Справа № 2-а-4410/10/1470
Суддя: Косцова І.П.
Дата ухвалення: 2011-12-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 грудня 2011 р.Справа № 2-а-4410/10/1470

Категорія:9.2.1Головуючий в 1 інстанції: Мавродієва М.В.

Одеський апеляційний адміністративний суд в складі колегії:

судді-доповідача ОСОБА_1

суддів Турецької І.О.

ОСОБА_2

за участю секретаря - Алексєєвої Т.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Центральному районі м. Миколаєва на постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 15 жовтня 2010 року у справі за адміністративним позовом Приватного підприємця ОСОБА_3 до Державної податкової інспекції у Центральному районі м. Миколаєва про визнання протиправним та скасування рішення про застосування фінансових санкцій, -

В С Т А Н О В И В:

Приватний підприємець ОСОБА_3 звернулась до суду першої інстанції з позовом, в якому, з урахуванням уточнень, просила визнати протиправним та скасувати рішення Державної податкової інспекції у Центральному районі м. Миколаєва від 17.05.2010 року № НОМЕР_1 в частині застосування фінансових санкцій на суму 18 760,20 грн., нарахованих за не забезпечення щоденного друкування Z-звітів РРО та за не ведення обліку товарних запасів за місцем реалізації.

В обґрунтування позову зазначила, що висновок податкового органу про допущені нею порушення не ґрунтується на законі та суперечить фактичним обставинам справи, адже чинне законодавство не зобовязує фізичних осіб-підприємців вести облік товарних запасів, а Z-звіти не роздруковувались через вихід з ладу РРО, що зафіксовано в КОРО працівниками сервісної служби.

Постановою Миколаївського окружного адміністративного суду від 15 жовтня 2010 року позов задоволено визнано протиправним та скасовано оскаржуване рішення в частині застосування фінансових санкцій на суму 18 760,20 грн.

В апеляційній скарзі ДПІ у Центральному районі м. Миколаєва, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати судове рішення та прийняти нову постанову про відмову у задоволенні позовних вимог.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції у справі зясовано, що 29.04. 2010 року посадовими особами ДПА у Миколаївській області здійснено перевірку за дотриманням суб'єктами господарювання порядку проведення розрахунків за товари (послуги) вимог з регулювання обігу готівки, наявності торгових патентів і ліцензій господарської одиниці «кіоск», який розташований за адресою м. Миколаїв, пр. Жовтневий, 42-Б та належить суб'єкту підприємницької діяльності фізичній особі-підприємцю ОСОБА_3.

Перевіркою встановлено порушення п.п.1, 2, 9, 12, 13 ст.3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій в сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», які полягали, зокрема, у не проведенні розрахункової операції через РРО на суму 7,0 грн. та невидача відповідного розрахункового документу; не забезпеченні відповідності сум готівкових коштів на місці проведення розрахунків сумі коштів, яка зазначена у денному звіті РРО в розмірі 375,95 грн.; не веденні обліку товарних запасів у встановленому порядку за місцем реалізації товару на загальну суму 8700,1 грн.; не забезпеченні щоденного друкування Z-звітів РРО за 04.02.2010, 13.02.2010, 12.03.2010 року,

19.03.2010 та 20.04.2010 року, про що складено відповідний акт за №0143/14/00/23/НОМЕР_2.

На підставі акту перевірки відповідачем прийнято рішення про застосування штрафних (фінансових) санкцій № від 17.05.2010 на загальну суму 21 014,95 грн.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про протиправність оскаржуваного рішення в частині застосування до позивача штрафних санкцій за не ведення обліку товарних запасів у встановленому порядку за місцем реалізації товару та за не забезпеченні щоденного друкування Z-звітів РРО.

Так, відповідно до п.12 ст.3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій в сфері торгівлі, громадського харчування та послуг»суб'єкти підприємницької діяльності, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або безготівковій формі при продажу товарів (наданні послуг ) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг зобов'язані вести у порядку, встановленому законодавством, облік товарних запасів на складах та/або за місцем їх реалізації здійснювати продаж лише тих товарів, які відображені в такому обліку, за винятком продажу товарів особами, які відповідно до законодавства оподатковуються за правилами, що не передбачають ведення обліку обсягів реалізованих товарів (наданих послуг).

Статтею 21 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг»передбачена відповідальність у вигляді фінансової санкції у розмірі подвійної вартості необлікованих товарів за цінами реалізації, але не менше десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, за неведення або ведення з порушенням встановленого порядку обліку товарів за місцем реалізації та зберігання.

Судом першої інстанції було встановлено, що до позивача застосована фінансова санкція на підставі ст. 21 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг»- за неведення обліку товарів за місцем реалізації та зберігання. Таке порушення пов'язується податковим органом з відсутністю книги обліку доходів і витрат та первинних документів у місці торгівлі.

Статтею 6 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг»(у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) передбачено, що облік товарних запасів фізичною особою - суб'єктом підприємницької діяльності ведеться у порядку, визначеному чинним законодавством, а юридичною особою (її філією, відділенням, іншим відокремленим підрозділом) - у порядку, визначеному відповідним національним положенням (стандартом) бухгалтерського обліку. Облік ведеться з урахуванням особливостей, встановлених для суб'єктів малого підприємництва. Обов'язок із ведення обліку товарних запасів не застосовується до осіб, які відповідно до законодавства оподатковуються за правилами, що не передбачають ведення обліку придбаних або проданих товарів.

Згідно з частиною третьою статті 2 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні»від 16.07.1999 № 996-ХГУ суб'єкти підприємницької діяльності, яким відповідно до законодавства надано дозвіл на ведення спрощеного обліку доходів і витрат, ведуть бухгалтерський облік і подають фінансову звітність у порядку, встановленому законодавством про спрощену систему обліку і звітності.

Цей дозвіл фізичним особам, зареєстрованим у встановленому законом порядку як суб'єкти підприємницької діяльності, надано Законом «Про державну підтримку малого підприємництва»від 19.10.2000 № 2063-ІП та Указом Президента України «Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва»від 03.07.1998 № 727/98.

Отже на позивача, яка є фізичною особою, зареєстрованою у встановленому законом порядку як суб'єкт підприємницької діяльності, поширюються правила ведення бухгалтерського обліку і подання фінансової звітності у порядку, встановленому законодавством про спрощену систему обліку і звітності.

У судовому засіданні суд першої інстанції встановив, що книга обліку доходів і витрат позивача ведеться належним чином, прошита, пронумерована та скріплена печаткою податкового органу, під час перевірки була предявлена посадовим особам відповідача.

Як зазначалось раніше, п. 12 ст. 3 вказаного Закону зобовязує субєктів підприємницької діяльності, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі, вести у порядку, встановленому законодавством, облік товарних запасів за місцем їх реалізації.

Статтею 21 цього ж Закону передбачена відповідальність за неведення або ведення з порушенням встановленого порядку обліку товарів за місцем реалізації та зберігання, а не за відсутність книги обліку доходів і витрат та первинних документів за місцем реалізації та зберігання товарів.

Враховуючи встановлення судом першої інстанції відсутності факту порушення позивачем - фізичною особою, зареєстрованою суб'єктом підприємницької діяльності, правил ведення бухгалтерського обліку у порядку, визначеному законодавством про спрощену систему обліку і звітності, суд апеляційної інстанції вважає за правильне погодитися з висновкам суду першої інстанції про неправомірне застосування до позивача фінансових санкцій на підставі ст. 21 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг».

Зважаючи на все вище викладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції, виконавши всі вимоги процесуального законодавства, всебічно перевіривши обставини справи, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, постановив обґрунтоване рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для справи.

Висновки суду першої інстанції про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються доказами, дослідженими у судовому засіданні, а тому підстав для їх перегляду з мотивів, викладених в апеляційних скаргах, не вбачається.

Керуючись ст.ст.195, 196, п.1 ч.1 ст. 198, ст.200, п.1. ч.1 ст.205, ст.ст. 206, 254 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Центральному районі м. Миколаєва залишити без задоволення.

Постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 15 жовтня 2010 року у справі за адміністративним позовом Приватного підприємця ОСОБА_3 до Державної податкової інспекції у Центральному районі м. Миколаєва про визнання протиправним та скасування рішення про застосування фінансових санкцій залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня виготовлення повного тексту.

Суддя - доповідач: І.П. Косцова

Судді: І.О. Турецька

ОСОБА_2.