Справа № 576/50/17-а
Суддя: Демченко О. С.
Дата ухвалення: 2017-03-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 576/50/17-а,
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17.03.17 місто Глухів

Глухівський міськрайсуд Сумської області в особі судді ДЕМЧЕНКА О.С., при секретарі Бірюк О.І., з участю позивача ОСОБА_1, розглянувши у відкритому судовому засіданні справу адміністративної юрисдикції за позовом ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення Глухівської міської ради про визнання протиправним рішення (дії) та зобов'язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в.

За змістом внесеного до Глухівського міськрайсуду 13 січня 2017 року підтриманого в суді адміністративного позову позивач просить суд відповідним рішенням визнати протиправним відмову відповідача у виплаті йому, як особі, яка має статус ветерана війни - учасника бойових дій, 4730 грн. як суми недоплаченої щорічної разової грошової допомоги за 2016 рік відповідно до діючої редакції ст. 12 Закону України від 22 жовтня 1993 року № 3551-ХІІ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» (далі - Закон № 3551-ХІІ), та зобов'язати відповідача виплатити йому вказану грошову суму, посилаючись на те, що в порушення його (з огляду на положень ст.ст. 2 і 12 Закону № 3551-ХІІ та ст.ст. 1, 3, 8, 19, 22, 58 та 64 Конституції України) конституційних прав відповідачем за 2016 рік йому була виплачена не передбачена діючою редакцією ст. 12 Закону України № 3551-ХІІ разова грошова допомога у розмірі п'яти мінімальних пенсій за віком, що відповідає грошовій сумі у 5650 грн. (1130х5=5650), а лише 920 грн., а відтак - йому була недоплачена грошова сума у розмірі 4730 грн..

Представник відповідача не прийняв безпосередньої участі в судових засіданнях при розгляді справи судом, але з наданих суду заперечень керівника відповідача вбачається, що сторона відповідача позовних вимог позивача не визнає, посилаючись на наступне (далі мовою оригіналу із заперечення на позов).

«Законом України «Про державний бюджет на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» викладені у новій редакції положення ч. 5 ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», відповідно до яких щорічно до 05 травня учасникам бойових дій виплачується разова грошова допомога у розмірах, які визначаються КМ України в межах бюджетних призначень, встановлених законом про Державний бюджет України.

Рішенням Конституційного Суду України № 10-рп/2008 від 22.05.2008 наведені положення визнані неконституційними.

Починаючи з 22.05.2008 року відновлено дію частини 5 ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», відповідно до якої розмір грошової допомоги учасникам бойових дій має становити п'ять мінімальних пенсій за віком.

Згідно п. 63(І) Закону України від 28.12.14 № 79-VІІІ «Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин», розділом VІ «Прикінцеві та перехідні положення» БК України доповнений п. 26, яким установлено, гарантії їх соціального захисту застосовуються у порядку та розмірах, встановлених КМ України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування. Це положення закону неконституційним на даний час не визнавалося.

Відповідно до п. 1 постанови КМ України від 02.03.16 № 141 «Деякі питання виплати у 2016 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» та «Про жертви нацистських переслідувань», здійснює Мінсоцполітики шляхом перерахування коштів на зазначені цілі структурним підрозділам з питань соцзахисту населення обласних, Київської міської держадміністрацій, які через відділення зв'язку або через установи банків перераховують їх на особові рахунки громадян за місцем отримання пенсії (особам, які не є пенсіонерами, за місцем їх проживання), учасникам бойових дій у розмірі 920 грн.

Отже, на сьогоднішній день діють два нормативно-правові акти, що мають однакову юридичну силу, але по різному встановлюють розмір щорічної допомоги до 5 травня учасникам бойових дій.

Конституційний Суд України у пункті 3 мотивувальної частини рішення № 4-зп від 03.10.97 р. у справі набуття чинності Конституцією України зазначив, що конкретна сфера суспільних відносин не може бути водночас врегульована одно предметними нормативними правовими актами однакової сили, які за змістом суперечать один одному. Звичайною є практика, коли наступний у часі акт містить пряме застереження щодо повного або часткового скасування попереднього. Загальновизнаним є й те, що з прийняттям нового акту, якщо інше не передбачено самим цим актом, автоматично скасовується однопредметний акт, який діяв у часі раніше».

З'ясувавши обставини справи, події і факти, що передували зверненню позивача до суду з даним позовом, проаналізувавши доводи сторін та дослідивши надані документальні докази, суд дійшов переконливого висновку про наявність підстав для задоволення позову, виходячи з наступного.

За результатами розгляду справи судом встановлено (і це визнається стороною відповідача), що ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 має статус особи, яка має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - учасників бойових дій, і перебуває на обліку в Єдиному державному реєстрі осіб, які мають право на пільги.

Згідно наданої суду стороною відповідача (а.с. 19) довідки ОСОБА_1 11 квітня 2016 року отримав (йому було перераховано на відповідний банківський рахунок) разову грошову допомогу у сумі 920 грн. відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 02 березня 2016 року № 141 «Деякі питання виплати у 2016 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань».

26 грудня 2016 року позивач звернувся до відповідача із заявою, якою просив донарахувати і виплатити йому, як учаснику бойових дій, 4730 грн. як недоплачену суму щорічної грошової допомоги, передбаченої діючою редакцією ст. 12 Закону № 3551-ХІІ (а.с.8), але листом керівника відповідача від 28 грудня 2016 року № 01-46/4039 позивач був повідомлений, що (за змістом листа) його заява залишена без задоволення (а.с.9).

Станом на 05 травня 2016 року і на даний час позивач є безробітним, окрім випадкових неофіційних заробітків інших доходів не має.

Ці встановлені судом обставини суд визнає такими, що визначають зміст існувавших і існуючих між позивачем і відповідачем правовідносин, виходячи з яких суд і має вирішувати існуючий між сторонами спір, застосовуючи відповідні щодо предмету спору положення діючого законодавства.

Так, за змістом ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), яка (стаття) визначає завдання адміністративного судочинства, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до положень ч.ч. 1 і 4 ст. 9 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого:

1) суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України;

2) суд застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією та законами України.

У разі невідповідності нормативно-правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу.

Відповідно до положень абзацу першого ч. 2 та ч. 4 ст. 99 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів; якщо законом передбачена можливість досудового порядку вирішення спору і позивач скористався цим порядком, то для звернення до адміністративного суду встановлюється місячний строк, який обчислюється з дня, коли позивач дізнався про рішення суб'єкта владних повноважень за результатами розгляду його скарги на рішення, дії або бездіяльність суб'єкта владних повноважень.

За змістом ст.ст. 1 і 3 Конституції України Україна є суверенною і незалежною, демократичною, соціальною і правовою державою; людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю, права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави, держава відповідає перед людиною за свою діяльність, а утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави.

За змістом ст. 8 та ч. 1 ст. 9 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права; Конституція України має найвищу юридичну силу; закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй; норми Конституції є нормами прямої дії; чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною радою України, є частиною національного законодавства України.

За змістом ч. 2 ст. 19 та ч.ч. 2 і 3 ст. 22 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані, а при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

За змістом ч.ч 1 і 3 ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом; пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

За змістом ч. 1 ст. 55 та ч. 1 ст. 58 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом; закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії у часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

За змістом ст. 64 Конституції України конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України ; в умовах воєнного або надзвичайного стану можуть встановлюватися окремі обмеження прав і свобод із зазначенням строку дії цих обмежень.

За змістом ч. 1 ст. 95 Конституції України в основу правового регулювання бюджетних відносин в Україні закладено принцип справедливого і неупередженого розподілу суспільного багатства між громадянами і територіальними громадами.

Загальною декларацією прав людини 1948 року передбачено, що кожна людина має право на ефективне поновлення в правах компетентними національними судами у випадках порушення її основних прав, наданих їй конституцією або законом ( стаття 8). Право на ефективний судовий захист закріплено також у Міжнародному пакті про громадянські та політичні права 1966 року (стаття 2) та в Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (стаття 13).

За змістом положень частини п'ятої ст. 12 Закону № 3551-ХІІ щорічно до п'ятого травня учасникам бойових дій виплачується разова грошова допомога у розмірі п'яти мінімальних пенсій за віком.

За змістом положень ст. 1 Закону № 3551-ХІІ, цей Закон спрямований на захист ветеранів війни шляхом:

створення належних умов для підтримання здоров'я та активного довголіття;

організації соціального та інших видів обслуговування, зміцнення матеріально-технічної бази створених для цієї мети закладів і служб та підготовки відповідних спеціалістів;

виконання цільових програм соціального і правового захисту ветеранів війни;

надання пільг, переваг та соціальних гарантій у процесі трудової діяльності відповідно до професійної підготовки і з урахуванням стану здоров'я.

За змістом положень частини 1, 2 і 3 ст. 2 Закону № 3551-ХІІ законодавство України про статус ветеранів війни та їх соціальні гарантії складається з цього Закону та інших актів законодавства України; права та пільги для ветеранів війни і членів їх сімей, встановлені раніше законодавством України і законодавством колишнього Союзу РСР, не можуть бути скасовані без їх рівноцінної заміни; нормативні акти органів державної влади та органів місцевого самоврядування, які обмежують права і пільги ветеранів війни, передбачені цим Законом, є недійсними.

За змістом положень ст. 17-1 Закону № 3551-ХІІ щорічну виплату разової грошової допомоги до п'ятого травня в розмірах, передбачених статтями 12-16 цього Закону, здійснює центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, через відділення зв'язку або через установи банків (шляхом перерахування на особовий рахунок отримувача) пенсіонера - за місцем отримання пенсії, а особам, які не є пенсіонерами,- за місцем їх проживання чи одержання грошового утримання.

Станом на 05 травня 2016 року мінімальний розмір пенсії за віком відповідно до положень Закону України від 25 грудня 2015 року № 928-VІІІ «Про Державний бюджет України на 2016 рік (далі - Закон № 928-VІІІ) становив 1130 грн..

Наведені встановлені судом обставини в контексті (з урахуванням) наведених положень законодавства й дають суду достатні правові підстави визнати, що відповідач, як структурний (місцевий) підрозділ з питань соціального захисту населення Мінсоцполітики України, виконуючи покладені на нього обов'язки щодо виплати (перерахування) позивачу, як учаснику бойових дій, щорічної разової грошової допомоги до 05 травня 2016 року, був зобов'язаний виплатити (перерахувати) позивачу грошову суму такої допомоги згідно вимог діючої редакції ст. 12 Закону № 3551-ХІІ, тобто у розмірі п'яти визначених Законом № 928-VІІІ мінімальних розмірів пенсії за віком, а не у розмірі, визначеному Постановою Кабінету Міністрів України № 141 (підзаконним щодо спеціального Закону № 3551-ХІІ нормативно-правовим актом). При цьому, з урахуванням наведених положень ст.ст. 1 і 2 Закону № 3551-ХІІ та наведених положень ст.ст. 8, 9, 22 і 64 Конституції України суд визнає неслушними (непереконливими) викладені у запереченні на позов доводи сторони відповідача, що після набрання чинності наведених у запереченні положень пункту 63 Закону № 79-VІІІ автоматично були скасовані чи втратили чинність положення діючої редакції ст. 12 Закону 3551-ХІІ, оскільки Закон № 79-VІІІ не містить в собі прямі застереження щодо повного або часткового скасування положень діючої редакції ст. 12 Закону № 3551-ХІІ, тоді як положення частин 1, 2 і 3 ст. 8, частини 3 ст. 22 та частини 1 ст. 64 Конституції України є нормами прямої дії, з якими у повній мірі узгоджується обов'язок застосування наведених положень ст. 2 і 12 Закону № 3551-ХІІ.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 1, 3, 8, 9, 19, 22, 46, 55, 58, 64 Конституції України, ст.ст. 1, 2, 12 і 17-1 Закону № 3551-ХІІ, а також ст.ст. 1, 2, 5, 7-9, 17, 18, 23, 71, 99, 161, 162 та 186 Кодексу адміністративного судочинства України , суд

в и р і ш и в.

Позов ОСОБА_1 задовольнити у повному обсязі.

Визнати протиправним рішення (дію) Управління соціального захисту населення Глухівської міської ради щодо відмови ОСОБА_1, як особі, яка має статус учасника бойових дій, у виплаті за 2016 рік відповідно до положень діючої редакції ст. 12 Закону України від 22 жовтня 1993 року № 3551-ХІІ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» щорічної разовової грошової допомоги у розмірі п'яти мінімальних пенсій за віком, і зобов'язати Управління соціального захисту населення Глухівської міської ради виплатити ОСОБА_1 зазначену щорічну разову грошову допомогу у розмірі, передбаченому діючою редакцією ст. 12 наведеного Закону, з урахуванням вже проведеної виплати частини такої соціальної допомоги.

Постанова суду може бути оскаржена до Харківського Апеляційного адміністративного суду шляхом подання до Глухівського міськрайсуду апеляції на постанову. Така апеляція може бути подана протягом десяти днів з дня отримання копії повного тексту даної постанови. Копія апеляційної скарги особою, яка її подає, одночасно надсилається до суду апеляційної інстанції.

Суддя Глухівського міськрайсуду О.С. Демченко

Повний текст постанови суду виконаний суддею 20 березня 2017 року.