Справа № 820/6720/16
Суддя: Яковенко М.М.
Дата ухвалення: 2017-03-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 березня 2017 р. Справа № 820/6720/16
Харківський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді: Яковенка М.М.

суддів: Лях О.П., Старосуда М.І.

секретарі судового засідання: Жданюк А.О.

за участю:

позивача ОСОБА_1

представники відповідача: Діденко А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду апеляційну скаргу Харківської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Харківській області на постанову Харківського окружного адміністративного суду від 22 грудня 2016 року по справі № 820/6720/16 за позовом ОСОБА_1 до Харківської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Харківській області про скасування податкового повідомлення - рішення,

В С Т А Н О В И В :

Позивач, ОСОБА_1, звернулася до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Харківської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Харківській області, в якому просила суд скасувати податкове повідомлення-рішення від 15.05.2015 № 01-17 Т.

Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 22 грудня 2016 року позов задоволено у повному обсязі (а.с. 27-32).

Визнано протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Харківської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Харківській області від 15.05.2015 № 01-17 Т.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач звернувся з апеляційною скаргою, пославшись на незаконність та необґрунтованість постанови суду першої інстанції, прийняту з порушенням норм матеріального та процесуального права, без належної оцінки доказів і встановлення обставин у справі, просив постанову суду першої інстанції скасувати і прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову у повному обсязі. Апелянт посилаючись на приписи Закону України від 28.12.2014 № 71-VIII "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи" та статті 267 Податкового кодексу України, вважає, що позивач зобов'язаний сплатити транспортний податок за 2015 року.

Представник відповідача наполягав на задоволенні апеляційної скарги.

Позивач заперечував проти апеляційної скарги та наполягав на залишенні її без задоволенні.

Колегія суддів заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін, дослідивши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково з наступних підстав.

Як встановлено судами першої та апеляційної інстанції, що ОСОБА_1 була власником легкового автомобіля марки MITSUBISHI, модель PAJERO WAGON, 2010 року випуску із об'ємом двигуна 3200 куб.см., державний номер НОМЕР_1, дата реєстрації - 06.12.13, та знятий з реєстрації - 02.09.15 що підтверджується листом Регіонального сервісного центру в Харківській області (а.с. 14).

Харківською об'єднаною державною податковою інспекцією Головного управління ДФС у Харківській області, згідно з п.п. 54.3.3 п.54.3 ст.54 та відповідно до п.п. 267.6.2 п. 267.6 статті 267 Податкового кодексу України прийнято податкове повідомлення-рішення форми від 15.05.2015 № 01-17 Т, відповідно до якого позивачу, визначено суму податкового зобов'язання за платежем "транспортний податок з фізичних осіб" у розмірі 25000 грн.

Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив з того, що Рішенням 36 сесії Харківської міської ради 6 скликання від 21.01.2015 р. №1793/15 "Про внесення змін до рішення 4 сесії Харківської міської ради 6 скликання від 12.01.2011 р. №126/11 "Про врегулювання питань справляння податків на території міста Харкова відповідно до норм Податкового кодексу України" набрало чинності з 01.01.2015 р., а тому в силу положень ст. 12 Податкового кодексу України норми вказаного рішення підлягають застосуванню з метою оподаткування не раніше наступного бюджетного періоду, який настав за плановим (2015 роком), тобто не раніше 2016 року.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Статтею 67 Конституції України встановлено, що кожен зобов'язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Відповідно до пп. 54.3.3 п.54.3 ст.54 Податкового кодексу України, контролюючий орган зобов'язаний самостійно визначити суму грошових зобов'язань, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення (збільшення) від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток або від'ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, якщо, згідно з податковим та іншим законодавством особою, відповідальною особою за нарахування сум податкових зобов'язань з окремого податку або збору, застосування штрафних (фінансових) санкцій та пені, у тому числі за порушення у сфері зовнішньоекономічної діяльності, є контролюючий орган.

Відповідно до статті 265 Податкового кодексу України, податок на майно складається з: податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки; транспортного податку; плати за землю.

01 січня 2015 року набрав чинності Закон України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи", яким шляхом викладення в новій редакції ст. 267 Податкового кодексу України, було введено транспортний податок.

Так, відповідно до п.п.267.1.1 п.267.1 ст.267 Податкового кодексу України, в новій редакції, платниками транспортного податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які мають зареєстровані в Україні згідно з чинним законодавством власні легкові автомобілі, що відповідно до підпункту 267.2.1 пункту 267.2 цієї статті є об'єктами оподаткування.

Встановлено, що об'єктом оподаткування є легкові автомобілі, які використовувалися до 5 років і мають об'єм циліндрів двигуна понад 3000 куб. см. (пп.267.2.1п.267.2ст.267 Податкового кодексу України). Базою оподаткування є легковий автомобіль, що є об'єктом оподаткування.

Ставка податку встановлюється з розрахунку на календарний рік у розмірі 25000 грн. за кожен легковий автомобіль, що є об'єктом оподаткування (п.267.4ст.267 ПК України). Базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року (пп.267.5.1п.267.5ст.267 ПК України).

Отже, об'єктом оподаткування є автомобілі, що використовуються до 5 років і мають об'єм циліндрів двигуна понад 3000 куб. см..

При цьому, згідно з пп.14.1.251 п.14.1ст.14 Податкового кодексу України, транспортні засоби, що використовувалися, - транспортні засоби, на які уповноваженими державними органами, в тому числі іноземними, видані реєстраційні документи, що дають право експлуатувати такі транспортні засоби. Таким чином, використання транспортного засобу пов'язується з його реєстрацією.

Як було встановлено судами, транспортний засіб - MITSUBISHI, модель PAJERO WAGON, 2010 року випуску із об'ємом двигуна 3200 куб.см., державний номер НОМЕР_1, дата реєстрації - 06.12.13, та знятий з реєстрації - 02.09.15 що підтверджується листом Регіонального сервісного центру в Харківській області (а.с. 14) перебував у власності позивача. Тобто, зазначений транспортний засіб підпадає під дію та визначення вищенаведених вимог законодавства.

За змістом пп.267.6.1пп.267.6.2 п.267.6 ст.267 ПК України, обчислення суми податку з об'єкта/об'єктів оподаткування фізичних осіб здійснюється контролюючим органом за місцем реєстрації платника податку. Податкове/податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум податку та відповідні платіжні реквізити надсилаються (вручаються) платнику податку контролюючим органом за місцем його реєстрації до 1 липня року базового податкового (звітного) періоду (року).

Як було встановлено, спірний ППР прийнятий податковим органом 15.05.2015 року, тобто у відповідності до положень наведених ст..267 ПК України.

Колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що за державою (в особі органу законодавчої влади) визнається право вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, з метою встановлення правил сплати податків чи інших зборів (в тому числі і підстав для звільнення від їх сплати), а суд не наділений повноваженнями доповнювати діюче законодавче регулювання своїми рішеннями і встановлювати додаткові підстави для звільнення від сплати транспортного податку.

В силу ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Відповідно до ч. 2 ст. 8 Кодексу адміністративного судочинства України, суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

У своєму рішенні від 14 жовтня 2010 року прийнятому в справі «Щокін проти України» (Заяви № 23759/03 та № 37943/06) Європейський Суд з прав людини зазначив, що перша та найважливіша вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає в тому, що будь-яке втручання публічних органів у мирне володіння майном повинно бути законним. Так, у другому реченні першого пункту йде мова про те, що позбавлення власності можливе тільки «на умовах, передбачених законом», а другий пункт визнає, що держави мають право здійснювати контроль за використанням майна шляхом введення «законів» (п. 50).

В даному випадку, введення «транспортного податку» на підставі Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи», № 71-VІІІ від 28.12.2014 року, та встановлення чітких правил його сплати (в тому числі відсутність пільг для власників викрадених транспортних засобів), слід вважати «законним втручанням» держави у мирне володіння майном особи та узгоджується із практикою Європейський Суд з прав людини.

Щодо посилання суду про виникнення обов'язку сплати цього податку з 2016 р., колегія суду зазначає наступне.

Як встановлено за матеріалами справи, що не є спірним між сторонами та є загальнодоступною інформацією, рішенням 36 сесії Харківської міської ради 6 скликання від 21.01.2015 р. №1793/15 "Про внесення змін до рішення 4 сесії Харківської міської ради 6 скликання від 12.01.2011 р. №126/11 "Про врегулювання питань справляння податків на території міста Харкова вирішено встановити у 2015 році податок на майно.

Згідно додатку № 2 до рішення 4 сесії Харківської міської ради 6 скликання від 12.01.2011 р. №126/11 (надалі - додаток №2), затверджено Положення про транспортний податок у місті Харкові. Так, пунктом 3.1 розділу 3 додатку №2 встановлено, що об'єктом оподаткування є легкові автомобілі, які використовувались до 5 років і мають об'єм циліндрів двигуна понад 3000 куб. см.

Пунктом 5.1 розділу 5 додатка №2 до рішення 36 сесії Харківської міської ради 6 скликання від 21.01.2015 р. встановлено ставку податку з розрахунку на календарний рік у розмірі 25000 гривень за кожен легковий автомобіль, що є об'єктом оподаткування відповідно до пункту 3.1 цього Положення.

Крім того, колегія суддів зазначає, що в пункті 4 розділу ІІ Розділу «Прикінцеві положення» Закону України від 28.12.2014 №71-VІІІ "Про внесення змін до Податкового Кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи", який набув чинності 01.01.2015р., зазначено:

рекомендувати органам місцевого самоврядування: у місячний термін з дня опублікування цього Закону переглянути рішення щодо встановлення на 2015 рік податку на майно (в частині податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки) для об'єктів житлової нерухомості, а також прийняти та оприлюднити рішення щодо встановлення у 2015 році податку на майно (в частині податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки) для об'єктів нежитлової нерухомості, податку на майно (в частині транспортного податку) та акцизного податку з реалізації суб'єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів. Установити, що в 2015 році до рішень місцевих рад про встановлення місцевих податків на 2015 рік не застосовуються вимоги, встановлені Законом України "Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності".

Відповідно до вимог ст. 25 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" сільські, селищні та міські ради правомочні розглядати і вирішувати питання, віднесені Конституцією України, цим та іншими законами до їх видання.

Частиною 1 статті 69 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" передбачено, що органи місцевого самоврядування відповідно до Податкового кодексу України встановлюють місцеві податки і збори. Місцеві податки і збори зараховуються до відповідних місцевих бюджетів у порядку, встановленому Бюджетним кодексом України з урахуванням особливостей, визначених Податковим кодексом України.

Згідно з пунктом 24 частини 1 статті 26 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" виключно на пленарних засіданнях відповідної місцевої ради вирішуються питання встановлення місцевих податків і зборів відповідно до Податкового кодексу України.

Тобто, з огляду на правовий аналіз наведеної норми, законодавцем встановлена та надана можливість органам місцевого самоврядування у місячний термін переглянути рішення щодо встановлення саме на 2015 рік, окрім іншого, в тому числі транспортний податок. Як вбачається з Рішення Харківської міськради від 21.01.2015 року, було внесені зміни до попереднього рішення від 12.01.2011 року, яке регулювало відповідні питання. Тобто, такі зміни у законодавстві мають свої особливості справляння транспортного податку, прийняття рішень радами.

Порядок співвідношення податкового законодавства з іншими законодавчими актами, визначений ст.5 Податкового кодексу України, зокрема, для регулювання відносин у сфері справляння податків і зборів, застосовуються поняття, правила та положення які встановлено Податковим кодексом України.

Встановлюючи перелік місцевих податків і зборів та визначаючи повноваження місцевих рад щодо їх запровадження, стаття 10 ПК розрізняє місцеві податки (збори) на обов'язкові і необов'язкові для встановлення. В залежності від цього визначається правовий режим місцевого податку (збору), який теж різний.

Так, пунктом 10.2 цієї статті закріплено, що місцеві ради обов'язково установлюють єдиний податок та податок на майно (в частині транспортного податку та плати за землю).

Імперативу цієї норми відповідає норма підпункту 12.3.5 пункту 12.3 ст. 12 ПК, якою цей імператив підсилюється. Згідно з останньою у разі якщо сільська, селищна або міська рада не прийняла рішення про встановлення відповідних місцевих податків і зборів та акцизного податку в частині реалізації суб'єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів, що є обов'язковими згідно з нормами цього Кодексу, такі податки до прийняття рішення справляються виходячи з норм цього Кодексу із застосуванням їх мінімальних ставок, а плата за землю справляється із застосуванням ставок, які діяли до 31 грудня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосування плати за землю ( в редакції Закону України від 24.12.2014р. № 71-VІІІ).

Наряду з нормою підпункту 12.3.5 діє норма підпункту 12.3.4 ст. 12 ПК, якою передбачено, що рішення про встановлення місцевих податків та зборів офіційно оприлюднюється відповідним органом місцевого самоврядування до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосовування встановлюваних місцевих податків та зборів або змін (плановий період). В іншому разі норми відповідних рішень застосовуються не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим періодом.

При вирішенні питання про співвідношення цих норм в правовому регулюванні місцевих податків, які є обов'язковими згідно з ПК, норма підпункту 12.3.5 є спеціальною. У зв'язку з цим транспортний податок, як обов'язковий місцевий податок, підлягає сплаті, виходячи з норм ст. 267 ПК, починаючи з 1 січня 2015 року, безвідносно до прийняття місцевою радою рішення щодо цього податку в порядку, встановленому підпунктом 12.3.4 пункту 12.3.4 ст. 12 ПК.

До того ж, в даному випадку не має значення, що п.4 розділу ІІ Розділу «Прикінцеві положення» Закону України від 28.12.2014 №71-VІІІ носив рекомендаційний характер. Наданою правовою можливістю Харківська міськрада скористалася, та прийняла відповідне рішення, яке є визначальним в межах спірних правовідносин. Доказів того, що зазначене рішення міськради визнано протиправним та було скасоване як не законне, не надано, а тому воно підлягало застосуванню податковим органом у 2015 році, як обов'язкове.

Колегія суддів зазначає, про хибність та помилковість суду першої інстанції, що транспортний податок який установлено рішенням місцевої ради, підлягає нарахуванню не раніше наступного бюджетного періоду, тобто не раніше 2016 року.

На підставі викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що відповідачем правомірно прийнято податкове повідомлення-рішення від 15.05.2015 року № 01-17 Т про нарахування транспортного податку з фізичних осіб за 2015 рік, воно узгоджується з положеннями ст.267 ПК України.

В той же час, визначаючи розмір податкового зобов'язання, колегія суддів вважає, що воно підлягає зменшенню з огляду на наступне.

Як було встановлено за матеріалами справи, позивач був власником автомобіля до 02.09.15 р. (дата зняття з реєстрації), що підтверджено листом Регіонального сервісного центру в Харківській області.

Відповідач, визначаючи позивача платником транспортного податку, діяла на підставі закону та у відповідності із встановленими повноваженнями. В той же час, цього не можна сказати щодо визначення податковим органом суми податкового зобов'язання позивача, оскільки автомобіль, стосовно якого позивачу визначено податкове зобов'язання, вибув з кола об'єктів оподаткування з 02.09.2015, а тому підстави для нарахування податкового зобов'язання з вересня - грудень 2015 року відсутні.

Станом на 15.05.2015 (дата прийняття податкового повідомлення-рішення) питання щодо розміру податкового зобов'язання з транспортного податку в разі вибуття автомобіля з кола об'єктів оподаткування, було врегульовано п.п. 267.6.5 та 267.6.6 пункту 267.6 цієї статті, якими встановлено, що у разі переходу права власності на об'єкт оподаткування від одного власника до іншого протягом звітного року, податок обчислюється попереднім власником за період з 1 січня цього року до початку того місяця, в якому він втратив право власності на зазначений об'єкт оподаткування, а новим власником - починаючи з місяця, в якому він набув право власності на цей об'єкт; за об'єкти оподаткування, придбані протягом року, податок сплачується пропорційно кількості місяців, які залишилися до кінця року, починаючи з місяця, в якому проведено реєстрацію транспортного податку. Вибуття автомобіля з кола об'єктів оподаткування, об'єкт оподаткування у особи відсутній, а відтак ця особа вибуває з кола платників зазначеного податку.

Враховуючи викладене, питання щодо розміру податкового зобов'язання позивача повинно вирішуватися із застосуванням норм підпунктів 267.6.5 та 267.6.6 пункту 267.6 ст. 267 ПК, а саме: виходячи із ставки 25000,00 грн., пропорційно кількості місяців, впродовж яких позивач мав у власності автомобіль, як об'єкт оподаткування, починаючи з січня 2015 року, і закінчуючи серпнем 2015 року включно, оскільки за змістом цих норм в них йдеться про календарний місяць, і цими нормами, так само, як і іншими нормами ПК не встановлено правило щодо врахування кількості днів тривалістю менше місяця при визначенні податкового зобов'язання.

Відтак, податкове повідомлення-рішення від 15.05.2015 є правомірним в частині визначення податкового зобов'язання в розмірі 16666, 67 грн. (25000,00 грн.:12х8), а в частині визначення податкового зобов'язання в розмірі 8333, 33 грн. (вересень-грудень 2015 р.) - неправомірним, у зв'язку з чим підлягає скасуванню. Відтак, позов підлягає задоволенню частково, а саме: в частині скасування податкового повідомлення-рішення про визначення податкового зобов'язання в розмірі 8333, 33 грн.

Висновок судів першої та апеляційної інстанцій щодо підстав для задоволення позову в повному обсязі не відповідає правильному застосуванню норм матеріального права.

Надання неналежної правової оцінки встановленим фактичним обставинам справи, привело суд першої інстанції до неправильного вирішення справи та помилкового висновку про задоволення позовних вимог. Доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає обґрунтованими.

Враховуючи наведене, колегія суддів, з урахуванням приписів ст.202 КАС України дійшла висновку про задоволення апеляційної скарги, скасування постанови суду першої інстанції із прийняттям нової постанови про відмову в задоволенні позову у повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 2,11, 159, 160, 167, 195, 196, 198, 202, 205, 207, 209, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства, суд, -

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну Харківської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Харківській області - задовольнити частково.

Постанову Харківського окружного адміністративного суду від 22 грудня 2016 року по справі № 820/6720/16 - скасувати.

Прийняти нову постанову, якою позов ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 15.05.2015 № 01-17 Т в частині визначення податкового зобов'язання з транспортного податку на суму 8333 (вісім тисяч триста тридцять три) гривен 33 копійок.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками перегляду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів, - з дня складення в повному обсязі.

У повному обсязі складена 20 березня 2017 року.

Головуючий суддя (підпис)Яковенко М.М.
Судді(підпис) (підпис) Лях О.П. Старосуд М.І.