Справа № 607/5453/16-а
Суддя: Онишкевич Тарас Володимирович
Дата ухвалення: 2017-03-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 березня 2017 року Справа № 876/10066/16

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Онишкевича Т.В.,

суддів Попка Я.С., Іщук Л.П.,

з участю секретаря судових засідань Гелецького П.В.,

представників позивача ОСОБА_2, ОСОБА_3,

представника третьої особи ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові апеляційну скаргу представника третьої особи ОСОБА_5 на постанову Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 16 листопада 2016 року у справі за позовом ОСОБА_6 до управління містобудування, архітектури та кадастру Тернопільської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача ОСОБА_5 про визнання протиправним та нечинним розпорядження,

ВСТАНОВИВ :

У травні 2016 року ОСОБА_6 звернулася до суду з адміністративним позовом, у якому після уточнення своїх позовних вимог просила визнати протиправним та нечинним розпорядження начальника управління містобудування, архітектури та кадастру Тернопільської міської ради (далі - Управління) від 24.03.2016 року за № 52 про присвоєння житловому будинку за адресою АДРЕСА_2 адресного номеру АДРЕСА_1, з моменту прийняття розпорядження.

Постановою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 16.11.2016 року у справі № 607/5453/16 позов було задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано розпорядження начальника Управління від 24.03.2016 року № 52 про присвоєння житловому будинку за адресою АДРЕСА_2 адресного номеру АДРЕСА_1. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

У апеляційній скарзі представник третьої особи ОСОБА_5 просить вказану постанову суду першої інстанції скасувати та прийняти нову, якою відмовити у задоволенні позову ОСОБА_6 Вимоги за апеляційною скаргою обґрунтовує тим, що судом першої інстанції не встановлено обставин, які підтверджують факт порушення права чи інтересу позивачки, за захистом яких вона звернулася до суду.

Відповідно до витягів з державного реєстру прав власності на нерухоме майно та їх обтяжень станом на час розгляду справи квартири у новозбудованому будинку за адресою м. Тернопіль, АДРЕСА_1 були продані ОСОБА_5 за відплатними договорами купівлі-продажу третім особам ОСОБА_7, ОСОБА_8 та ОСОБА_9, котрі є власниками вказаних квартир добросовісними набувачами нерухомого майна, проте судом до участі у справі всупереч вимогам ч.2 ст.53 КАСУ вказані особи не залучались.

З урахуванням наслідків прийнятого судового рішення суд неправильно скористався передбаченим ч. 2 ст.11 КАС України правом на вихід за межі позовних вимог, оскільки захищаючи недоведене порушення права позивача, прямо порушив своїм рішенням права та інтереси третіх осіб.

Представник ОСОБА_5 у ході апеляційного розгляду підтримав вимоги, викладені у апеляційній скарзі. Просив скасувати постанову суду першої інстанції та відмовити у задоволенні позову ОСОБА_6

Представники ОСОБА_6 у судовому засіданні апеляційного суду заперечили обґрунтованість доводів апелянта. Просили залишити постанову суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення, посилаючись на незаконність проведеної ОСОБА_5 реконструкції квартири АДРЕСА_1.

Представник Управління на виклик апеляційного суду не прибув, що не перешкоджає розгляду справи відповідно до ч. 4 ст. 196 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача та учасників процесу, перевіривши матеріали справи та проаналізувавши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до переконання, що апеляційну скаргу слід задовольнити з таких мотивів.

Частково задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_6, суд першої інстанції виходив із того, що її вимоги про визнання протиправним розпорядження начальника Управління від 24.03.2016 року за №52 про присвоєння житловому будинку за адресою АДРЕСА_2, адресного номеру АДРЕСА_1 є обгрунтованими, оскільки декларацію про готовність до експлуатації спірного об'єкта скасовано через встановлені органом будівельного контролю протиправних дій декларанта та встановлення відсутності документу, що посвідчує право власності чи користування земельною ділянкою під спірним об'єктом нерухомості.

ОСОБА_6 є власником квартири АДРЕСА_1 і внаслідок прийняття спірного розпорядження позбавляється законного права користуватися допоміжними приміщеннями реконструйованої частини житлового будинку, щодо якої (частини) змінено статус на окремий багатоповерховий житловий будинок.

Даючи правову оцінку оскаржуваному судовому рішенню та доводам апелянта, що викладені у апеляційній скарзі, апеляційний суд виходить із таких міркувань.

Завданням адміністративного судочинства згідно з ч. 1 ст. 2 КАС України є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Статтею 6 КАС України встановлено право на судовий захист і передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Відповідно до ч. 2 ст. 171 КАС України право оскаржити нормативно-правовий акт мають особи, щодо яких його застосовано, а також особи, які є суб'єктом правовідносин, у яких буде застосовано цей акт. Тобто оскаржити такий акт інші особи не можуть.

Таке ж правило має застосовуватись і до правових актів індивідуальної дії.

Право на захист є самостійним суб'єктивним правом, яке з'являється у володільця регулятивного права лише в момент порушення чи оспорення останнього.

Оспорюваним розпорядження начальника Управління від 24.03.2016 року № 52 за зверненням ОСОБА_5 було присвоєно прийнятому в експлуатацію житловому будинку за адресою АДРЕСА_2 адресний номер АДРЕСА_1.

Такий правовий акт породжує права й обов'язки тільки того суб'єкта (чи визначеного цим актом певного кола суб'єктів), якому його адресовано.

Таким чином, відсутність у позивачки ОСОБА_6 прав чи обов'язків у зв'язку із оскарженим розпорядженням не породжує для неї і права на захист, тобто права на звернення із цим адміністративним позовом.

На переконання апеляційного суду, присвоєння адресного номеру АДРЕСА_1 у м. Тернополі новозбудованому будинку за зверненням ОСОБА_5 оспорюваним розпорядженням Управління само по собі не порушує жодних прав позивачки, а її посилання на порушення прав власника внаслідок незаконності спорудження цього будинку є безпідставним, оскільки вказані обставини не є предметом даного судового розгляду.

При цьому представники позивачки у ході апеляційного розгляду ствердили суду те, що законність проведеної реконструкції квартири АДРЕСА_1, внаслідок чого було споруджено чотириквартирний будинок, якому оспорюваним розпорядженням Управління присвоєно адресний номер АДРЕСА_1 у м. Тернополі, є предметом окремого спору, який розглядається у судовому порядку.

Відтак, оскільки при вирішенні даного публічно-правового спору судом першої інстанції було допущено порушення норм процесуального права, а мотиви, з яких виходив суд під час ухвалення свого рішення, не відповідають фактичним обставинам справи, оскаржувана постанова підлягає скасуванню з прийняттям нової відмову у задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 196, 198, 202, 205, 207, 254 КАС України апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

апеляційну скаргу представника третьої особи ОСОБА_5 задовольнити.

Постанову Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 16 листопада 2016 року у справі № 607/5453/16 скасувати та прийняти нову, якою у задоволенні позову ОСОБА_6 відмовити.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_5 судовий збір у розмірі 606 (шістсот шість) грн. 32 коп.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня складання у повному обсязі шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя Т.В.Онишкевич

Судді Я.С.Попко

Л.П.Іщук

Постанова у повному обсязі складена 24 березня 2017 року.