Справа № 810/5838/15
Суддя: Веденяпін О.А.
Дата ухвалення: 2017-03-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"22" березня 2017 р. м. Київ К/800/25468/16

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

головуючого - Веденяпіна О.А. (судді-доповідача), Вербицької О.В., Маринчак Н.Є.,

секретар судового засідання Корецький І.О.,

за участю: представника позивача: Горбана А.В.,

представника відповідача: Баталової О.-М.В.,

розглянувши у судовому засіданні касаційну скаргу Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби

на постанову Київського окружного адміністративного суду від 27 квітня 2016 року

та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 31 серпня 2016 року

у справі №810/5838/15

за позовом Дочірнього підприємства «Рітейл Вест»

до Ірпінської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області,

Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби

про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в :

Дочірнє підприємство «РІТЕЙЛ ВЕСТ» (далі - Підприємство) звернулось в суд з позовом до Ірпінської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Київській області (далі - Інспекція), Міжрегіонального Головного управління ДФС - Центрального офісу з обслуговування великих платників (правонаступник - Офіс великих платників податків Державної фіскальної служби; далі - Офіс), в якому просило:

- визнати протиправною бездіяльність Інспекції по незабезпеченню автоматичного збільшення суми, на яку Підприємство має право реєструвати податкові накладні та/або розрахунки коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних, на величину від'ємного значення за червень 2015 року у сумі 8 432 775,00 грн. у системі електронного адміністрування податку на додану вартість у визначений законом термін;

- зобов'язати Офіс вчинити дії щодо збільшення у системі електронного адміністрування податку на додану вартість реєстраційну суму (SНакл), на яку Підприємство має право реєструвати податкові накладні та/або розрахунки коригування у Єдиному реєстрі податкових накладних на величину від'ємного значення за червень 2015 року у сумі 8 432 775,00 грн.

Постановою Київського окружного адміністративного суду від 27 квітня 2016 року, яка залишена без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 31 серпня 2016 року, позов задоволено: визнано протиправною бездіяльність Інспекції, що виявилась у незабезпеченні автоматичного збільшення суми, на яку Підприємство має право реєструвати податкові накладні та/або розрахунки коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних, на величину від'ємного значення за червень 2015 року у сумі 8 432 775,00 грн. у системі електронного адміністрування податку на додану вартість у визначений законом термін; зобов'язано Офіс вчинити дії щодо збільшення у системі електронного адміністрування податку на додану вартість реєстраційну суму (SНакл), на яку Підприємство має право реєструвати податкові накладні та/або розрахунки коригування у Єдиному реєстрі податкових накладних на величину від'ємного значення за червень 2015 року у сумі 8 432 775,00 грн.

Не погоджуючись з рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, Офіс подав касаційну скаргу, в якій просив їх скасувати та прийняти рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Письмові заперечення на касаційну скаргу не надходили, що не перешкоджає розгляду касаційної скарги.

Переглянувши судові рішення в межах касаційної скарги, заслухавши представників сторін, перевіривши повноту встановлення судовими інстанціями фактичних обставин справи та правильність застосування ними норм матеріального та процесуального права, Вищий адміністративний суд України дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення касаційної скарги.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що Підприємство перебувало на податковому обліку в Інспекції, а з 01 січня 2016 року - переведене на податковий облік до Офісу.

У липні 2015 року Підприємством засобами електронного зв'язку було подано до Інспекції податкову декларацію з податку на додану вартість за червень 2015 року, яку зареєстровано за реєстраційним номером , що підтверджується квитанцією.

У вказаній декларації у рядку 24 «Сума від'ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного (звітного) податкового періоду (ряд.22.1+ряд.23.3)» зазначено суму від'ємного значення у розмірі 8 432 775,00 грн.

Водночас, у серпні 2015 року вказані показники не були відображені у системі електронного адміністрування в частині збільшення суми, на яку позивач має право реєструвати податкові накладні та/або розрахунки коригування у Єдиному реєстрі податкових накладних на величину непогашеного від'ємного значення попередніх звітних (податкових) періодів.

У зв'язку з фактом порушення прав, що сталося внаслідок не відображення в системі електронного адміністрування показника реєстраційної суми, Підприємство подало скаргу до Державної фіскальної служби України, в якій просило збільшити зазначений показник (SНакл) на суму від'ємного значення податку на додану вартість, непогашеного станом на 1 липня 2015 року у розмірі 8 432 775,00 грн.

Державна фіскальна служба України скерувала розгляд даної скарги до Інспекції.

Інспекція в листі від 18 вересня 2015 року № 5649/10/10-31-15-01 надала відповідь, в якій зазначила, що питання є законодавчо врегульованим, однак реєстраційну суму (SНакл) від'ємного значення податку так відображено і не було.

Задовольняючи позовні вимоги, суди попередніх інстанцій, виходила із того, що Інспекцією протиправно, без законодавчо визначених підстав, не відображено в системі електронного адміністрування показник реєстраційної суми, що визначений в декларації з податку на додану вартість, з огляду на це відновили порушенні права та інтереси позивача шляхом зобов'язання податкового органу вчинити дії щодо збільшення у системі електронного адміністрування податку на додану вартість реєстраційної суми (SНакл), на яку Підприємство має право реєструвати податкові накладні та/або розрахунки коригування у Єдиному реєстрі податкових накладних на величину від'ємного значення за червень 2015 року.

Разом з тим, Вищий адміністративний суд України вважає висновки судів першої і апеляційної інстанцій передчасними та такими, що зроблені без повного з'ясування обставин, що мають значення для вирішення спору, а оцінка наявних у матеріалах справи доказів здійснена без дотримання положень статті 86 Кодексу адміністративного судочинства України, а відтак такі судові рішення не є такими, що відповідають вимогам законності та обґрунтованості, що встановлені статтею 159 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до частин 2 та 3 статті 159 Кодексу адміністративного судочинства України законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, а обґрунтованим - ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Згідно з частиною 4 статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України на суд покладається обов'язок вживати передбачені законом заходи, необхідні для з'ясування всіх обставин у справі.

За змістом пункту 3 частини 1 статті 163 Кодексу адміністративного судочинства України у мотивувальній частині судового рішення зазначаються обставини, встановлені судом із посиланням на докази, мотиви неврахування окремих доказів, а також мотиви, з яких суд виходив при ухваленні рішення, і положення закону, якими він керувався. В мотивувальній частині рішення наводяться дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінка всіх доказів, з яких виходив суд при вирішенні спору; визнаючи одні і відхиляючи інші докази, суд повинен це обґрунтувати.

В світлі висновку, викладеному у пункті 25 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Проніна проти України", суд зобов'язаний надавати відповідь на кожен із специфічних, доречних та важливих доводів заявника, а виходячи з позиції цього суду, що висловлена в пункті 42 рішення "Бендерський проти України", відповідно до практики, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, судові рішення мають в достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються.

Вказані вимоги зобов'язують суди при вирішенні справи у кожному конкретному випадку вживати передбачені законом заходи з метою з'ясування всіх обставин у справі, що мають значення для вирішення спору, встановити та надати вичерпну оцінку фактичним обставинам у межах спірних правовідносин з метою з'ясування об'єктивних причин та факторів, що зумовили настання для платника податків негативних наслідків у вигляді порушеного права, що підлягає захисту, та в достатній мірі висвітлити мотиви прийняття конкретних рішень.

Разом з тим, наведених вимог суди попередніх інстанцій не дотримались.

Пунктом 200-1.1 статті 200-1 Податкового кодексу України визначено порядок електронне адміністрування податку на додану вартість система електронного адміністрування податку на додану вартість забезпечує автоматичний облік в розрізі платників податку:

- суми податку, що містяться у виданих та отриманих податкових накладних та розрахунках коригування, зареєстрованих в Єдиному реєстрі податкових накладних;

- суми податку, сплачені платниками при ввезенні товару на митну територію України;

- суми поповнення та залишку коштів на рахунках в системі електронного адміністрування податку на додану вартість;

- суми податку, на яку платники мають право зареєструвати податкові накладні та розрахунки коригування до податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Порядок електронного адміністрування податку на додану вартість встановлюється Кабінетом Міністрів України.

На виконання положень вказаної норми Податкового кодексу України Постановою Кабінету Міністрів України від 16 жовтня 2014 року № 569 «Деякі питання електронного адміністрування податку на додану вартість» затверджено Порядок електронного адміністрування ПДВ (далі - Порядок), яким визначено механізм відкриття та закриття рахунків у системі електронного адміністрування податку на додану вартість (далі - податок), особливості складення податкових накладних та розрахунків коригування кількісних і вартісних показників до податкових накладних (далі - розрахунки коригування) у такій системі, а також механізм проведення розрахунків з бюджетом з використанням зазначених рахунків.

Згідно з пунктом 10 вказаного Порядку Державна фіскальна служба України:

1) обчислює суму податку, на яку платник податку має право зареєструвати податкові накладні та/або розрахунки коригування в Реєстрі;

2) оприлюднює на офіційному веб-сайті алгоритми обрахунку показників формули обчислення зазначеної суми та джерела їх формування.

Положення щодо здійснення контролю та ведення електронної системи адміністрування податку на додану вартість саме Державною фіскальною службою України закріплені і в пунктах 9-1 та 9-2 Порядку.

Таким чином, під час розгляду вказаної справи, встановивши, що спір стосується системи електронного адміністрування податку на додану вартість, суди мали також залучити Державну фіскальна службу України у статусі відповідача з метою офіційного з'ясування обставин, що зумовили незабезпечення автоматичного збільшення суми, на яку Підприємство має право реєструвати податкові накладні та/або розрахунки коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних, на величину від'ємного значення за червень 2015 року у сумі 8 432 775,00 грн. у системі електронного адміністрування податку на додану вартість у визначений законом термін.

Відповідно до частин 4 статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України суд вживає передбачені законом заходи, необхідні для з'ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи.

Зміст принципу офіційного з'ясування всіх обставин у справі зобов'язує адміністративний суд до активної ролі у судовому засіданні, в тому числі і до уточнення змісту позовних вимог, з наступним обранням відповідного способу захисту порушеного права.

Згідно частин 1 та 3 статті 52 Кодексу адміністративного судочинства України суд першої інстанції, встановивши, що з адміністративним позовом звернулася не та особа, якій належить право вимоги, або не до тієї особи, яка повинна відповідати за адміністративним позовом, може за згодою позивача допустити заміну первинного позивача або відповідача належним позивачем або відповідачем, якщо це не потягне за собою зміни підсудності адміністративної справи.

Якщо позивач не згоден на заміну відповідача іншою особою, суд може залучити цю особу як другого відповідача. У разі відмови у задоволенні адміністративного позову до такого відповідача понесені позивачем витрати відносяться на рахунок держави.

За правилами цієї норми, суд першої інстанції, виявивши, що відповідач є неналежною стороною, повинен вирішити питання про його заміну і лише тоді приймати рішення по суті.

Водночас, стаття 52 Кодексу адміністративного судочинства України не зобов'язує суд залучити іншого відповідача, якщо вимогу подано до неналежного відповідача, проте не вчинення таких дій може бути підставою для скасування рішення згідно із частиною 2 статті 227 Кодексу адміністративного судочинства України.

Разом з тим, ухвалюючи рішення, суд першої інстанції залишив поза увагою наведені вимоги процесуального закону та всупереч положень статті 52 Кодексу адміністративного судочинства України не з'ясував в повній мірі усіх обставин щодо встановлення належного кола відповідачів у справі.

Вказані обставини та фактичні дані залишилися поза межами дослідження судами першої та апеляційної інстанцій, що, з урахуванням повноважень касаційного суду (які не дають касаційній інстанції права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні), виключає можливість перевірити правильність висновків судів попередніх інстанцій в цілому по суті спору.

Під час нового розгляду справи суду слід взяти до уваги викладене в цій ухвалі, встановити наведені у ній обставини, що входять до предмета доказування у даній справі, для чого в разі необхідності зобов'язати сторони надати докази, яких не буде вистачати для з'ясування цих обставин, або ж витребувати такі докази у інших осіб, в яких вони можуть знаходитися; дати правильну юридичну оцінку встановленим обставинам та постановити рішення відповідно до вимог статті 159 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до частини 2 статті 227 Кодексу адміністративного судочинства України підставою для скасування судових рішень судів першої та(або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, які унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

З огляду на викладене, а також враховуючи той факт, що судами попередніх інстанцій на не було з'ясовано належним чином обставини справи, в той час як їх встановлення впливає на правильність вирішення спору, ухвалені у справі судові рішення підлягають скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 220, 221, 223, 227, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

у х в а л и в :

Касаційну скаргу Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби задовольнити частково.

Постанову Київського окружного адміністративного суду від 27 квітня 2016 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 31 серпня 2016 року скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді О.А. Веденяпін О.В. Вербицька

Н.Є. Маринчак