Справа № 358/3/17
Суддя: Костюк Л.О.
Дата ухвалення: 2017-03-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 358/3/17 Головуючий у 1-й інстанції: Тітов М.Б. Суддя-доповідач: Костюк Л.О.
У Х В А Л А

Іменем України

16 березня 2017 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Костюк Л.О.;

суддів: Бужак Н.П., Твердохліб В.А.;

за участю секретаря: Драч М.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду (без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу) апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України у Богуславському районі Київської області на постанову Богуславського районного суду Київської області від 23 січня 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Управління Пенсійного фонду України у Богуславському районі Київської області про визнання протиправним рішення та про зобов'язання призначити пенсію за віком із зменшенням пенсійного віку,-

В С Т А Н О В И Л А:

У січні 2017 року, ОСОБА_2 звернулась до Богуславського районного суду Київської області з позовом до Управління Пенсійного фонду України у Богуславському районі Київської області про визнання протиправним рішення та про зобов'язання призначити пенсію за віком із зменшенням пенсійного віку та просила визнати протиправним рішення управління Пенсійного фонду України у Богуславському районі Київської області №1412 від 12 грудня 2016 року щодо відмови їй у призначенні пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку відповідно до ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та зобов'язати відповідача призначити їй пенсію за віком із зменшенням пенсійного віку відповідно до ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з 17 вересня 2016 року.

В обґрунтування своїх вимог позивачка посилається на те, що вона являється особою, яка постійно проживала та постійно працювала в зоні посиленого радіоекологічного контролю, до якої відносилось село Ісайки Богуславського району Київської області, і за станом на 01.01.1993 року прожила та відпрацювала в цій зоні більше чотирьох років. Як наслідок вона є постраждалою від наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та отримала посвідчення потерпілого 4 категорії, яке на даний час втрачене. Оскільки в силу вимог ст.55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» вона має право на призначення та виплату їй пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку, тому вона звернулася до управління Пенсійного фонду України в Богуславському районі Київської області із відповідною заявою про призначення їй такої пенсії та надала необхідні для призначення пенсії документи. Між тим, відповідач рішенням № 1412 від 12.12.2016 року в порушення вимог законодавства відмовив їй у призначенні пенсії за віком та роз'яснив, що для призначення пільгової пенсії необхідно надати оригінал посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи.

Вважаючи дане рішення протиправним, позивачка звернулася до суду з даним позовом.

Постановою Богуславського районного суду Київської області від 23 січня 2017 року адміністративний позов задоволено.

Визнано протиправним рішення Управління Пенсійного фонду України у Богуславському районі Київської області №1412 від 12 грудня 2016 року щодо відмови ОСОБА_2 у призначенні пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку відповідно до ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Зобов'язано Управління Пенсійного фонду України у Богуславському районі Київської області призначити ОСОБА_2 пенсію за віком із зменшенням пенсійного віку відповідно до ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з 17 вересня 2016 року.

Не погоджуючись з зазначеним судовим рішенням, відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції як таку, що постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права, та прийняти нову, якою відмовити в задоволенні позову.

Відповідно ч.6 ст.12 КАС України, під час судового розгляду справи в судовому засіданні забезпечується повне фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу, крім випадків неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи у разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності осіб, які беруть участь у справі (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження).

Особи, які беруть участь у справі, належним чином повідомлені про дату, час та місце апеляційного розгляду справи, однак в судове засідання не з'явилися, про причини неявки суд не повідомили.

Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо письмових доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, а особиста участь сторін в судовому засіданні не обов'язкова, колегія суддів відповідно ч.4 ст.196 КАС України визнала можливим проводити розгляд апеляційної скарги за відсутності сторін та їх представників.

Згідно ст.41 КАС України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Заслухавши суддю - доповідача, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а постанова суду - без змін з таких підстав.

Згідно зі ст. 198, п. 1 ч. 1 ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо задоволення позовних вимог, з огляду на наступне.

Як встановлено судом першої інстанції, що ОСОБА_2 09.12.2016 року звернулася до Управління Пенсійного фонду України у Богуславському районі із заявою про призначення їй пенсії на підставі ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», посилаючись на те, що з 17 вересня 2016 року у зв'язку з досягненням віку 52 роки і шість місяців вона набула право на отримання пенсії із зменшенням пенсійного віку згідно статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

За результатами розгляду заяви позивачки, Управління Пенсійного фонду України у Богуславському районі прийняло рішення №1412 від 12.12.2016 року про відмову в призначенні пенсії. Підставою для відмови у призначенні пенсії було те, що позивачкою не було надано до УПФ оригінал посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи, який має обов'язково надаватись до заяви про призначення пенсії згідно Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 р. № 22-1.

Надаючи правову оцінку матеріалам, обставинам справи, а також наданим поясненням та запереченням сторін колегія суддів звертає увагу на наступне.

Згідно частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах своїх повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України.

Згідно статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчій від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Право на реалізацію конституційних прав громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, зокрема на соціальний захист, визначено Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Відповідно до статті 15 Закону України «Про пенсійне забезпечення» умови, норми та порядок пенсійного забезпечення громадян, які постраждали від Чорнобильської катастрофи, визначаються Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» або їм надається право на одержання пенсій на підставах, передбачених цим Законом.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» особам, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні посиленого радіологічного контролю за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 4 років, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку на 2 роки та додатково 1 рік за 3 роки проживання, роботи, але не більше 5 років.

Згідно ст. 26 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» станом на вересень 2016 року право на пенсію за віком мали жінки, які досягли віку 57 років 6 місяців.

Відповідно до п.п. ґ) п. 2 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», що затверджений постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року N 22-1 із змінами і доповненнями передбачено, що особи, яким пенсія призначається за віком, повинні надати документи, які засвідчують особливий статус особи, зокрема, посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи та довідка про період (періоди) проживання (роботи) на цих територіях, видана органами місцевого самоврядування (при призначенні пенсії із застосуванням норм статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»).

Відповідно ч. 3 статті 65 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» документами, які підтверджують статус громадян, постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надають право користуватися пільгами, встановленими цим Законом, є посвідчення «Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС» та «Потерпілий від Чорнобильської катастрофи».

Відповідно до ч. 3 ст. 15 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» підставою для визначення статусу потерпілих від Чорнобильської катастрофи, які проживають або працюють на забруднених територіях, є довідка про період проживання, роботи на цих територіях.

Колегія суддів звертає увагу на те, що ОСОБА_2 являється особою, яка постійно проживала та постійно працювала в зоні посиленого радіоекологічного контролю, до якої відносилось село Ісайки Богуславського району Київської області, і за станом на 01.01.1993 року прожила та відпрацювала в цій зоні більше чотирьох років, що підтверджується довідкою виконавчого комітету Ісайківської сільської ради Богуславського району Київської області від 09.12.2016 року №771, згідно якої ОСОБА_2 з дня народження, тобто з ІНФОРМАЦІЯ_1, і по даний час постійно проживає в селі Ісайки Богуславського району Київської області; та трудовою книжкою НОМЕР_1, згідно якої ОСОБА_2 з 06.04.1983 року по 12.10.2005 року постійно працювала на території села Ісайки Богуславського району Київської області.

Інформацією департаменту соціального захисту населення Київської обласної державної адміністрації від 11.11.2016 року №05-53-2136 підтверджується факт, що посвідчення потерпілої від Чорнобильської катастрофи категорії 4 серія НОМЕР_2 від 10.06.1993 року на ім'я ОСОБА_2, дійсно було видано Київською облдержадміністрацією відповідно до Порядку видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.01.1997 року № 51.

Також, колегія суддів звертає увагу на те, що позивачкою ОСОБА_2 надано копію посвідчення громадянина (громадянки), який постійно проживав на території зони посиленого радіоекологічного контролю у 1986-1993 р. (категорія 4), серія НОМЕР_2, яке видане на її ім'я 10.06.1993 року Київською обласною державною адміністрацією.

Київська обласна державна адміністрація, видавши 10.06.1993 року ОСОБА_2 посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи 4 категорії, надала позивачці вказаний статус і тому ОСОБА_2 має право на користування пільгами, встановленими Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», у тому числі на призначення пенсії із зменшенням пенсійного віку.

Позивачка позбавлена можливості надати Управлінню Пенсійного фонду України в Богуславському районі Київської області оригінал посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи категорії 4 у зв'язку з його втратою, а оформити дублікат даного посвідчення не можливо, оскільки відповідна категорія посвідчень, починаючи з 01.01.2015 року (з дати набрання чинності Закону України «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» від 28.12.2014 року №76-УІІІ), не оформляється.

Дана обставина підтверджується інформацією департаменту соціального захисту населення Київської обласної державної адміністрації від 25.08.2016 року №05-59-1632 та інформацією управління соціального захисту населення Богуславської районної державної адміністрації від 04.08.2016 року №01- 25/1904 про результати розгляду звернень ОСОБА_2 щодо видачі дубліката посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи 4 категорії.

Подавши до відповідача необхідні для призначення пенсії документи та підтвердивши статус потерпілого від Чорнобильської катастрофи, позивачка виконала вимоги закону та отримала право на призначення пенсії із зменшенням пенсійного віку.

Відповідно до положень статті 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обв'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Суб'єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використанні як докази у справі (ч.4 ст. 71 КАС України).

Колегія суддів зазначає, що відповідачем не надано до суду достатніх і беззаперечних доказів в обґрунтування правомірності свого рішення про відмову в призначенні пенсії позивачці.

Згідно ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», призначення та виплата пенсій названим категоріям провадиться відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» і цього Закону.

У відповідності до вимог ст. 45 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», пенсія за віком призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку. Пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

На підставі вище зазначеного колегія суддів приходить до висновку оскільки ОСОБА_2 звернулася із заявою про призначення пенсії 09.12.2016 року, то необхідно зобов'язати управління Пенсійного фонду України у Богуславському районі Київської області призначити їй пенсію за віком із зменшенням пенсійного віку відповідно дост. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з 17 вересня 2016 року.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції в повній мір досліджено обставини справи на підставі яких суд прийшов до правильного висновку, щодо задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 3 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідач по справі, як суб'єкт владних повноважень, не виконав покладений на нього обов'язок щодо доказування правомірності вчинених ним дій та прийняття оскаржуваного рішення.

Натомість, позивачем надано достатньо доказів в підтвердження обставин, якими обґрунтовує позовні вимоги.

Зі змісту ст. 159 КАС України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, обґрунтованим - ухвалене судом на підставі повного та всебічного з'ясування обставин в адміністративній справі, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні.

З урахуванням вище викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 2, 12, 41, 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України у Богуславському районі Київської області - залишити без задоволення, а постанову Богуславського районного суду Київської області від 23 січня 2017 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте на неї може бути подана касаційна скарга до Вищого адміністративного суду України в порядку та строки, передбачені ст. 212 КАС України.

(Повний текст виготовлено - 21 березня 2017 року).

Головуючий суддя:

Судді:

Головуючий суддя Костюк Л.О.

Судді: Твердохліб В.А.

Бужак Н.П.