Справа № 803/2171/14
Суддя: Юрченко В.П.
Дата ухвалення: 2017-03-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"14" березня 2017 р. м. Київ №К/800/36789/15

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів: головуючого судді Юрченко В.П., суддів: Борисенко І.В., Голубєвої Г.К., розглянувши в порядку письмового провадження
касаційну скаргуЛуцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Волинській області
на постановуЛьвівського апеляційного адміністративного суду від 08.07.2015
у справі №803/2171/14(876/196/15)
за позовомПублічного акціонерного товариства «Луцький картонно-паперовий комбінат»
доЛуцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Волинській області
провизнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

ВСТАНОВИВ:

Постановою Волинського окружного адміністративного суду від 02.12.2014 відмовлено у задоволенні позову Публічного акціонерного товариства «Луцький картонно-паперовий комбінат» про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень Луцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Волинській області № від 10.10.2014 про збільшення суми грошового зобов'язання з податку на додану вартість на 170 грн., в тому числі 170 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями; № від 16.10.2014 про збільшення суми грошового зобов'язання з ПДВ на 1020 грн., в тому числі 1020 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями.

Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 08.07.2015 у даній справі, скасована постанова Волинського окружного адміністративного суду від 02.12.2014 та прийнято нове рішення про задоволення позову, визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення Луцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Волинській області № від 10.10.2014 та № від 16.10.2014.

Не погоджуючись з рішенням суду апеляційної інстанції, відповідач подав касаційну скаргу, в якій просить його скасувати та прийняти нове рішення, яким залишити в силі рішення суду першої інстанції, оскільки вважає, що постанову було прийнято з порушенням норм матеріального права.

Заперечення на касаційну скаргу не надходили, що не перешкоджає її розгляду по суті.

З урахуванням відсутності клопотань усіх осіб, які беруть участь у справі, про розгляд справи за їх участю, колегія суддів дійшла висновку про можливість розгляду касаційної скарги в порядку письмового провадження відповідно до пункту 1 частини 1 статті 222 Кодексу адміністративного судочинства України.

Переглянувши судові рішення в межах касаційної скарги, перевіривши повноту встановлення судовими інстанціями фактичних обставин справи та правильність застосування ними норм матеріального та процесуального права, Вищий адміністративний суд України дійшов висновку про наявність підстав для відхилення касаційної скарги, виходячи з наступного.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що відповідачем 20.08.2014 та 19.09.2014 працівником Луцької ОДПІ ГУ Міндоходів у Волинській обл. проведено камеральні перевірки термінів подання ПАТ «Луцький картонно-паперовий комбінат» податкової звітності з ПДВ за червень та липень 2014 року, про що складені акти перевірок №7330/15.1/00292652 та №7893/15.1/00292652.

Вказаними перевірками встановлено недотримання позивачем вимог п.201.15 ст.201 Податкового кодексу України, у зв'язку з неподанням реєстрів виданих та отриманих податкових накладних за червень та липень 2014 року.

За наслідками перевірок Луцькою ОДПІ ГУ Міндоходів у Волинській обл. прийняті наступні податкові повідомлення-рішення:

- № від 10.10.2014 про збільшення суми грошового зобов'язання з ПДВ на 170 грн., в тому числі 170 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями;

- № від 16.10.2014 про збільшення суми грошового зобов'язання з ПДВ на 1020 грн., в тому числі 1020 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями.

Відмовляючи в позові, суд першої інстанції дійшов висновку про правомірність застосування податковим органом штрафних санкцій, оскільки відповідно до п.49.2 ст.49, п.п.201.14, 201.15 ст.201 Податкового кодексу України та п.10 Порядку заповнення і подання податкової звітності з податку на додану вартість, затвердженого наказом Міністерства доходів і зборів України № 678 від 13.11.2013 позивач має обов'язок щомісячно, одночасно із поданням податкової декларації з ПДВ, подавати до податкового органу реєстри виданих та отриманих податкових накладних, незважаючи на визнання його банкрутом та відкриття ліквідаційної процедури згідно з постановою господарського суду Волинської області від 02.04.2014 № 903/1452/13. Наявність цього обов'язку жодним чином не суперечить ст.38 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», оскільки в даному випадку у позивача наявні не грошові зобов'язання, а зобов'язання вчиняти дії, невиконання яких тягне за собою обов'язкове нарахування штрафних (фінансових) санкцій платнику ПДВ, яким було і залишається позивач до моменту анулювання свідоцтва платника ПДВ.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та задовольняючи позовні вимоги, апеляційний суд дійшов висновку, що з дня прийняття господарським судом постанови про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури в останнього не виникає жодних додаткових зобов'язань (у тому числі зі сплати податків і зборів (обов'язкових платежів)), крім витрат, безпосередньо пов'язаних із здійсненням ліквідаційної процедури; а також припиняється нарахування неустойки (штрафу, пені), процентів та інших економічних санкцій за всіма видами заборгованості банкрута.

Однак, погодитися з такими висновками суду апеляційної інстанції колегія суддів не може, з огляду на наступне.

Судами попередніх інстанцій встановлено та підтверджується матеріалами справи, що постановою господарського суду Волинської області від 02.04.2014 у справі №903/1452/13 ПАТ «Луцький картонно-паперовий комбінат» визнано банкрутом і відкрито ліквідаційну процедуру.

Відповідно до п.49.2 ст.49 Податкового кодексу України платник податків зобов'язаний за кожний встановлений цим Кодексом звітний період подавати податкові декларації щодо кожного окремого податку, платником якого він є, відповідно до цього Кодексу незалежно від того, чи провадив такий платник податку господарську діяльність у звітному періоді.

Згідно з п.п. 201.14, 201.15 ст.201 Податкового кодексу України платники податку зобов'язані вести окремий облік операцій з постачання та придбання товарів/послуг, які підлягають оподаткуванню, а також які не є об'єктами оподаткування та звільнені від оподаткування згідно з цим розділом; зведені результати такого обліку відображаються в податкових деклараціях, форма яких встановлюється у порядку, передбаченому статтею 46 цього Кодексу; платник податку веде реєстр виданих та отриманих податкових накладних в електронному вигляді, у якому зазначаються порядковий номер податкової накладної, дата її виписки (отримання), загальна сума постачання та сума нарахованого податку, а також реєстраційний номер платника податку - продавця, який видав податкову накладну такому платнику податку; форма і порядок заповнення реєстру виданих та отриманих податкових накладних встановлюються відповідно до вимог розділу II цього Кодексу.

Пунктом 10 Порядку заповнення і подання податкової звітності з податку на додану вартість, затвердженого наказом Міністерства доходів і зборів України 13.11.2013 №678 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 11 грудня 2013 року за №2094/24626 (чинного на момент виникнення спірних правовідносин), передбачено, що копії записів у реєстрах виданих та отриманих податкових накладних в електронному вигляді належать до податкової звітності з податку на додану вартість.

Відповідно до п.120.1 ст.120 Податкового кодексу України неподання або несвоєчасне подання платником податків або іншими особами, зобов'язаними нараховувати та сплачувати податки, збори податкових декларацій (розрахунків), тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 170 гривень, за кожне таке неподання або несвоєчасне подання; ті самі дії, вчинені платником податків, до якого протягом року було застосовано штраф за таке порушення, тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 1020 гривень за кожне таке неподання або несвоєчасне подання.

Відповідно до приписів частини 1 статті 38 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» з дня прийняття господарським судом постанови про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури:

господарська діяльність банкрута завершується закінченням технологічного циклу з виготовлення продукції у разі можливості її продажу за виключенням укладення та виконання договорів, що мають на меті захист майна банкрута або забезпечення його збереження (підтримання) у належному стані, договорів оренди майна, яке тимчасово не використовується, на період до його продажу в процедурі ліквідації тощо;

строк виконання всіх грошових зобов'язань банкрута вважається таким, що настав;

у банкрута не виникає жодних додаткових зобов'язань (у тому числі зі сплати податків і зборів (обов'язкових платежів)), крім витрат, безпосередньо пов'язаних із здійсненням ліквідаційної процедури;

припиняється нарахування неустойки (штрафу, пені), процентів та інших економічних санкцій за всіма видами заборгованості банкрута;

продаж майна банкрута допускається в порядку, передбаченому цим Законом;

виконання зобов'язань боржника, визнаного банкрутом, здійснюється у випадках і порядку, передбачених цим розділом.

Ліквідаційна процедура допускає підприємницьку діяльність, яка зводиться до закінчення технологічного циклу з виготовлення продукції у разі можливості її продажу (частина 1 статті 38 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом»), передбачає можливість укладення угод (стаття 44 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом») і таке інше.

З огляду на викладене, ухвалення постанови про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури не позбавляє суб'єкта господарювання здатності мати цивільні права та обов'язки.

Отже, у суб'єкта господарювання після ухвалення постанови про визнання його банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури можуть виникати нові зобов'язання зі сплати податків і зборів але не може здійснюватися нарахування неустойки (штрафу, пені), процентів та інших економічних санкцій по всіх видах заборгованості, то, відповідно, і не припиняє заходів, що стали наслідком неподання платником податків реєстрів виданих та отриманих податкових накладних за червень та липень 2014 року.

Аналогічну правову позицію викладено у постанові Верховного Суду України 11 жовтня 2006 року у справі № 21-89сво05.

Підсумовуючи вищевикладене, суд касаційної інстанції прийшов до висновку, що судом апеляційної інстанції помилково скасовано рішення суду першої інстанції про задоволення позовних вимог, яке прийнято на підставі повного та всебічного дослідження обставин справи з дотриманням вимог законодавства.

Разом з цим, ухвалою Господарського суду Волинської області від 29.09.2015 у справі №903/1452/13 (реєстраційний № рішення в Єдиному державному реєстрі судових рішень: 51681721) ліквідовано юридичну особу - публічне акціонерне товариство «Луцький картонноперовий комбінат», а 05.10.2015 припинено юридичну особу (номер запису: 7001185).

Відповідно до частини 2 статті 228 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції визнає законні судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій такими, що втратили законну силу, і закриває провадження у справі, якщо після їх ухвалення виникли обставини, які є підставою для закриття провадження у справі, та ці судові рішення ще не виконані.

Згідно пункту 5 частини 1 статті 157 Кодексу адміністративного судочинства України суд закриває провадження у справі у разі ліквідації підприємства, установи, організації, яка була стороною у справі.

Оскільки невідповідність судового рішення суду апеляційної інстанції нормам матеріального чи процесуального права виключає його законність, а відтак і визнання цього рішення таким, що втратило законну силу, за наявності факту ліквідації позивача, ухвалене у справі судове рішення суду апеляційної інстанції підлягає скасуванню з наведених вище підстав, а законна постанова суду першої інстанції визнається такою, що втратила законну силу із закриттям провадження у справі.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 157, 220, 222, 223, 226, 228, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

УХВАЛИВ:

1. Касаційну скаргу Луцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Волинській області задовольнити частково.

2. Постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 08.07.2015 скасувати.

3. Визнати законну постанову Волинського окружного адміністративного суду від 02.12.2014 такою, що втратила законну силу та закрити провадження у справі №803/2171/14(876/196/15).

4. Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення копій особам, що беруть участь у справі, та може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, передбачених статтею 237 Кодексу адміністративного судочинства України, у порядку та в строки, встановлені статтями 236-2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя В.П.Юрченко
Судді І.В.Борисенко
Г.К.Голубєва