Справа № 813/6450/15
Суддя: Олексієнко М.М.
Дата ухвалення: 2017-03-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 березня 2017 року м. Київ К/800/19821/16

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі: Олексієнка М.М. (доповідач), Рецебуринського Ю.Й., Штульман І.В.,

здійснивши в касаційному порядку попередній розгляд справи за адміністративним позовом ОСОБА_4 до Міністерства внутрішніх справ України (далі - МВС України), Головного управління Національної поліції у Львівській області (далі - ГУ Нацполіції у Львівській області), Управління Міністерства внутрішніх справ України на Львівській залізниці (далі - УМВС України на Львівській залізниці) про визнання протиправними дій, допущені при звільненні, скасування наказу, поновлення на посаді, стягнення грошового забезпечення за час вимушеного прогулу за касаційною скаргою представника МВС України на судові рішення Львівського окружного адміністративного суду від 11 травня 2016 року, Львівського апеляційного адміністративного суду від 30 червня 2016 року,

в с т а н о в и л а :

У грудні 2015 року ОСОБА_4 звернулася до суду з адміністративним позовом, у якому з урахуванням уточнень просила:

визнати протиправними дії МВС України, Головного управління МВС України у Львівській області та УМВС України на Львівській залізниці, допущені при звільненні її з органів внутрішніх справ з підстав, передбачених підпунктом «г» пункту 64 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінетом Міністрів Української РСР від 29 липня 1991 року № 114 (далі - Положення № 114);

- визнати протиправним та скасувати наказ УМВС України на Львівській залізниці від 3 вересня 2015 року № 65о/с в частині звільнення її із органів внутрішніх справ через скорочення штатів;

- зобов'язати МВС України з урахуванням рівня кваліфікації, досвіду та спеціального звання працевлаштувати в органах внутрішніх справ;

- стягнути УМВС України на Львівській залізниці грошове забезпечення за час вимушеного прогулу з 16 вересня 2015 року.

В обґрунтування позовних вимог вказувала на недотримання відповідачами приписів частини 3 статті 184 Кодексу законів про працю (далі - КЗпП) України щодо неможливості звільнення жінки в період перебування у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку без працевлаштування.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 11 травня 2016 року, залишеною без змін Львівським апеляційним адміністративним судом від 30 червня 2016 року, адміністративний позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано наказ УМВС України на Львівській залізниці від 3 вересня 2015 року № 65 о/с про звільнення ОСОБА_4 з органів внутрішніх справ з підстав, передбачених підпунктом «г» пункту 64 Положення № 114. Поновлено позивачку на посаді старшого оперуповноваженого сектору боротьби з незаконним обігом наркотиків УМВС на Львівській залізниці з 16 вересня 2015 року. В решті в задоволенні позову відмовлено. Ухвалюючи таке рішення, суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, виходив з того, що ОСОБА_4 має на утриманні дитину віком до трьох років, тому її не може бути звільнено без обов'язкового працевлаштування.

У касаційній скарзі представник МВС України, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, допущені судами, просить попередні судові рішення скасувати і ухвалити нову постанову про відмову в задоволенні позову. Зазначає, що 7 листопада 2015 року набув чинності Закон України «Про Національну поліцію», за приписами якого всі працівники МВС з дня опублікування цього Закону вважаються такими, що попереджені у визначеному порядку про можливе майбутнє звільнення через скорочення штатів. Таке правило поширюється й на жінок, які мають на утриманні дитину до трьох років.

З'ясувавши обставини справи в межах, передбачених статтею 220 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), колегія суддів приходить до висновку про відмову в задоволенні касаційної скарги з урахуванням наступного.

Виходячи зі змісту положень, викладених у пунктах 8 - 10 Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 2 липня 2015 року № 580-VІІІ «Про національну поліцію», в органах внутрішніх справ мало місце скорочення штатів. Як зазначено у пункті 8, з дня опублікування цього Закону всі працівники міліції (особи рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ), а також інші працівники Міністерства внутрішніх справ України, його територіальних органів, закладів та установ вважаються такими, що попереджені у визначеному порядку про можливе майбутнє звільнення через скорочення штатів.

При цьому, в пунктах 9 та 10 визначено порядок вивільнення працівників міліції. Зокрема, працівники міліції, які виявили бажання проходити службу в поліції, за умови відповідності вимогам до поліцейських, визначеним цим Законом, упродовж трьох місяців з дня опублікування цього Закону можуть бути прийняті на службу до поліції шляхом видання наказів про призначення за їх згодою чи проходження конкурсу на посади, що заміщуються поліцейськими, у будь-якому органі (закладі, установі) поліції.

Посади, що пропонуються особам, зазначеним у цьому пункті, можуть бути рівнозначними, вищими або нижчими щодо посад, які ці особи обіймали під час проходження служби в міліції.

Працівники міліції, які відмовилися від проходження служби в поліції та/або не прийняті на службу до поліції в тримісячний термін з моменту попередження про наступне вивільнення, звільняються зі служби в органах внутрішніх справ через скорочення штатів. Указані в цьому пункті особи можуть бути звільнені зі служби в органах внутрішніх справ до настання зазначеного в цьому пункті терміну на підставах, визначених Положенням про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ.

В той же час, питання вивільнення працівників, які мають певні пільги, зокрема вагітних жінок, жінок, які мають дітей віком до трьох років, одиноких матерів при наявності дитини віком до чотирнадцяти років або дитини-інваліда спеціальним законом не врегульовано, тому згідно із частиною сьомою статті 9 КАС України у разі відсутності закону, що регулює відповідні правовідносини, суд застосовує закон, що регулює подібні правовідносини (аналогія закону), а за відсутності такого закону суд виходить із конституційних принципів і загальних засад права (аналогія права).

Таким законом, в даному випадку, є Кодекс законів про працю України. За приписами частини третьої статті 184 цього Кодексу звільнення вагітних жінок і жінок, які мають дітей віком до трьох років (до шести років - частина шоста статті 179), одиноких матерів при наявності дитини до чотирнадцяти років або дитини-інваліда з ініціативи власника або уповноваженого ним органу не допускається, окрім випадків повної ліквідації підприємства, установи, організації, коли допускається звільнення з обов'язковим працевлаштуванням.

Тобто, звільнення, вказаних осіб, можливе лише у випадку повної ліквідації підприємства, установ, організації з обов'язковим працевлаштуванням.

Як установлено судами попередніх інстанцій, що відповідає фактичним обставинам справи, ОСОБА_4 перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку. Не дивлячись на зазначені обставин, наказом УМВС України на Львівській залізниці від 3 вересня 2015 року № 65 о/с її - старшого оперуповноваженого сектору боротьби з незаконним обігом наркотиків Управління МВС України на Львівській залізниці, звільнено з органів внутрішніх справ за пунктом 64 «г» (через скорочення штатів) Положення № 114 без вжиття заходів по працевлаштуванню.

З урахуванням зазначених обставин та норм права суди прийшли до обґрунтованого висновку про скасування наказу та поновлення ОСОБА_4 на посаді, оскільки відповідачем порушено її право, передбачене статтею 184 КЗпП.

Доводи, викладені в касаційній скарзі, висновок судів в цій частині не спростовують і не дають підстав вважати судові рішення такими, що ухвалені з порушенням норм матеріального чи процесуального права.

Як зазначалося вище, позивачка як жінка, що має дитину віком до трьох років та перебуває у відпустці для її догляду не може бути звільнена з органів внутрішніх справ за пунктом 64 «г» (через скорочення штатів) Положення № 114 без працевлаштування.

Незаконність звільнення тягне за собою обов'язковість стягнення грошового утримання за час вимушеного прогулу.

На підставі наведеного, керуючись статтями 220, 220-1, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу представника Міністерства внутрішніх справ України відхилити, а судові рішення Львівського окружного адміністративного суду від 11 травня 2016 року, Львівського апеляційного адміністративного суду від 30 червня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає, проте може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, у строки та в порядку, встановленими статтями 237, 238, 239-1 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді: М.М. Олексієнко

Ю.Й. Рецебуринський

І.В. Штульман