Справа № 161/16370/16-а
Суддя: Івасюта Л. В.
Дата ухвалення: 2017-03-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/161/96/17
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 березня 2017 року м.Луцьк

Луцький міськрайонний суд Волинської області

в складі: головуючого судді Івасюти Л.В.

при секретарі Заболотько Д.М.

з участю позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Луцьку адміністративний позов ОСОБА_1 до департаменту соціальної політики Луцької міської ради про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 позовні вимоги обґрунтовує тим, що він є інвалідом війни ІІІ групи; відповідно до ст. 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» йому належить щорічна виплата до 5 травня разова грошова допомога у розмірі семи мінімальних пенсій за віком. Проте, У 2016 році департаментом соціальної політики Луцької міської ради йому було нараховано та виплачено щорічну разову грошову допомогу у розмірі 2310грн. 03.11.2016 року він отримав відповідь з Департаменту соціальної політики Луцької міської ради, якою йому відмовлено в перерахунку та виплаті належної йому суми грошової допомоги.

Посилаючись на наведене, позивач просить суд визнати протиправною бездіяльність департаменту соціальної політики Луцької міської ради щодо нарахування та виплати йому у 2016 році щорічної разової грошової допомоги до 5 травня, як інваліду війни ІІІ групи у розмірі, визначеному статтею 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»; зобов'язати департамент соціальної політики Луцької міської ради здійснити перерахунок, нарахувати та виплатити йому щорічну разову грошову допомогу до 5 травня, як інваліду війни ІІІ групи за 2016 рік у розмірі 5600грн., відповідно до ст. 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», з урахуванням виплаченої суми.

В судовому засіданні позивач позов підтримав з наведених у ньому мотивів, просив суд його задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання не з'явилась, подавши суду письмові заперечення та заяву про розгляд справи за її відсутності, за наявними матеріалами справи; зазначене заперечення щодо позову обґрунтовує тим, що департаментом соціальної політики Луцької міської ради у 2016 році позивачу, як інваліду війни третьої групи, було виплачено разову грошову допомогу до 5 травня в сумі 2310 грн., тобто у розмірі, встановленому постановою Кабінету Міністрів України від 02.03.2016 року №141 «Деякі питання виплати у 2016 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань». Пунктом 26 Прикінцевих положень Бюджетного кодексу України установлено, що норми статей 12, 13, 14, 15, 16 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування. Тому відповідач просить в задоволенні позову відмовити повністю.

Суд вважає за можливе розглядати справу у відсутності позивача та представника відповідача по наявних матеріалах справи, що відповідає вимогам ч. 6 ст. 128 КАС України.

Дослідивши представлені по справі письмові докази, суд прийшов висновку, що в задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, суть спірних правовідносин полягає у правомірності нарахування та виплати позивачу щорічної грошової допомоги до 5 травня за 2016 рік як інваліду війни, відповідно до ст. п. 27 ст. 13, ч. 5 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»

Судом встановлено, що ОСОБА_1 згідно посвідчення серії Б №061765, виданого департаментом соціальної політики Луцької міської ради, на час звернення до суду є інвалідом третьої групи і має пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - інвалідів війни. Посвідчення дійсне до 01 лютого 2017 року (а.с.7)

У 2016 році позивачу було здійснено виплату допомоги до 5 травня в розмірі 2310 гривень, визначеному Постановою Кабінету Міністрів України № 141 від 02.03.2016 р. «Деякі питання виплати у 2016 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань».

Вирішуючи питання правомірності виплати допомоги до 5 травня за 2016 рік позивачу, суд виходить з наступного.

Положеннями частини 5 статті 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, встановлено, що щорічно до 5 травня інвалідам війни виплачується разова грошова допомога у розмірах, які визначаються Кабінетом Міністрів України в межах бюджетних призначень, встановлених законом про Державний бюджет України.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 25 січня 2012 року у справі № 1-11/2012 за конституційним поданням правління Пенсійного фонду України щодо офіційного тлумачення положень статті 1, частин першої, другої, третьої статті 95, частини другої статті 96, пунктів 2, 3, 6 статті 116, частини другої статті 124, частини першої статті 129 Конституції України, пункту 5 частини першої статті 4 Бюджетного кодексу України, пункту 2 частини першої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України в системному зв'язку з окремими положеннями Конституції України, Кабінет Міністрів України уповноважений встановлювати розмір соціальних виплат.

Конституційний Суд України в Рішенні від 26 грудня 2011 року № 20-рп/2011 наголосив, що передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Крім того, такі заходи можуть бути обумовлені необхідністю запобігання чи усунення реальних загроз економічній безпеці України, що згідно з частиною першою статті 17 Конституції України є найважливішою функцією держави.

Законом України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» викладені в новій редакції положення частини 5 статті 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», відповідно до яких щорічно до 5 травня інвалідам війни виплачується разова грошова допомога у розмірах, які визначаються Кабінетом Міністрів України в межах бюджетних призначень, встановлених законом про Державний бюджет України. Рішенням Конституційного Суду України № 10-рп/2008 від 22 травня 2008 року наведені положення визнані неконституційними. Отже, починаючи з 22 травня 2008 року, відновлено дію частину 5 статті 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», відповідно до якої розмір грошової допомоги учасникам бойових дій має становити сім мінімальних пенсій за віком.

Разом з тим, згідно п.63 (І) Закону України від 28 грудня 2014 року № 79-VIII «Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин», розділ VI "Прикінцеві та перехідні положення" Бюджетного кодексу України доповнений пунктом 26, яким установлено, що норми і положення статей 12, 13, 14, 15 та 16 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування. Дане положення Закону України неконституційним не визнавалося.

Відповідно до пункту 1 Постанови Кабінету Міністрів України від 02 березня 2016 року №141 «Деякі питання виплати у 2016 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань» - у 2016 році виплату разової грошової допомоги до 5 травня, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань», здійснює Міністерство соціальної політики шляхом перерахування коштів на зазначені цілі структурним підрозділам з питань соціального захисту населення обласних, Київської міської державних адміністрацій, які через відділення зв'язку або через установи банків перераховують їх на особові рахунки громадян за місцем отримання пенсії (особам, які не є пенсіонерами, - за місцем їх проживання), у розмірі - інвалідам війни ІІІ групи 2310 грн.

Отже, на час виникнення спірних правовідносин діяли два нормативно-правові акти, які мають однакову юридичну силу, але по-різному встановлювали розмір щорічної допомоги до 5 травня інвалідам війни.

Конституційний Суд України у пункті 3 мотивувальної частини рішення № 4-зп від 03 жовтня 1997 року у справі набуття чинності Конституцією України зазначив про те, що конкретна сфера суспільних відносин не може бути водночас врегульована однопредметними нормативними правовими актами однакової сили, які за змістом суперечать один одному. Звичайною є практика, коли наступний у часі акт містить пряме застереження щодо повного або часткового скасування попереднього. Загальновизнаним є й те, що з прийняттям нового акта, якщо інше не передбачено самим цим актом, автоматично скасовується однопредметний акт, який діяв у часі раніше.

За змістом частини 3 статті 150 Конституції України рішення Конституційного Суду України є обов'язковим до виконання на всій території України.

Таким чином, за наявності декількох законів, норми яких по-різному регулюють конкретну сферу суспільних відносин, під час вирішення спорів у цих відносинах суд повинен застосовувати положення закону з урахуванням дії закону в часі за принципом пріоритету тієї норми, яка прийнята пізніше.

Отже, департамент соціальної політики Луцької міської ради, здійснюючи позивачеві нарахування та виплату одноразової допомоги до 5 травня діяв відповідно до Закону України від 28 грудня 2014 року № 79-VIII «Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин», (чинного з 1 січня 2015 року), та відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 02 березня 2016 року №141 «Деякі питання виплати у 2016 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань".

За таких обставин, суд приходить до висновку, що підстави для визнання дій відповідача по виплаті позивачу разової грошової допомоги до 5 травня в 2016 році, - відсутні, а тому в задоволенні позову слід відмовити.

Враховуючи те, що позивач звільнений від сплати судових витрат, то понесені судові витрати компенсуються за рахунок Державного бюджету України у відповідності до положень частини 5 статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України.

Керуючись ст.ст. 7, 71, 159-163 КАС України, Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», Постановою Кабінету Міністрів України №141 від 02.03.2016р., «Деякі питання виплати у 2016 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту і «Про жертви нацистських переслідувань», суд, -

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до департаменту соціальної політики Луцької міської ради про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії - відмовити.

Постанова може бути оскаржена до Львівського апеляційного адміністративного суду через Луцький міськрайонний суд Волинської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії постанови, виготовленої у повному обсязі.

Суддя Луцького міськрайонного суду Л.В.Івасюта