Справа № 128/315/17
Суддя: Ватаманюк Р.В.
Дата ухвалення: 2017-03-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 128/315/17

Головуючий у 1-й інстанції: Ганкіна І.А.

Суддя-доповідач: Ватаманюк Р.В.

14 березня 2017 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Ватаманюка Р.В.

суддів: Мельник-Томенко Ж. М. Сторчака В. Ю.

за участю:

секретаря судового засідання: Мирошниченко С.О.,

позивача: ОСОБА_2,

представника позивача: ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Вінницького районного суду Вінницької області від 09 лютого 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 (далі - позивач) до Черемошиненської сільської ради Тиврівського району Вінницької області (далі - відповідач) про визнання рішення протиправним та зобов'язання вчинити дії,щодо розгляду заяви,

В С Т А Н О В И В :

Позивач в лютому 2017 року звернувся до Вінницького районного суду Вінницької області з адміністративним позовом в якому просив: визнати рішення 8 сесії 7 скликання Черемошненської сільської ради від 23.12.2016 "Про розгляд заяви ОСОБА_2" протиправним та зобов'язати Черемошненську сільську раду повторно розглянути заяву ОСОБА_2 від 12.09.2016 та додані до неї документи та прийняти за наслідками її розгляду рішення.

Ухвалою Вінницького районного суду Вінницької області від 09.02.2017 відмовлено у відкритті провадження.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить суд скасувати вказане рішення та прийняти нове, яким направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Позивач та представник позивача в судовому засіданні вимоги апеляційної скарги підтримали в повному обсязі та просили колегію суддів її задовольнити.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представників сторін, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 195 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Приймаючи оскаржуване рішення суд першої інстанції виходив з того, що даний спір повинен розглядатися судом загальної юрисдикції в порядку цивільного судочинства, в зв'язку з наявністю спору про право щодо спадкового майна.

Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції, з таких підстав.

Згідно матеріалів справи, позивач, маючи намір на оформлення права власності на земельні ділянки по АДРЕСА_1 замовила технічну документацію із землеустрою. Після її виготовлення позивач звернулась до суміжних землекористувачів ОСОБА_4 та ОСОБА_5 з пропозицією підписання меж належних їй земельних ділянок, однак останні від підписання протоколу погодження меж відмовились.

Зважаючи на ту обставину, що у даному випадку в наявності є спір між суміжними землевласниками щодо межі належних їм земельних ділянок, чітка межа цих ділянок відсутня, відтак 12.09.2016 позивач звернулась до відповідача із заявою, в якій просила розглянути вказаний земельний спір.

23.12.2016 рішенням №153 8 сесії 7 скликання Черемошненської сільської ради "Про розгляд заяви ОСОБА_2" вирішено відмовити ОСОБА_2 у погодженні акту меж земельної ділянки без підписів суміжних землекористувачів ОСОБА_5 та ОСОБА_4 та рекомендовано звернутись до Тиврівського районного суду. При цьому відповідач, приймаюче оскаржуване рішення керувався положеннями ст. 153, 158, 159 КАС України, тобто за своєю суттю вказане рішення є рішенням органу місцевого самоврядування, щодо розгляду земельного спору.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Частиною 2 ст. 2 КАС України передбачено, що до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Пунктом 1 ч.1 ст. 3 КАС України також визначено, що справа адміністративної юрисдикції (далі - адміністративна справа) - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Суб'єктом владних повноважень є орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень (п. 7 ч. 1 ст. 3 КАС України).

У відповідності до ч. 1 ст. 17 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на правовідносини, що виникають у зв'язку з здійсненням суб'єктом владних повноважень владних управлінських функцій.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 17 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема: спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

У Рішенні Конституційного суду України №10-рп/2010 від 01.04.2010 у справі за конституційним поданням Вищого адміністративного суду України щодо офіційного тлумачення положень частини першої статті 143 Конституції України, пунктів "а", "б", "в", "г" статті 12 Земельного кодексу України, пункту 1 частини першої статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України, зроблено висновок:

- положення частини першої статті 143 Конституції України, згідно з якими територіальні громади села, селища, міста безпосередньо або через утворені ними органи місцевого самоврядування вирішують інші питання місцевого значення, віднесені законом до їхньої компетенції, слід розуміти так, що при вирішенні цих питань органи місцевого самоврядування діють як суб'єкти владних повноважень;

- положення пунктів "а", "б", "в", "г" статті 12 Земельного кодексу України у частині повноважень сільських, селищних, міських рад відповідно до цього кодексу вирішувати питання розпорядження землями територіальних громад, передачі земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб, надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності, вилучення земельних ділянок із земель комунальної власності треба розуміти так, що при вирішенні таких питань ці ради діють як суб'єкти владних повноважень;

- положення пункту 1 частини першої статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України стосовно поширення компетенції адміністративних судів на спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності слід розуміти так, що до публічно-правових спорів, на які поширюється юрисдикція адміністративних судів, належать і земельні спори фізичних чи юридичних осіб з органом місцевого самоврядування як суб'єктом владних повноважень, пов'язані з оскарженням його рішень, дій чи бездіяльності.

Аналіз вищезазначених положень свідчить про те, що особа, яка не є суб'єктом владних повноважень, не обмежена у праві на звернення до адміністративного суду із вимогами про оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень, якщо вважає, що суб'єкт владних повноважень при здійсненні владних управлінських функцій порушив її права, свободи або інтереси.

При розгляді адміністративної справи обов'язковою повинна бути наявність публічно-правового спору між конкретним позивачем та конкретним відповідачем, з метою судового захисту прав, свобод чи інтересів такого позивача від порушень з боку суб'єкта владних повноважень при здійсненні ним владних управлінських функцій.

Тобто, спір із суб'єктом владних повноважень буде належати до публічно-правового спору за умови коли такий суб'єкт (відповідач у справі) при вчиненні (прийнятті) оскаржуваних рішення (дії, бездіяльності) діяв при виконанні владних управлінських функцій.

При визначенні юрисдикції справи, необхідно виходити з характеру спірних правовідносин, прав та інтересів, за захистом яких звернувся позивач, суб'єктного складу сторін, предмету спірних правовідносин.

У даній справі предметом спору є питання правомірності рішення №153 8 сесії 7 скликання Черемошненської сільської ради від 23.12.2016 "Про розгляд заяви ОСОБА_2" та зобов'язання Черемошненську сільську раду розглянути земельний спір у відповідності до вимог ст.159 ЗК України та згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України та ч. 3 ст. 24 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" ст. 9 КАС України.

Відповідно до ст. 158 ЗК України земельні спори вирішуються судами, органами місцевого самоврядування та центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин.

Органи місцевого самоврядування вирішують земельні спори у межах населених пунктів щодо меж земельних ділянок, що перебувають у власності і користуванні громадян, та додержання громадянами правил добросусідства, а також спори щодо розмежування меж районів у містах.

У разі незгоди власників землі або землекористувачів з рішенням органів місцевого самоврядування, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, спір вирішується судом.

Стаття 159 ЗК України визначає порядок розгляду земельних спорів органами місцевого самоврядування.

З огляду на встановлені обставини та наведені положення закону, колегія суддів дійшла висновку про те, що в спірних правовідносинах, відповідач діяв як суб'єкт владних повноважень, реалізовуючи надані йому Конституцією України, Земельним Кодексом та Законом України "Про місцеве самоврядування в Україні" повноваження по вирішенню земельного спору, а не повноваження власника земельної ділянки.

Зважаючи на вище викладене, колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції щодо належності розгляду даної справи в порядку цивільного судочинства, та вважає їх такими, що зроблені з помилковим застосуванням норм процесуального та матеріального права.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 199 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати ухвалу суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 204 КАС України підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення питання.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 199, 204, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд

У Х В А Л И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Ухвалу Вінницького районного суду Вінницької області від 09 лютого 2017 року - скасувати.

Справу направити до Вінницького районного суду Вінницької області для продовження розгляду.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту постановлення та оскарженню не підлягає.

Ухвала суду складена в повному обсязі 21 березня 2017 року.

Головуючий Ватаманюк Р.В.

Судді Мельник-Томенко Ж. М. Сторчак В. Ю.