Справа № 804/5591/16
Суддя: Юрко І.В.
Дата ухвалення: 2017-03-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

"16" березня 2017 р. справа № 804/5591/16

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Юрко І.В., суддів: Гімона М.М., Чумака С. Ю.,

розглянув у порядку письмового провадження в приміщенні суду в місті Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16 на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 06 грудня 2016 року по справі № 804/5591/16 за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16 до Територіального управління Державної судової адміністрації України у Дніпропетровській області про визнання неправомірною бездіяльності та зобов'язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В:

Позивачу 26.07. 2016 року (згідно поштового штампу на конверті) звернулись до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Територіального управління Державної судової адміністрації України у Дніпропетровській області, в якому просили:

- визнати неправомірною бездіяльність Територіального управління Державної судової адміністрації України у Дніпропетровській області щодо ненарахування та невиплати ним заробітної плати за період з 26.10.2014 року по 28.03.2015 року включно відповідно до статті 144 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (в редакції з 26.10.2014 року ), за період з 29.03.2015 року по 31.12.2015 року згідно з абзацом другим частини першої статті 147 Закону про судоустрій і статус суддів у редакції Закону «Про забезпечення права на справедливий суд», з урахуванням усіх надбавок та інших виплат, які нараховуються залежно від розміру посадового окладу;

- зобов'язати відповідача здійснити перерахунок та виплату заробітної плати позивачам за період з 26.10.2014 року по 28.03.2015 року включно відповідно до абзацу другого частини першої статті 144 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (в редакції Закону України «Про прокуратуру») та за період з 29.03.2015 року по 31.12.2015 року відповідно до абзацу другого частини першої статті 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (в редакції Закону України «Про забезпечення права на справедливий суд»), без врахування з 09.09.2015 року 50-відсоткового зменшення розміру посадового окладу, введеного постановою Кабінету Міністрів України від 02.09.2015 року № 44 «Про внесення змін до деяких актів Кабінету Міністрів України») в повному обсязі з урахуванням усіх надбавок та інших виплат, що нараховуються залежно від розміру посадового окладу, та з урахуванням фактично проведених виплат.

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 06 грудня 2016 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погодившись з таким рішенням суду, позивачі подали апеляційну скаргу, в якій просили скасувати постанову суду першої інстанції і постановити нове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Сторони в судове засідання апеляційної інстанції не прибули, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Згідно апеляційної скарги позивачі просили розглянути справу за їх відсутності.

З огляду на надіслані до суду апеляційної інстанції заперечення відповідач просив провести розгляд справи у відсутність його представника у зв'язку з великою завантаженістю.

За нормами пункту 2 частини 1 статті 197 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, оскільки справу може бути вирішено на основі наявних у ній доказів, так як не прибула жодна з осіб, які беруть участь у справі, у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, встановила наступне.

Судом першої та апеляційної інстанції встановлено, що в Нікопольському міськрайонному суді Дніпропетровської області працюють: ОСОБА_1 на посаді секретаря судового засідання; ОСОБА_2 на посаді секретаря судового засідання; ОСОБА_3 на посаді помічника судді; ОСОБА_4 на посаді консультанта; ОСОБА_5 на посаді секретаря судового засідання; ОСОБА_6 на посаді судового розпорядника; ОСОБА_7 на посаді секретаря судового засідання; ОСОБА_8 на посаді секретаря судового засідання; ОСОБА_9 на посаді помічника судді; ОСОБА_10 на посаді помічника судді; ОСОБА_11 на посаді помічника судді; ОСОБА_12 на посаді секретаря судового засідання; ОСОБА_13 на посаді помічника судді; ОСОБА_14 на посаді консультанта; ОСОБА_15 на посаді помічника судді; ОСОБА_16 на посаді секретаря судового засідання.

З матеріалів справи встановлено, що за спірний період позивачам виплачувалась заробітна плата, виходячи з посадового окладу 1218,00 грн..

12.07.2016 позивачі звернулись з листами до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Дніпропетровській області про здійснення перерахунку та виплати заробітної плати за період з 26.10.2014 року по 28.03.2015 року включно відповідно до статті 144 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (в редакції з 26.10.2014 року), за період з 29.03.2015 року по 31.12.2015 року відповідно до абзацу другого частини першої статті 147 Закону про судоустрій і статус суддів у редакції Закону «Про забезпечення права на справедливий суд», з урахуванням усіх надбавок та інших виплат, які нараховуються залежно від розміру посадового окладу.

Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Дніпропетровській області надало позивачам письмові відповіді з посиланням на відсутність законодавчого механізму реалізації норм ст.144 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» в редакції Закону України «Про прокуратуру» та ст.147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» в редакції Закону України «Про забезпечення права на справедливий суд», так як не внесені відповідні зміни до постанови Кабінету Міністрів України від 09.03.2006 року №268 «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників апарату органів виконавчої влади, органів прокуратури, судів та інших органів». Відтак, відсутні юридично обґрунтовані підстави нараховувати та виплачувати посадові оклади у розмірах інших, ніж це передбачено Додатком 47 постанови №268, оскільки нарахування та виплата заробітної плати здійснюється лише за наявності відповідного бюджетного призначення, встановленого законом про Державний бюджет.

Не погодившись з такими діями ТУ ДСА України в Дніпропетровській області, позивачі оскаржили їх до суду.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки з 26.20.2014 року по 09.09.2015 року Кабінетом Міністрів України зміни до постанови від 09.03.2006 року №268 «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників апарату органів виконавчої влади, органів прокуратури, судів та інших органів» щодо умов оплати праці, зокрема розмірів окладів працівників апарату суду, не внесено, а Законами України від 16.01.2014 року №719-VІІ «Про Державний бюджет України на 2014 рік» та від 28.12.2014 року №80-VІІІ «Про Державний бюджет України на 2015 рік» видатки на реалізацію положень абзацу 2 частини 1 статті 144 Законом України «Про судоустрій і статус суддів», частини 1 статті 147 Законом України «Про судоустрій і статус суддів» (у редакції з 28 березня 2015 року) не передбачено, відповідач не мав правових підстав для перерахунку та виплати заробітної плати працівників апарату суду поза межами видатків державного бюджету на оплату праці таких працівників у розмірах інших, ніж встановлено Кабінетом Міністрів України.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

26 жовтня 2014 року набрав чинності Закон України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 року №1697-VII (далі по тексту - Закон №1697), яким внесено зміни до статті 144 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (далі по тексту - Закон №2453), зокрема передбачено, що розмір посадового окладу працівника апарату суду, посада якого віднесена до шостої категорії посад державних службовців, установлюється в розмірі 30 відсотків посадового окладу судді місцевого суду, посадові оклади працівників апарату суду, посади яких віднесені до кожної наступної категорії посад державних службовців, установлюються з коефіцієнтом 1,3 пропорційно посадовим окладам працівників апарату суду, посади яких віднесені до попередньої категорії посад державних службовців.

Абзацом другим підпункту 1 і абзацом третім підпункту 2 пункту 13 розділу XIII Закону №1697 Кабінет Міністрів України зобов'язано у тримісячний строк з дня, наступного за днем опублікування цього Закону, привести свої нормативно-правові акти у відповідність із цим Законом та у двомісячний строк з дня, наступного за днем опублікування цього Закону, внести на розгляд Верховної Ради України пропозиції щодо приведення законодавчих актів у відповідність із цим Законом, у тому числі з метою забезпечення збільшення видатків Державного бюджету України на оплату праці працівників апаратів судів та встановлення їм посадових окладів у розмірі, не меншому за передбачені Законом №2453.

З 28 березня 2015 року Законом України від 12.02.2015 №192-VІІІ «Про забезпечення права на справедливий суд» (далі по тексту - Закон №192) затверджено нову редакцію Закону №2453, у статті 147 якого встановлено, що розмір заробітної плати працівників апаратів судів, ДСА, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, Національної школи суддів України, їхнє побутове забезпечення і рівень соціального захисту визначаються законом і не можуть бути меншими, ніж у відповідних категорій державних службовців органів законодавчої та виконавчої влади. При цьому розмір посадового окладу працівника апарату суду, посада якого віднесена до шостої категорії посад державних службовців, установлюється в розмірі 30 відсотків посадового окладу судді місцевого суду. Посадові оклади працівників апарату суду, посади яких віднесені до кожної наступної категорії посад державних службовців, установлюються з коефіцієнтом 1,3 пропорційно посадовим окладам працівників апарату суду, посади яких віднесені до попередньої категорії посад державних службовців.

Підпунктом 2 пункту 13 Перехідних положень Закону №192 Кабінет Міністрів України зобов'язано у тримісячний строк з дня набрання чинності цим Законом привести свої нормативно-правові акти у відповідність із зазначеним Законом.

Наведене узгоджується із положеннями частин сьомої, восьмої статті 33 Закону України від 16 грудня 1993 року №3723-XII «Про державну службу» (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин; далі по тексту - Закон №3723), згідно з якими умови оплати праці державних службовців, розміри їх посадових окладів, надбавок, доплат і матеріальної допомоги визначаються Кабінетом Міністрів України. Джерелом формування фонду оплати праці державних службовців є Державний бюджет України та інші джерела, визначені для цієї мети положеннями про органи державної виконавчої влади, затвердженими указами Президента України та постановами Кабінету Міністрів України.

Аналогічні положення закріплено також частиною другою статті 8 Закону України від 24 березня 1995 року № 108/95-ВР «Про оплату праці» (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин; далі по тексту - Закон №108/95-ВР), яка передбачає, що умови та розміри оплати праці працівників установ та організацій, що фінансуються з бюджету, визначаються Кабінетом Міністрів України.

Оплата праці працівників установ та організацій, що фінансуються з бюджету, здійснюється на підставі законодавчих та інших нормативних актів України, генеральної, галузевих, регіональних угод, колективних договорів у межах бюджетних асигнувань та інших позабюджетних доходів. Обсяги витрат на оплату праці працівників установ та організацій, що фінансуються з бюджету, затверджуються одночасно з бюджетом (стаття 13 Закону №108/95-ВР).

За правилами статті 142 Закону №2453 (в редакції до 28 березня 2015 року) фінансування всіх судів в Україні здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України. Функції головного розпорядника коштів Державного бюджету України щодо фінансового забезпечення діяльності судів здійснює, зокрема, ДСА. Суди загальної юрисдикції фінансуються згідно з кошторисами і щомісячними розписами видатків, затвердженими відповідно до вимог цього Закону, у межах річної суми видатків, передбачених Державним бюджетом України на поточний фінансовий рік, у порядку, встановленому Бюджетним кодексом України (стаття 143 Закону №2453). Аналогічні правила закріплені і у статтях 145, 146 Закону №2453 в редакції з 28 березня 2015 року.

З 01 січня 2015 року пунктом 9 Прикінцевих положень Закону України «Про Державний бюджет України на 2015 рік» визначено, що норми і положення, зокрема, частини першої статті 144 Закону №2453 застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного та місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування, а з 13 березня 2015 року установлено, що норми і положення Закону №2453 застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування.

На час виникнення спірних відносин схема посадових окладів працівників апарату суду була закріплена постановою №268, зокрема Додатком 47, який залишався незмінним до 9 вересня 2015 року. Отже, Кабінет Міністрів України покладені на нього абзацом другим підпункту 1 пункту 13 розділу XIII Закону №1697 та підпунктом 2 пункту 13 Перехідних положень Закону №192 обов'язки щодо приведення його нормативно-правових актів у відповідність із цими законами у тримісячний строк не виконав.

Згідно з частиною першою та другою статті 23 Бюджетного кодексу України будь-які бюджетні зобов'язання та платежі з бюджету здійснюються лише за наявності відповідного бюджетного призначення, якщо інше не передбачено законом про Державний бюджет України. Бюджетні призначення встановлюються законом про Державний бюджет України (рішенням про місцевий бюджет) у порядку, визначеному цим Кодексом.

Відповідно до частини першої статті 51 Бюджетного кодексу України керівники бюджетних установ утримують чисельність працівників, військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та здійснюють фактичні видатки на заробітну плату (грошове забезпечення), включаючи видатки на премії та інші види заохочень чи винагород, матеріальну допомогу, лише в межах фонду заробітної плати (грошового забезпечення), затвердженого для бюджетних установ у кошторисах.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що оскільки з 26 жовтня 2014 року по 9 вересня 2015 року Кабінетом Міністрів України зміни до постанови від 9 березня 2006 року №268 «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників апарату органів виконавчої влади, органів прокуратури, судів та інших органів» щодо умов оплати праці, зокрема розмірів окладів працівників апарату суду, не внесено, а законами України від 16 січня 2014 року №719-VІІ «Про Державний бюджет України на 2014 рік» та «Про Державний бюджет України на 2015 рік» №80-VІІІ видатки на реалізацію положень абзацу 2 частини 1 статті 144 Законом України «Про судоустрій і статус суддів», частини 1 статті 147 Законом України «Про судоустрій і статус суддів» (в редакції з 28 березня 2015 року) не передбачено, відповідач не мав правових підстав для перерахунку та виплати заробітної плати працівників апарату суду поза межами видатків державного бюджету на оплату праці таких працівників у розмірах інших, ніж встановлено Кабінетом Міністрів України.

Вказана правова позиція Верховного Суду України висловлена у постановах Верховного Суду України від 12 липня 2016 року по справі № 820/4648/15, від 13 липня 2016 року по справах № 820/4653/15, № 818/3372/15.

Відповідно до ч.2 ст.244-2 КАС України висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Таким чином, передбачені статтею 202 Кодексу адміністративного судочинства України підстави для скасування постанови суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення відсутні, у зв'язку з чим колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 24, 195, 197, 198, 200, 205, 206, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16 залишити без задоволення.

Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 06 грудня 2016 року по справі № 804/5591/16 залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом 20 днів після набрання законної сили.

Головуючий суддя: І.В. Юрко

Суддя: М.М.Гімон

Суддя: С.Ю. Чумак