Справа № 815/7498/16    
Суддя: Стефанов С. О.
Дата ухвалення: 2017-03-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/7498/16
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 березня 2017 року м.Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Стефанова С.О.,

суддів Балан Я.В., Бжассо Н.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції Національної поліції України про визнання протиправною бездіяльності щодо невиплати середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу, стягнення середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (надалі по тексту - позивач) звернувся до суду з позовом до Департаменту патрульної поліції Національної поліції України (надалі по тексту - відповідач або Департамент патрульної поліції НПУ), в якому позивач просить:

- визнати протиправною бездіяльність Департаменту патрульної поліції НПУ щодо невиплати позивачу середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу за період з 31.05.2016 року по 27.09.2016 року в сумі 35870,60 грн.;

- стягнути з Департаменту патрульної поліції НПУ на користь позивача середньомісячний заробіток за час вимушеного прогулу за період з 31.05.2016 року по 27.09.2016 року в сумі 35870,60 грн.;

- стягнути з Департаменту патрульної поліції НПУ на користь позивача 45 881 грн. у відшкодування моральної шкоди.

В обґрунтування вимог, позивач в цілому зазначив, що постановою Одеського окружного адміністративного суду від 30.05.2016 року по справі № 815/7149/15 його позов задоволено, а саме: поновлено позивача на посаді рядового поліції поліцейської роти 3 батальйону № 1 Управління патрульної служби у м. Одесі Департаменту патрульної поліції; стягнуто з Департаменту патрульної поліції НПУ на його користь середньомісячний заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 45 881 грн.; в частині поновлення на посаді та стягнення середньомісячного грошового утримання за час вимушеного прогулу за один місць в розмірі 9176, 20 грн. судом допущено негайне виконання судового рішення. Постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 07.09.2016 р. у справі № 815/7149/15 залишено без змін постанову Одеського окружного адміністративного суду від 30.05.2016 р. у справі № 815/7149/15 в частині поновлення позивача на роботі та виплати йому середньомісячного заробітку за весь час вимушеного прогулу. 05.10.2016 року Одеський окружний адміністративний суд видав позивачу виконавчий лист на виконання постанови Одеського окружного адміністративного суду від 30.05.2016 року у справі № 815/7149/15 в частині стягнення на його користь середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу в сумі 45881 грн., який позивач подав до виконання до органів казначейства за місцезнаходженням відповідача. Також надано виконавчий лист про поновлення на посаді. Наказом № 242 о/с від 28.09.2016 року Департамент патрульної поліції поновив позивача на посаді рядового поліції поліцейської роти 3 батальйону № 1 Управління патрульної служби у м. Одесі Департаменту патрульної поліції. Враховуючи, що між прийняттям постанови Одеського окружного адміністративного суду від 30.05.2016 року у справі № 815/7149/15, якою заборгованість відповідача зі сплати середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу станом на час прийняття постанови була визнана в сумі 45881 грн., та фактичним поновлення позивача відповідачем на посаді згідно наказу № 242 о/с від 28.09.2016 року минуло майже 4 (чотири) місяці, позивач вважає, що з урахуванням положень ст. 236 Кодексу законів про працю України, має право просити у суду стягнути з відповідача середньомісячний заробіток за час вимушеного прогулу за період з 31.05.2016 року по 27.09.2016 року - день фактичного поновлення на посаді, не охоплений зазначеною постановою суду, в сумі 35870,60 грн., із розрахунку: 417,10 грн. - його заробіток за 31.05.2016 року (1 робочий день х 417,10 грн. - встановлена постановою Одеського окружного адміністративного

суду від 30.05.2016 р. у справі № 815/7149/15 його середньоденна заробітна плата); 27528,60 грн. - його заробіток за червень, липень, серпень 2016 року (3 місяці х 9176, 20 грн. - встановлена постановою Одеського окружного адміністративного суду від 30.05.2016 р. у справі № 815/7149/15 його середньомісячна заробітна плата); 7924,10 грн. - його заробіток за 19 робочих днів вересня 2016 року (19 робочих днів х 417,10 грн. - встановлена постановою Одеського окружного адміністративного суду від 30.05.2016 р. у справі № 815/7149/15 його середньоденна заробітна плата).

Позивач у судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, у позові просив розглянути справу за його відсутності.

Представник відповідача у судове засідання також не з'явився, належним чином та завчасно повідомлений про дату, час та місце розгляду справи.

На підставі положень ч.6 ст.128 КАС України, суд ухвалив рішення про розгляд справи у письмовому провадженні.

Вивчивши матеріали справи, а також дослідивши обставини, якими обґрунтовувалися позовні вимоги, перевіривши їх доказами, судом встановлені наступні факти та обставини.

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 30.05.2016 року по справі № 815/7149/15 адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено у повному обсязі: визнано протиправним та скасовано наказ Департаменту Патрульної поліції №11 від 24.11.2015 р. в частині звільнення рядового поліції поліцейської роти 3 батальйону № 1 Управління патрульної служби у м. Одесі Департаменту патрульної поліції ОСОБА_1; визнано протиправним та скасовано наказ Департаменту Патрульної поліції №7о/с від 24.11.2015 р. в частині звільнення рядового поліції поліцейської роти 3 батальйону № 1 Управління патрульної служби у м. Одесі Департаменту патрульної поліції ОСОБА_1; поновлено ОСОБА_1 на посаді рядового поліції поліцейської роти 3 батальйону № 1 Управління патрульної служби у м. Одесі Департаменту патрульної поліції; стягнуто з Департаменту Патрульної поліції Національної поліції України (, 03151, м.Київ-151, вул. Народного Ополчення 9) на користь ОСОБА_1 (Ідентифікаційний номер НОМЕР_1, 65125, АДРЕСА_1) середньомісячний заробіток за час вимушеного прогулу 45881 грн. (сорок п'ять тисяч вісімсот вісімдесят одна грн. 00 коп.); в частині поновлення на посаді та стягнення середньомісячного грошового утримання за час вимушеного прогулу за один місць в розмірі 9176, 20 грн. (дев'ять тисяч сто сімдесят шість гривень 20 копійок) допущено негайне виконання судового рішення.

Постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 07.09.2016 року по справі № 815/7149/15 постанову Одеського окружного адміністративного суду від 30.05.2016 року скасовано в частині скасування наказу Департаменту патрульної поліції № 11 від 24.11.2015 року в частині звільнення рядового поліції поліцейської роти 3 батальйону № 1 Управління патрульної служби у м. Одесі Департаменту патрульної поліції ОСОБА_1; прийнято в цій частині нову постанову, якою відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 про визнання протиправним та скасування в частині наказу Департаменту патрульної поліції № 11 від 24.11.2015 року; в іншій частині постанову Одеського окружного адміністративного суду від 30.05.2016 року залишено без змін.

05.10.2016 року Одеським окружним адміністративним судом видано позивачу виконавчий лист на виконання постанови Одеського окружного адміністративного суду від 30.05.2016 року у справі № 815/7149/15 в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді рядового поліції поліцейської роти 3 батальйону № 1 Управління патрульної служби у м. Одесі Департаменту патрульної поліції (а.с. 37-38).

Також 05.10.2016 року Одеським окружним адміністративним судом видано позивачу виконавчий лист на виконання постанови Одеського окружного адміністративного суду від 30.05.2016 року у справі № 815/7149/15 в частині стягнення з Департаменту патрульної поліції Національної поліції України на користь ОСОБА_1 середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу 45 881 грн. (а.с. 39-40), який позивач подав до виконання до органів казначейства за місцезнаходженням відповідача.

Наказом № 242 о/с від 28.09.2016 року Департамент патрульної поліції НПУ поновив позивача на посаді рядового поліції поліцейської роти 3 батальйону № 1 Управління патрульної служби у м. Одесі Департаменту патрульної поліції (а.с. 41).

Надаючи належну оцінку спірним правовідносинам суд виходив з наступного.

Згідно з ч. 5 ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

Відповідно до ч. 2 ст. 14 КАС України постанови та ухвали суду в адміністративних справах, що набрали законної сили, є обов'язковими до виконання на всій території України.

Постанова або ухвала суду, яка набрала законної сили, є обов'язковою для осіб, які беруть участь у справі, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України (ч. 1 ст. 255 КАС України).

За п. 3 ч. 1 ст. 256 КАС України передбачено, що постанови суду про поновлення на посаді у відносинах публічної служби виконуються негайно.

Згідно з ч. 2 ст. 257 КАС України, судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, є підставою для його виконання.

Відповідно до ст. 235 КЗпП України, у разі звільнення без законної підстави працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Згідно з ст. 236 КЗпП України, у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.

Вказана стаття Кодексу законів про працю України не містить застережень, що власник або уповноважений ним орган не відповідає за затримку виконання рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, якщо працівник не вчинив додаткові дії, в цьому випадку - пред'явлення рішення до примусового виконання, що вказують на його бажання поновитися на роботі.

Частиною четвертою статті 257 Кодексу адміністративного судочинства України законодавець обумовив питання примусового виконання судових рішень у порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження». Цим підкреслюється винятковість саме примусового виконання рішення адміністративного суду.

Відповідно до статті 2 Закону України «Про виконавче провадження», примусове виконання рішень покладається на Державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України.

Отже, правова природа діяльності органів державної виконавчої служби та її основне призначення полягає саме в примусовому виконанні рішень суду, в тому числі постанов судів про поновлення на посадах у відносинах публічної служби, які набрали законної сили, що і є підставою для негайного їх виконання. Добровільне виконання рішення суду боржником - це його законодавчо встановлений обов'язок. Зокрема, зазначений обов'язок не залежить від того, подала особа, яку поновлено на роботі, заяву чи виконавчий лист. В таких випадках держава в особі органу державної виконавчої служби несе відповідальність за виконання остаточних судових рішень.

Згідно пункту 32 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 року №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», при присудженні оплати за час вимушеного прогулу зараховується заробіток за місцем нової роботи (одержана допомога по тимчасовій непрацездатності, вихідна допомога, середній заробіток на період працевлаштування, допомога по безробіттю), який працівник мав у цей час.

Відповідно до ч.3 п.32 вищевказаної постанови Пленуму Верховного Суду України у випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу в зв'язку з незаконним звільненням або переведенням, відстороненням від роботи - невиконанням рішення про поновлення на роботі, затримкою видачі трудової книжки або розрахунку він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з заробітку за останні два календарні місяці роботи. Для працівників, які пропрацювали на даному підприємстві (в установі, організації) менш двох місяців, обчислення проводиться з розрахунку середнього заробітку за фактично пропрацьований час. При цьому, враховуються положення Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року №100.

Відповідно до п.2 Порядку, у разі визнання середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата.

Пунктом 8 розділу 4 вказаного Порядку передбачено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

У пункті 34 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 року №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» зазначено, що рішення про поновлення на роботі вважається виконаним з дня видання власником або уповноваженим ним органом про це наказу.

Враховуючи те, що постанова Одеського окружного адміністративного суду від 30.05.2016 року в частині поновлення позивача виконана шляхом прийняття наказу № 242 о/с лише 28.09.2016 року, то суд приходить до висновку, що позивач має право відповідно до статті 236 Кодексу законів про працю України на виплату йому середнього заробітку за час затримки виконання судового рішення.

Крім того, суд вважає за необхідне зазначити, що, при несвоєчасному поновленні працівника на роботі з вини власника або уповноваженого ним органу середній заробіток виплачується йому за чітко визначений законом проміжок часу: з дня винесення відповідного рішення органом, що розглядав трудовий спір, до дня його фактичного виконання.

Таким чином, підставою для виплати незаконно звільненому працівнику середнього заробітку є затримка власником або уповноваженим ним органом виконання рішення про поновлення на роботі.

Як встановлено постановою Одеського окружного адміністративного суду від 30.05.2016 року по справі № 815/7149/15, згідно довідки від 22.03.2016 року заробіток за попередні перед останніми два календарні місяці: листопад, грудень 2015 року склав 5005,21 грн., відтак середньоденна заробітна плата позивача складає 417,10 грн.

Таким чином, якщо середньоденний заробіток позивача складає 417,10 грн., які слід помножити на 83 робочих дні (з 31.05.2016 р. по 27.09.2016 р.) вимушеного прогулу, що дорівнює 34 619,30 грн., які підлягають стягненню з Департаменту патрульної поліції Національної поліції України.

Відповідно до положень ст.9 Конституції України та ст.17, ч.5 ст.19 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди та органи державної влади повинні дотримуватись положень Європейської конвенції з прав людини та її основоположних свобод 1950 року, застосовувати в своїй діяльності рішення Європейського суду з прав людини з питань застосування окремих положень цієї Конвенції.

У пунктах 46, 48, 51, 53, 54 рішення від 15.10.2009 року у справі «Юрій Миколайович Іванов проти України» (заява № 40450/04) Європейський суд з прав людини зазначив, що від особи, яка домоглася винесення остаточного судового рішення проти держави, не можна вимагати ініціювання окремого провадження з його примусового виконання. Відповідний державний орган, який було належним чином поінформовано про таке судове рішення, повинен вжити всіх необхідних заходів для його дотримання або передати його іншому компетентному органу для виконання. Заявникові не можна дорікати за неподання до державної виконавчої служби заяви чи виконавчого листа для відкриття виконавчого провадження. Право на суд, захищене статтею 6, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов'язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін. Ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок. Відповідно необґрунтовано тривала затримка у виконанні обов'язкового для виконання судового рішення може становити порушення Конвенції. Саме на державу покладено обов'язок дбати про те, щоб остаточні рішення, винесені проти її органів, установ чи підприємств, які перебувають у державній власності або контролюються державою, виконувалися відповідно до зазначених вище вимог Конвенції. Держава не може виправдовувати нестачею коштів невиконання судових рішень, винесених проти неї або проти установ чи підприємств, які перебувають в державній власності або контролюються державою. Держава несе відповідальність за виконання остаточних рішень, якщо чинники, які затримують чи перешкоджають їх повному й вчасному виконанню, перебувають у межах контролю органів влади.

З наведеного випливає, що відповідач порушив вищенаведені норми та не виконав негайно постанову суду в частині поновлення позивача на посаді, що спричинило, як наслідок штучне продовження терміну вимушеного прогулу.

Згідно з усталеною практикою ЄСПЛ, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент.

Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 29). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов'язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі "Суомінен проти Фінляндії" (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті.

За таких обставин, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення вимог позивача про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 31 травня 2016 року по 27 вересня 2016 року з Департаменту патрульної поліції Національної поліції України.

Разом з тим, відносно вимог позивача щодо стягнення з відповідача на користь позивача 45 881 грн. у відшкодування моральної шкоди, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 22 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) збитками є втрати, які особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права; доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене.

Статтею 1174 ЦК України передбачено, що шкода завдана фізичній чи юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової чи службової особи органу державної влади при здійсненні своїх повноважень відшкодовується державою незалежно від вини цієї особи.

Відповідно до частини 1 статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Частиною другою цієї статті передбачено, що особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Згідно з пунктом 2 постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27.03.1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» передбачено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи.

Отже правовою підставою відповідальності за завдану шкоду є правопорушення, складовим елементом якого є: наявність шкоди, протиправна поведінка заподіювача шкоди, причинний зв'язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача та вина. Відсутність хоча б одного зі складових елементів виключає задоволення позову.

Частиною 1 статті 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала,за наявності її вини.

Пунктом 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», встановлено, що шкода підлягає відшкодуванню за наявності складу цивільного правопорушення, складовими елементами якого є: наявність шкоди, неправомірність дій особи, яка заподіює шкоду, безпосередній причинний зв'язок між шкодою та діями, а також вина заподіювача шкоди. При цьому відсутність хоча б одного складового елемента виключає можливість відшкодування шкоди.

Відповідно до роз'яснень Пленуму Верховного суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачам, з яких міркувань вони виходили, визначаючи розмір моральної шкоди, та якими доказами це підтверджується.

Позивач ані в позові, ані під час судового розгляду справи взагалі не обґрунтував у чому полягають його моральні збитки, якими неправомірними діями чи бездіяльністю їх заподіяно відповідачем, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір моральної шкоди.

При цьому, доказів спричинення моральної шкоди та обґрунтування її розміру позивачем не надано, що виключає можливість задоволення вимоги про її відшкодування.

Таким чином, на підставі ст.10 КАС України, згідно якої усі учасники адміністративного процесу є рівними та ст.11 КАС України, згідно якої розгляд і вирішення справ у адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними доказів, з'ясувавши обставини у справі; перевіривши всі доводи і заперечення сторін та надавши правову оцінку наданим доказам, суд дійшов висновку про часткову обґрунтованість позовних вимог, у зв'язку із чим позов підлягає частковому задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції Національної поліції України про визнання протиправною бездіяльності щодо невиплати середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу, стягнення середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди, - задовольнити частково.

Стягнути з Департаменту патрульної поліції Національної поліції України (, 03151, м. Київ-151, вул. Народного Ополчення, 9) на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) суму середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу за період з 31.05.2016 року по 27.09.2016 року у розмірі 34 619,30 грн. (тридцять чотири тисячі шістсот дев'ятнадцять гривень тридцять копійок).

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги. Якщо апеляційну скаргу не буде подано в строк, встановлений ст. 186 КАС України, постанова суду набирає законної сили після закінчення цього строку. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Постанова суду може бути оскаржена до Одеського апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги до Одеського окружного адміністративного суду протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Головуючий суддя С.О. Cтефанов

Судді Я.В. Балан

Н.В. Бжассо