правотворчих і правозастосовних органів має здійснюватися за принципами справедливості, гуманізму, верховенства прямої дії норм Конституції України, а повноваження - у встановлених Основним Законом України межах і відповідно до законів.

Зазначені конституційні принципи, на яких базується здійснення прав і свобод людини і громадянина в Україні, включаючи і право на пенсійне забезпечення, передбачають за змістом статей 1, 3, 6 (частина друга), 8, 19 (частина друга), 22, 23, 24 (частина перша) Основного Закону України правові гарантії, правову визначеність і пов'язану з ними передбачуваність законодавчої політики у сфері пенсійного забезпечення, необхідні для того, щоб учасники відповідних правовідносин мали можливість завбачати наслідки своїх дій і бути впевненими у своїх законних очікуваннях, що набуте ними на підставі чинного законодавства право, його зміст та обсяг буде ними реалізовано, тобто набуте право не може бути скасоване, звужене.

У абз.14 пункту 5 рішення Конституційного Суду України від 11.10.2005року у справі № 1-2.1/2005 також вказано, що Конституційний Суд України неодноразово розглядав проблему, пов'язану з реалізацією права на соціальний захист, неприпустимістю обмеження конституційного права громадян на достатній життєвий рівень, і сформулював правову позицію, згідно з якою Конституція (254к/96-ВР) та закони України виокремлюють певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них, зокрема, належать громадяни, яким пенсія призначається за спеціальними законами. У рішеннях Конституційного Суду України зазначалося, що пільги, компенсації, гарантії є видом соціальної допомоги і необхідною складовою конституційного права на достатній життєвий рівень, тому звуження змісту та обсягу цього права шляхом прийняття нових законів або внесення змін до чинних законів за статтею 22 Конституції України (254к/96-ВР) не допускається (рішення Конституційного Суду України від 6 липня 1999 року Ш-рп/99, від 20 березня 2002 року N 5-рп/2002, від 17 березня 2004 року N 7-рп/2004, від 1 грудня 2004 року N 20-рп/2004.

У зазначених рішеннях Конституційний Суд України вказав, що необхідність додаткових гарантій соціальної захищеності цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення зумовлена насамперед тим, що служба у Збройних Силах України, інших військових формуваннях та правоохоронних органах держави пов'язана з ризиком для життя і здоров'я, підвищеними вимогами до дисципліни, професійної придатності, фахових, фізичних, вольових та інших якостей. Це повинно компенсуватися наявністю підвищених гарантій соціальної захищеності, тобто комплексу організаційно-правових економічних заходів, спрямованих на забезпечення добробуту саме цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення.

Аналогічний висновок щодо застосування норм права викладено у постанові Верховного Суду України від 10.12.2013 №21-348а13, а тому має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права відповідно до ст.244-2 КАС України.

Правова позиція Конституційного Суду України з питань обмеження пільг, компенсацій і гарантій військовослужбовців та працівників правоохоронних органів у зазначених рішеннях Конституційного Суду України полягає в тому, що комплекс організаційно-правових та економічних заходів, спрямованих на забезпечення соціального захисту їх та їхніх сімей, зумовлений особливістю професійних обов'язків, пов'язаних з ризиком для життя та здоров'я, жорсткими вимогами до дисципліни, професійної придатності, певним обмеженням конституційних прав і свобод. Здійснення таких заходів не залежить від розміру доходів цих осіб чи наявності фінансування з бюджету, а має безумовний характер. Ці гарантії не можуть бути скасовані чи знижені без відповідної компенсації. ( абз.5 п.6 рішення Конституційного Суду України від 1 1.10.2005 у справі № 1-21/2005).

Виходячи із викладеного, у рішеннях Конституційного Суду України розуміння сутності соціальних гарантій працівників правоохоронних органів, зокрема, працівників прокуратури, зміст та обсяг досягнутих ними соціальних гарантій не може бути звужено шляхом внесення змін до законодавства.

Рішенням Конституційного суду України від 08.06.2016 № 4-ргі/2016 визнано неконституційними положення Закону в частині зменшення розміру довічного грошового утримання судді та пункту 5 розділу III «Прикінцеві положення "Закону «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 2 березня 2015 року №213-УІІІ в частині скасування з 1 червня 2015 року норм щодо призначення щомісячного довічного грошового утримання відповідно до Закону «Про судоустрій і статус суддів». Цим же розділом вказаного Закону скасовано норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії (щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до Закону «Про прокуратуру», що також не відповідає Конституції України. Оскільки, всі громадяни України рівні перед законом, то застосування закону до одних громадян і не застосування до інших не повинно мати місце.

Пенсійне забезпечення є складовою конституційного права на соціальний захист (абзац перший пункту 5 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 11 жовтня 2005 року № 8-рп/2005).

Із внесенням змін до ст.50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 р. Законом України «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» від 28.12.2014 № 76-У111 та припинення призначення пенсій по інвалідності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України поло пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 № 213-У111, у порушення ст. 22 Конституції України, суттєво звужено зміст та обсяг соціальних гарантій працівників прокуратури, а саме: гарантоване Конституцією право на пенсійне забезпечення, у тому числі право на пенсію по інвалідності, при наявності стажу роботи в органах прокуратури не менше 10 років, зменшено відсотки розміру пенсії від розміру заробітної плати, порядку її розрахунку.

Більш того, на підставі п.5 Прикінцевих положень Закону України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015року №213-УІІІ з 01.06.2015року взагалі припинено призначення пенсій, у тому числі по інвалідності, відповідно до Закону України «Про прокуратуру» та інших Законів України, однак дана норма Рішенням Конституційного Суду України № 4-рп/2016 від 08.06.2016 року визнана неконституційною.

Конституційний Суд України у рішенні №1-рп/99 від 09.02.1999 року (справа гро зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів) зазначив, що положення ч.І ст.58 Конституції України про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів у випадках, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність поширюється на фізичних осіб (п.З мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України).

Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 01.11.1996 року №9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», передбачено, що оскільки Конституція України, як зазначено в статті 8 має найвищу юридичну силу, а її норми є нормами прямої дії. Суди при розгляді конкретних справ мають оцінювати законність того чи іншого нормативно-правового акта з точки зору його відповідності Конституції у всіх необхідних випадках застосовувати Конституцію, як акт прямої дії. Судові рішення повинні грунтуватися на Конституції, а також на чинному законодавстві, яке не суперечить їй.

У рішенні Конституційного Суду України від 03 червня 2013р., ухваленого у справі №1-2/2013р. зокрема також вказано, що Україна є правовою державою, в якій визнається і діє принцип верховенства права, Конституція України має найвищу юридичну силу, закони приймаються на її основі і повинні відповідати їй. Органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених Конституцією України межах і відповідно до законів України, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (частина друга статті 6, частина друга статті 19 Основного Закону України).

Частинами першою - третьою статті 8 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд при вирішенні адміністративної справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави; суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини; звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" від 23.02.2006 № 3477-1V встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) і протоколів до неї та практику Суду як джерело права.

Зокрема, статтею 1 Першого Протоколу до Конвенції кожній фізичній або юридичні особі гарантовано право мирно володіти своїм майном. При цьому зазначено, що ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

В пунктах 21, 24 рішення у справі "Федоренко проти України" від 01.06.2006року Європейський суд з прав людини, здійснюючи прецедентне тлумачення статті 1 Першого Протоколу до Конвенції сформулював правову позицію про те, що право власності може бути "існуючим майном" або "виправданими очікуваннями" щодо отримання можливості ефективного використання права власності чи "законними сподіваннями" отримання права власності (cf., Pressos Compania Naviera S. A. v. Belgium, рішення від 20 листопада 1995 року, серія А, № 332, с. 21, п. 31).

Аналогічна правова позиція щодо права власності особи сформульована Європейським судом з прав людини і в справі Стреч проти Сполучного Королівства (Stretch - United Kingdom, № 44277/98, рішення від 24.04.2003).

Отже, внесенням змін до Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991року Законом України від 08.07.2011 року «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи», або ж застосування у даному випадку положень ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 року звужуються соціальні гарантії, а саме, гарантоване Конституцією України право на пенсійне забезпечення при наявності 10 років стажу в органах прокуратури; зменшено відсотки розміру пенсії від розміру заробітної плати та порядку її розрахунку.

Згідно із статтею 1 Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

За правовою позицією Європейського Суду з прав людини, викладеної у рішенні по справі «Суханов та Ільченко проти України» від 26.09.2014, за певних обставин «законне сподівання» на отримання «активу» також може захищатись статтею 1 Першого протоколу (йдеться про Протокол до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод). Так, якщо суть вимоги особи пов'язана з майновим правом, особа, якій воно надано, може вважатися такою, що має «законне сподівання», якщо для такого права у національному законодавстві існує достатнє підґрунтя - наприклад, коли є усталена практика національних Судів, якою підтверджується його існування.

Тобто, бездіяльність держави щодо прийняття нормативного акту, який визначає механізм реалізації прав та свобод громадян, закріплених у конституційних та інших актах, тримання громадян у невизначеності є невиправданим втручанням у права, передбачені статтею 1 Першого протоколу.

Згідно з нормами ст. 17 Конвенції жодне з її положень не може тлумачитись як таке, що надає будь-якій державі, групі чи особі право займатися будь-якою діяльністю або вчиняти будь-яку дію, спрямовану на скасування будь-яких прав і свобод, визнаних цією Конвенцією, або на їх обмеження в більшому обсязі, ніж це передбачено в Конвенції.

Ратифікуючи зазначену конвенцію, Україна взяла на себе зобов'язання гарантувати кожній особі права та свободи, закріплені в Конвенції.

У силу ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику європейського суду з прав людини як джерело права.

Як вбачається із копії трудової книжки позивача, остання безперервно працює у органах прокуратури із 24.01.2007 року по теперішній час і на час звернення до управління Пенсійного фонду з питання переходу на інший вид пенсії та відповідний перерахунок має стаж 10 років 6 днів.

Враховуючи всі вище перелічені обставини, суду приходить до висновку, що рішенням Управління Пенсійного фонду України в Ноархангельському районі Кіровоградської області від 01.02.2017 року № 126054 порушено право позивача на соціальний захист, який гарантований ст. 46 Конституції України, і позовні вимоги позивача підлягають до задоволення.

Відповідно до ст. 94 КАС України судові витрати по справі компенсуються за рахунок Державного бюджету України.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 94, 158-163, 183-2 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Позов задовольнити.

Визнати протиправними дії управління Пенсійного фонду України в Новоархангельському районі Кіровоградської області щодо відмови ОСОБА_1 в перерахунку пенсії з 30 січня 2017 року, а саме переході з пенсії по інвалідності відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» на пенсію по інвалідності на підставі Закону України «Про прокуратуру».

Визнати протиправним та скасувати рішення управління Пенсійного фонду України в Новоархангельському районі Кіровоградської області №126054 від 01.02.2017року про відмову ОСОБА_1 в перерахунку пенсії, а саме перехід з пенсії по інвалідності відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» на пенсію по інвалідності на підставі Закону України «Про прокуратуру».

Зобов'язати управління Пенсійного фонду України в Новоархангельському районі Кіровоградської області прийняти рішення про переведення ОСОБА_1 з пенсії по інвалідності II групи з дитинства відповідно до ст. 30 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» на пенсію по інвалідності II групи з дитинства на підставі ч. 8 ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 року (в редакції Закону України №2663-111 від 12.07.2001) та проведення перерахунку пенсії як інваліда II групи з дитинства, яку вона отримувала на підставі ст. 30 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", на пенсію як інваліду II групи з дитинства на підставі ч. 8 ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 року (в редакції Закону України №2663-111 від 12.07.2001), виходячи із розрахунку 80 відсотків від суми заробітної плати обрахованої за останні 60 календарних місяці роботи перед зверненням за призначенням пенсії, на підставі довідки прокуратури Кіровоградської області №18-19вих-17 від 27.01.2017року без обмеження розміру.

Зобов'язати управління Пенсійного фонду України в Новоархангельському районі Кіровоградської області виплачувати ОСОБА_1 пенсію як інваліду II групи з дитинства на підставі ч. 8 ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 року (в редакції Закону України №2663-111 від 12.07.2001), починаючи з 30.01.2017 року і в подальшому, виходячи із розрахунку 80 відсотків від суми заробітної плати обрахованої за останні 60 календарних місяці роботи перед зверненням за призначенням пенсії, на підставі довідки прокуратури Кіровоградської області №18-19вих-17 від 27.01.2017 року без обмеження розміру.

Постанова може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Новоархангельський районний суд шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня отримання копії постанови.

Суддя: