Справа № 826/8941/16
Суддя: Арсірій Р.О.
Дата ухвалення: 2017-03-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

24 березня 2017 року письмове провадження № 826/8941/16

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Арсірія Р.О. вирішив у письмовому провадженні адміністративну справу

За позовомПриватного вищого навчального закладу «Інститут Загальної Практики - Сімейної Медицини»
до Державної податкової інспекції у Дніпровському районі Головного управління ДФС у м. Києві
провизнання протиправними та скасування податкових вимог та рішення

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернувся Приватний вищий навчальний заклад «Інститут Загальної Практики-Сімейної Медицини» (далі також - позивач або Навчальний заклад) з позовом до Державної податкової інспекції у Дніпровському районі Головного управління ДФС у м. Києві (далі також - відповідач або ДПІ у Дніпровському районі ГУ ДФС у м. Києві), в якому просив суд: визнати протиправними та скасувати вимоги про сплату боргу (недоїмки) № 0746 від 06.07.2015, вимоги про сплату боргу (недоїмки) № 0746-2 від 04.08.2015, вимоги про сплату боргу (недоїмки) № 0746-3 від 02.09.2015, вимоги про сплату боргу (недоїмки) № 0746-4 від 01.10.2015, вимоги про сплату боргу (недоїмки) № 55 від 05.01.2016, вимоги про сплату боргу (недоїмки) № 55-2 від 03.02.2016 та рішення про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску № від 30.03.2016.

В обґрунтування заявлених позовних вимог представник позивача зазначив, що оскаржувані вимоги та рішення відповідача є протиправними та підлягають скасуванню, оскільки Навчальний заклад не порушував вимог Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», а затримка у перерахуванні сплачених позивачем коштів у вигляді страхових внесків відповідачу сталася не з його вини, а з вини банку.

Представник відповідача проти позову заперечував, вважаючи оскаржувані вимоги та рішення законними та обґрунтованими, прийнятими на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені діючим законодавством, просив суд відмовити в задоволенні заявленого позову в повному обсязі.

Відповідно до частини 4 статті 122, частини 6 статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України, враховуючи відсутність потреби заслухати свідка чи експерта, а також, неприбуття у судове засідання представника відповідача та клопотання представника позивача, суд перейшов до розгляду справи у порядку письмового провадження.

Після переходу суду до розгляду справи у порядку письмового провадження, позивачем подавалися до суду заяви про зміну предмету позовних вимог, які не можуть бути розглянуті судом, оскільки подані на стадії розгляду справи по суті на підставі наявних матеріалів справи.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позиції сторін, судом встановлено наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, на підставі картки особового рахунку, відповідно до статті 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», відповідачем виставлені позивачу вимоги про сплату боргу (недоїмки) № Ю-0746 від 06.07.2015 на суму 42025,21 грн., № Ю-0746-2 від 04.08.2015 на суму 49075,52 грн., № Ю-0746-3 від 02.09.2015 на суму 44130,39 грн., № Ю-0746-4 від 01.10.2015 на суму 76997,31 грн., № Ю-55 від 05.01.2016 на суму 72926,38 грн., № Ю-55-2 від 03.02.2016 на суму 76756,63 грн., а також прийняте рішення про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску № від 30.03.2016 на суму штрафу у розмірі 77786,73 грн. за період з 23.06.2015 по 11.03.2016 та сум пені у розмірі 16453,65 грн.

Згідно доводів позивача, 28.05.2015 через систему «Клієнт-банк» ним було перераховано на рахунок відповідача всі необхідні податки та збори за звітний період, серед яких передплата за ЄСВ на наступний звітний період (травень-червень 2015 року) у розмірі 102000,00 грн. (платіжне доручення від 28.05.2015 № 252). Однак згодом позивач дізнався, що його доручення з перерахунку грошових коштів на рахунок УДКСУ у Дніпровському районі ГУ ДКСУ у м. Києві так і не були виконані банком, у зв'язку зі введенням тимчасової адміністрації, про що позивач повідомив відповідача листом від 22.06.2015 № 07/06-15.

Враховуючи зазначене, позивач отримавши вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ю-0746 від 06.07.2015 на суму 42025,21 грн., листом від 15.07.2015 № 190 повторно виклав відповідачу ситуацію, що склалася та просив не застосовувати до нього штрафні санкції за несвоєчасну сплату/несплату податків та зборів, відкликати та не передавати відповідну вимогу до органів державної виконавчої служби або до органів Державної казначейської служби для стягнення заборгованості у примусовому порядку. Листи аналогічного змісту від 14.08.2015 № 195, від 09.09.2015 № 198, від 15.10.2015 № 215, від 19.01.2016 № 232, від 11.02.2016 № 236 позивач скеровував відповідачу на наступні його вимоги, що оскаржуються.

Відповідно до пункту 56.1. статті 56 Податкового кодексу України, рішення, прийняті контролюючим органом, можуть бути оскаржені в адміністративному або судовому порядку.

Вважаючи спірні вищезазначені вимоги та рішення протиправними та такими, що підлягають скасуванню, позивач звернувся з відповідним позовом до адміністративного суду.

Дослідивши та надавши оцінку, за правилами статті 86 Кодексу адміністративного судочинства України, наявним у матеріалах справи письмовим доказам за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на безпосередньому, всебічному, повному і об'єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог виходячи з наступного.

Відповідно до частини 2 статті 6 та частини 2 статті 19 Конституції України, органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначає Закон України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» (далі - також Закон).

Відповідно до пунктів 2-6 частини 1 статті 1 Закону, єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок або ЄСВ) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов'язкового державного соціального страхування в обов'язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов'язкового державного соціального страхування; застрахована особа - фізична особа, яка відповідно до законодавства підлягає загальнообов'язковому державному соціальному страхуванню і сплачує (сплачувала) та/або за яку сплачується чи сплачувався у встановленому законом порядку єдиний внесок; максимальна величина бази нарахування єдиного внеску - максимальна сума доходу застрахованої особи на місяць, що дорівнює двадцяти п'яти розмірам прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом, на яку нараховується єдиний внесок; мінімальний страховий внесок - сума єдиного внеску, що визначається розрахунково як добуток мінімального розміру заробітної плати на розмір внеску, встановлений законом на місяць, за який нараховується заробітна плата (дохід), та підлягає сплаті щомісяця; недоїмка - сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена у строки, встановлені цим Законом, обчислена органом доходів і зборів у випадках, передбачених цим Законом.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 4 Закону, платниками єдиного внеску є роботодавці, зокрема, підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності, відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами.

Платник єдиного внеску зобов'язаний, крім іншого, своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок; подавати звітність та сплачувати до органу доходів і зборів за основним місцем обліку платника єдиного внеску у строки, порядку та за формою, встановленими центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, за погодженням з Пенсійним фондом та фондами загальнообов'язкового державного соціального страхування. У разі надсилання звітності поштою вона вважається поданою в день отримання відділенням поштового зв'язку від платника єдиного внеску поштового відправлення із звітністю (пункт 1,4 частини 2 статті 6 Закону).

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 7 Закону, єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пунктах 1 (крім абзацу сьомого) частини першої статті 4 цього Закону, - на суму нарахованої кожній застрахованій особі заробітної плати за видами виплат, які включають основну та додаткову заробітну плату, інші заохочувальні та компенсаційні виплати, у тому числі в натуральній формі, що визначаються відповідно до Закону України «Про оплату праці», та суму винагороди фізичним особам за виконання робіт (надання послуг) за цивільно-правовими договорами.

Згідно зі статтею 9 Закону, єдиний внесок обчислюється виключно у національній валюті, у тому числі з виплат (доходу), що здійснюються в натуральній формі.

Сплата єдиного внеску здійснюється у національній валюті шляхом внесення відповідних сум єдиного внеску на рахунки органів доходів і зборів, відкриті в центральному органі виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, для його зарахування, крім єдиного внеску, який сплачується в іноземній валюті розташованими за межами України підприємствами, установами, організаціями (у тому числі міжнародними) за працюючих у них громадян України та громадянами України, які працюють або постійно проживають за межами України, відповідно до договорів про добровільну участь у системі загальнообов'язкового державного соціального страхування (далі - договір про добровільну участь).

Єдиний внесок сплачується шляхом перерахування платником безготівкових коштів з його банківського рахунку.

Платники єдиного внеску, крім платників, зазначених у пунктах 4 і 5 частини першої статті 4 цього Закону, зобов'язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 20 числа наступного місяця, крім гірничих підприємств, які зобов'язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 28 числа наступного місяця.

При цьому платники, зазначені у пункті 1 частини першої статті 4 цього Закону, під час кожної виплати заробітної плати (доходу, грошового забезпечення), на суми якої (якого) нараховується єдиний внесок, одночасно з видачею зазначених сум зобов'язані сплачувати нарахований на ці виплати єдиний внесок у розмірі, встановленому для таких платників (авансові платежі). Винятком є випадки, якщо внесок, нарахований на ці виплати, вже сплачений у строки, встановлені абзацом першим цієї частини, або за результатами звірення платника з органом доходів і зборів за платником визнана переплата єдиного внеску, сума якої перевищує суму внеску, що підлягає сплаті, або дорівнює їй. Кошти перераховуються одночасно з отриманням (перерахуванням) коштів на оплату праці (виплату доходу, грошового забезпечення), у тому числі в безготівковій чи натуральній формі. При цьому фактичним отриманням (перерахуванням) коштів на оплату праці (виплату доходу, грошового забезпечення) вважається отримання відповідних сум готівкою, зарахування на рахунок одержувача, перерахування за дорученням одержувача на будь-які цілі, отримання товарів (послуг) або будь-яких інших матеріальних цінностей у рахунок зазначених виплат, фактичне здійснення з таких виплат відрахувань згідно із законодавством або виконавчими документами чи будь-яких інших відрахувань.

Періодом, за який платники єдиного внеску подають звітність до органу доходів і зборів (звітним періодом), є календарний місяць, крім платників, зазначених у пунктах 4 і 5 частини першої статті 4 цього Закону, для яких звітним періодом є календарний рік. У разі державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця її останнім звітним періодом є період з дня закінчення попереднього звітного періоду до дня державної реєстрації припинення підприємницької діяльності такої фізичної особи.

Днем сплати єдиного внеску вважається:

1) у разі перерахування сум єдиного внеску з рахунку платника на відповідні рахунки органу доходів і зборів - день списання банком або центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, суми платежу з рахунку платника незалежно від часу її зарахування на рахунок органу доходів і зборів;

2) у разі сплати єдиного внеску готівкою - день прийняття до виконання банком або іншою установою - членом платіжної системи документа на переказ готівки разом із сумою коштів у готівковій формі;

3) у разі сплати єдиного внеску в іноземній валюті - день надходження коштів на відповідні рахунки органів доходів і зборів, відкриті в центральному органі виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів.

У разі несвоєчасної або не в повному обсязі сплати єдиного внеску до платника застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про збір та ведення обліку єдиного внеску, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом.

За наявності у платника єдиного внеску одночасно із зобов'язаннями із сплати єдиного внеску зобов'язань із сплати податків, інших обов'язкових платежів, передбачених законом, або зобов'язань перед іншими кредиторами зобов'язання із сплати єдиного внеску виконуються в першу чергу і мають пріоритет перед усіма іншими зобов'язаннями, крім зобов'язань з виплати заробітної плати (доходу).

Суми помилково сплаченого єдиного внеску зараховуються в рахунок майбутніх платежів єдиного внеску або повертаються платникам у порядку і строки, визначені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, за погодженням з центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної бюджетної політики, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, Пенсійним фондом та фондами загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Згідно виписок по рахунку позивача у ПАТ «УПБ» за 07.05.2015, 19.05.2015, 20.05.2015 на рахунок відповідача було перераховано, відповідно, 3477,91 грн., 26400,00 грн. та 21610,56 грн. ЄСВ за квітень 2015 року.

Згідно платіжних доручень, проведених АТ «Райффайзен Банк Аваль», від 26.06.2015 № 84 на суму 225,44 грн., від 26.06.2015 № 87 на суму 3742,47 грн., від 10.08.2015 № 170 на суму 8000,00 грн., від 12.08.2015 № 172 на суму 8000,00 грн., від 17.08.2015 № 180 на суму 25130,39 грн., від 17.08.2015 № 181 на суму 11000,00 грн., від 11.09.2015 № 243 на суму 40000,00 грн., від 11.09.2015 № 244 на суму 5852,67 грн., від 24.09.2015 № 281 на суму 121,32 грн., від 24.09.2015 № 282 на суму 2013,97 грн., від 16.10.2015 № 336 на суму 53976,32 грн., від 17.11.2015 № 407 на суму 54626,87 грн., від 16.12.2015 № 485 на суму 30000,00 грн., від 16.12.2015 № 486 на суму 25202,21 грн., від 24.12.20155 № 521 на суму 217,63 грн., від 18.01.2016 № 25 на суму 54378,95 грн., від 12.02.2016 № 113 на суму 25000,00 грн., від 12.02.2016 № 115 на суму 5259,92 грн., від 24.02.2016 № 154 на суму 265,99 грн., від 05.03.2016 № 171 на суму 15000,00 грн., від 11.03.2016 № 189 на суму 17306,97 грн., від 18.04.2016 № 275 на суму 16000,00 грн., від 19.04.2016 № 30000,00 грн., від 29.04.2016 № 293 на суму 70000,00 грн. сплачений ЄСВ за травень 2015 року, липень 2015 року-березень 2016 року.

Платіжним дорученням позивача від 28.05.2015 № 252, отриманим ПАТ «УПБ» 28.05.2015 в рахунок ЄСВ мала бути зарахована сума 102000,00 грн., проте згідно з даними інтегрованої картки платника ЄСВ зазначена сума не була отримана відповідачем, у зв'язку з чим виникла недоїмка по ЄСВ, на яку автоматично було сформовано штрафну санкцію та пеню, як наслідок, виставлені спірні вимоги про сплату боргу та прийняте спірне рішення про застосування штрафних санкцій та нарахування пені.

Таким чином, на виконання зобов'язання по сплаті ЄСВ позивач надав у банк розрахунковий документ на перерахування платежу до бюджету, банк прийняв його до виконання, проте, не провів операцію по перерахуванню коштів до бюджету.

Відповідно до пункту 1.24. статті 1 Закону України «Про платіжні системи та переказ грошей в Україні» переказ грошей - це рух певної суми грошей з метою її зарахування на рахунок отримувача або видачі йому в готівковій формі. Ініціатор та отримувач можуть бути однією і тією ж особою.

Згідно з підпунктом 1 пункту 22.1., пунктом 22.2., пунктом 22.3., пунктом 22.4. статті 22 зазначеного закону, ініціювання переказу здійснюється зокрема, платіжним дорученням.

Клієнт банку має право самостійно обирати види розрахункового документа (крім платіжної вимоги), які визначені цим Законом, для ініціювання переказу.

Розрахункові документи, за винятком платіжної вимоги-доручення, мають подаватися ініціатором до банку, що його обслуговує.

Під час використання розрахункового документа ініціювання переказу є завершеним: для платника - з дати надходження розрахункового документа на виконання до банку платника; для банку платника - з дати списання коштів з рахунка платника та зарахування на рахунок отримувача в разі їх обслуговування в одному банку або з дати списання коштів з рахунка платника та з кореспондентського рахунка банку платника в разі обслуговування отримувача в іншому банку.

Таким чином, з отриманням позивачем документу, у даному випадку, платіжного доручення від 28.05.2015 № 252 на суму 102000,00 грн. з відміткою банка про одержання на виконання 28.05.2015, ініціювання переказу вважається остаточно завершеним і за його подальший переказ відповідальність несе банк.

Відповідно до пункту 129.6. статті 129 Податкового кодексу України, за порушення строку зарахування податків до бюджетів або державних цільових фондів, установлених Законом України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», з вини банку або органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, в якому відкриваються рахунки платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, такий банк/орган сплачує пеню за кожний день прострочення, включаючи день сплати, та штрафні санкції у розмірах, встановлених цим Кодексом, а також несе іншу відповідальність, встановлену цим Кодексом, за порушення порядку своєчасного та повного внесення податків, зборів, платежів до бюджету або державного цільового фонду. При цьому платник податків звільняється від відповідальності за несвоєчасне або перерахування не в повному обсязі таких податків, зборів та інших платежів до бюджетів та державних цільових фондів, включаючи нараховану пеню або штрафні санкції.

Згідно з пунктом 129.7. статті 129 Податкового кодексу України, не вважається порушенням строку перерахування податків, зборів, платежів з вини банку порушення, вчинене внаслідок регулювання Національним банком України економічних нормативів такого банку, що призводить до нестачі вільного залишку коштів на такому кореспондентському рахунку.

Якщо у майбутньому банк або його правонаступники відновлюють платоспроможність, відлік строку зарахування податків, зборів та інших платежів розпочинається з моменту такого відновлення.

Виходячи з системного аналізу наведених норм, порушення банком порядку зарахування до бюджету та державних цільових фондів податків і зборів при пред'явленні платником податків до установи банку платіжних доручень у встановлений строк є виною банку, у зв'язку з цим, орган доходів і зборів не застосовує до суб'єкта господарювання штрафні санкції у випадку порушення термінів сплати або не перерахування податків, зборів, платежів з вини банку.

Таким чином, неперерахування ЄСВ за платіжним дорученням від 28.05.2015 № 252 на суму 102000,00 грн. не є наслідком безпосередньо дій позивача, отже відповідна сума не може бути визнана боргом позивача. Крім того, як вже зазначалося, позивач повідомляв відповідача про відповідну ситуацію численними листами.

Отже, суд дійшов висновків про протиправність застосування відповідачем до позивача заходів по стягненню боргу по ЄСВ у вигляді винесення оскаржуваних вимог про сплату боргу та рішення про застосування штрафних санкцій та нарахування пені.

Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, за правилами, встановленими статтею 86 Кодексу адміністративного судочинства України, проаналізувавши матеріали справи та надані сторонами докази, суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Згідно з частиною 1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

При цьому, суд, оцінюючи спірні рішення відповідача, виходить з критеріїв оцінки рішення суб'єкта владних повноважень, встановлених частиною 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, до яких, зокрема, відносяться прийняття рішення на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення.

Згідно з частиною 1 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до частини 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

У свою чергу, відповідачем не доведена правомірність прийнятих ним спірних вимог про сплату боргу та рішення про застосування штрафних санкцій та нарахування пені з урахуванням вимог, встановлених частиною 2 статті 19 Конституції України та частиною 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України.

Приймаючий до уваги викладене в сукупності, керуючись вимогами статей 69-71, 94, 160-165, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов Приватного вищого навчального закладу «Інститут Загальної Практики - Сімейної Медицини» задовольнити повністю.

Визнати протиправними та скасувати прийняті Державною податковою інспекцією у Дніпровському районі Головного управління ДФС у м. Києві:

вимогу про сплату боргу (недоїмки) № 0746 від 06.07.2015;

вимогу про сплату боргу (недоїмки) № 0746-2 від 04.08.2015;

вимогу про сплату боргу (недоїмки) № 0746-3 від 02.09.2015;

вимогу про сплату боргу (недоїмки) № 0746-4 від 01.10.2015;

вимогу про сплату боргу (недоїмки) № 55 від 05.01.2016;

вимогу про сплату боргу (недоїмки) № 55-2 від 03.02.2016;

рішення про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску № від 30.03.2016.

Судові витрати в сумі 6 842,26 грн. присудити на користь Приватного вищого навчального закладу «Інститут Загальної Практики - Сімейної Медицини» за рахунок Державного бюджету України.

Покласти на відповідний підрозділ Державної казначейської служби України виконання постанови суду в частині стягнення судових витрат за рахунок бюджетних асигнувань Державної податкової інспекції у Дніпровському районі Головного управління ДФС у м. Києві.

Постанова набирає законної сили в порядку передбаченому статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства та може бути оскаржена в апеляційному порядку повністю або частково за правилами, встановленими статтями 185-187 КАС України, шляхом подання через суд першої інстанції апеляційної скарги.

Суддя Р.О. Арсірій