Справа № 309/2964/16-а, 2-а/309/106/16
Суддя: Качмар Володимир Ярославович
Дата ухвалення: 2017-03-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 березня 2017 року №876/1677/17

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі :

головуючого судді - Качмара В.Я.

суддів - Гінди О.М., Ніколіна В.В.,

при секретарі судового засідання - Андрушківа І.Я.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу Хустського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Закарпатської області на постанову Хустського районного суду Закарпатської області від 16 листопада 2016 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Хустського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Закарпатської області про скасування рішення та зобов'язання вчинити певні дії,

В C Т А Н О В И В:

У вересні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до Хустського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Закарпатської області (далі - ОУПФ), у якому просила: скасувати рішення комісії по розгляду питань пов'язаних з призначенням та виплатою пенсії ОУПФ (далі - Комісія) про відмову в призначенні пенсії за вислугою років від 12.07.2016 (далі - Рішення) по її заяві від 16.05.2016 (далі - Заява); зобов'язати відповідача призначити ОСОБА_1 пенсію за вислугу років з дня її звернення 16.05.2016 (часу подачі Заяви).

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що у неї наявний стаж роботи як працівнику освіти понад 25 років, що у відповідності до п.«е» ст.55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» (далі - Закон №1788-XII) та постанови Кабінету Міністрів України (далі - КМУ) від 04.11.1993 №909 «Про перелік закладів і установ освіти, охорони здоров'я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років» (далі - Перелік) надає позивачці право на призначення пенсії за вислугу років, однак відповідачем безпідставно відмовлено їй у призначенні такої.

Постановою Хустського районного суду Закарпатської області від 16 листопада 2016 року у справі №309/2964/16-а позов задоволено.

Не погодившись із ухваленим рішенням, його оскаржив відповідач, який покликаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову суду першої інстанції і прийняти нову постанову, якою в задоволенні позову відмовити. Апеляційну скаргу мотивує тим, що оскільки позивач працювала на посаді викладача дитячої школи мистецтв, яка не передбачена Переліком, тому не має право на призначення пенсії за ст.55 Закону №1788-XII.

Позивач у письмовому запереченні вважає постанову суду першої інстанції обґрунтованою, прийняту з врахуванням всіх обставини справи та такою, що відповідає нормам матеріального та процесуального права. Просить апеляційну скаргу ОУПФ залишити без задоволення, а оскаржувану постанову - без змін.

Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з'явились, про дату, час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином, а тому, апеляційний суд, відповідно до ч.1 ст.41 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС), вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності сторін, без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, апеляційну скаргу, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційну скаргу потрібно задовольнити з таких міркувань.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що позивач має право на призначення пенсії за вислугу років, а відмова відповідача у призначенні пенсії є неправомірною.

Такі висновки суду першої інстанції не відповідають фактичним обставинам справи та є помилковими з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що позивач з 01.08.1988 по 01.02.2014 працювала на посаді викладача по класу скрипки в Хустсткій дитячій школі мистецтв (а.с.9-14).

У травні 2016 року ОСОБА_1 звернулась з Заявою до відповідача про призначення їй пенсії за вислугу років відповідно п.«е» ст.55 Закону №1788-XII.

Однак Рішенням Комісії позивачу було відмовлено в призначенні пенсії за вислугу років (а.с.7-8).

Підставою для прийняття такого Рішення стало те, що згідно Переліку музична школа відноситься до позашкільних навчальних закладів, а посада викладача позашкільних навчальних закладів не передбачена в переліку посад вказаного типу навчального закладу.

Відтак ОУПФ листом від 13.07.2016 №4705/01.02 повідомило позивача про відмову у призначенні їй такої пенсії (а.с.6).

Не погоджуючись з такою відмовою ОСОБА_1 звернулась до суду із цим позовом.

Відповідно до абзацу 8 ч.1 ст.52 Закону №1788-XII (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин), право на пенсію за вислугу років мають, зокрема, працівники освіти, охорони здоров'я, а також соціального забезпечення, які в будинках-інтернатах для престарілих та інвалідів і спеціальних службах безпосередньо зайняті обслуговуванням пенсіонерів та інвалідів, відповідно до п.«е» ст.55 цього Закону.

Пунктом «е» ст.55 вказаного Закону передбачено, що право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров'я та соціального забезпечення при наявності спеціального стажу роботи від 25 до 30 років за переліком, що затверджується у порядку, який визначається КМУ, незалежно від віку.

Положеннями ст. 29 Закону України «Про освіту» закріплено, що структура освіти включає в себе, зокрема, позашкільну освіту, яка є частиною структури освіти і спрямовується на розвиток здібностей, талантів дітей, учнівської та студентської молоді, задоволення їх інтересів, духовних запитів і потреб у професійному визначенні.

Відповідно до ч.4 ст.21 Закону України «Про позашкільну освіту» педагогічні працівники позашкільних навчальних закладів мають право на пенсію за вислугу років за наявності педагогічного стажу роботи не менше ніж 25 років.

Переліком встановлені заклади освіти і посади робота на яких дає право на пенсію за вислугою років. Згідно з його положеннями в позашкільних навчальних закладах право на пенсію за вислугу років мають право громадяни, які працювали на таких посадах: директори, їх заступники з навчально-виховної, навчальної, виховної роботи, завідувачі відділами (лабораторіями, кабінетами), художні керівники гуртків, секцій, студій та інших форм гурткової роботи.

При цьому, даним Переліком посада викладача в школі мистецтв не була передбачена. Однак, дорученням КМУ №397/21 від 06.01.1996 (далі - Доручення) дію вище зазначеного Переліку поширено в тому числі і на викладачів шкіл мистецтв без внесення змін до такого.

З матеріалів справи видно, що позивач працювала на посаді викладача в музичній школі, що згодом реорганізована у школу мистецтв, яка Переліком не передбачена.

Наявність Доручення без відповідних змін до Переліку не є достатньою законодавчою підставою для зарахування до спеціального стажу роботи, який дає право на пенсію за вислугу років, періоду роботи позивача на посаді викладача в позашкільних закладах освіти.

Відтак, необхідними умовами для призначення пенсії за вислугу років відповідно до п.«е» ст.55 Закону №1788-ХІІ є наявність спеціального стажу роботи та посади, що дає право на призначення пенсії згідно з Переліком, що затверджується у порядку, який визначається КМУ.

Аналогічна правова позиція була висловлена Верховним Судом України у постанові від 25 травня 2016 року у справі №21-5932а16.

З огляду на вищевказане, апеляційний суд вважає, що доводи апеляційної скарги являються суттєвими і складають підстави для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи.

Такі обставини є безсумнівною підставою для скасування постанови суду першої інстанції та прийняття нової постанови про відмову у задоволенні позову, з наведених вище підстав.

Керуючись статтями 195, 196, 198, 202, 205, 207, 254 КАС, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Хустського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Закарпатської області задовольнити.

Постанову Хустського районного суду Закарпатської області від 16 листопада 2016 року скасувати та прийняти нову постанову, якою у задоволенні позову відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів після набрання нею законної сили шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції, а у разі складення в повному обсязі відповідно до ч.3 ст.160 КАС - з дня складення в повному обсязі.

Головуючий суддя В.Я. Качмар

Суддя О.М. Гінда

Суддя В.В. Ніколін

Повний текст виготовлений 20 березня 2017 року.