Справа № 813/6506/15
Суддя: Большакова Олена Олегівна
Дата ухвалення: 2017-03-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 березня 2017 року Справа № 876/3295/16

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі :

головуючого судді Большакової О.О.,

суддів Глушка І.В., Гуляка В.В.,

з участю секретаря судового засідання Малетич М.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Державного реєстратора відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Львівського міського управління юстиції Львівської області, Львівського міського управління юстиції в особі Реєстраційної служби Львівського міського управління юстиції Львівської області, третьої особи на стороні відповідача без самостійних вимог Львівської міської ради про визнання протиправними і скасування рішення та свідоцтва про право власності за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 31 березня 2016 року,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулася до Львівського окружного адміністративного суду з позовом до Державного реєстратора відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Львівського міського управління юстиції Львівської області, Львівського міського управління юстиції в особі Реєстраційної служби Львівського міського управління юстиції Львівської області (далі - Львівське МУЮ в особі РС ЛМУЮ Львівської області, третьої особи на стороні відповідача без самостійних вимог Львівської міської ради про визнання протиправним та скасування рішення державного реєстратора відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Львівського міського управління юстиції Львівської області Бірака Є.В. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 22264847 від 22.06.2015 року щодо проведення державної реєстрації права власності на приміщення площею 13,1 кв. м., що розташоване в будинку АДРЕСА_1 за Львівською міською радою, а також визнання недійсним та скасування свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 22.06.2015 року (індексний номер 39452834).

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 31 березня 2016 року у задоволенні позову відмовлено.

Із таким судовим рішенням не погодилася ОСОБА_1 та подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, невідповідність висновків суду фактичним обставинам, просить скасувати постанову та задовольнити позов. В обґрунтування апеляційної скарги позивач зазначила, що державна реєстрація права власності проведена з грубим порушенням чинного законодавства, адже заява про реєстрацію права власності подана особою, що не мала повноважень представляти інтереси Львівської міської ради. При здійсненні державної реєстрації у державного реєстратора не було належних документів, які б підтверджували факт перебування спірного майна у комунальній власності Рішення Львівської міської ради №470 від 27 червня 2014 року не є такою підставою. Отже, відповідач був зобов'язаний відмовити у державній реєстрації спірного майна. Також висновок суду про відсутність порушень прав позивача оскаржуваним рішенням є неправомірним, адже позивач є співвласницею квартири у будинку, де знаходиться спірне приміщення, а усі допоміжні приміщення належать на праві спільної сумісної власності власникам квартир.

У судове засідання апелянт не з'явилася, хоча була належнимм чином повідомлена про час та місце слухання справи, про що свідчить відповідна розписка про вручення судової повістки.

Судом апеляційної інстанції у зв'язку з реорганізацією було здійснено заміну відповідача Реєстраційної служби Львівського міського управління юстиції Львівської області на управління державної реєстрації Львівської міської ради і було повідомлено вищевказаного суб'єкта про час та місце судового розгляду, однак представник відповідача у судове засідання не з'явився.

Представник Львівської міської ради у судовому засіданні заперечив щодо задоволення апеляційної скарги та пояснив, що спірне приміщення є власністю територіальної громади і пістав для задоволення позову про визнання протиправними реєстраційних дій та свідоцтва про право власності немає. Суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та дав їм належну оцінку.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для часткового задоволення апеляційної скарги з таких мотивів.

Судом першої інстанції встановлено, що 22.06.2015 року державним реєстратором відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно РС ЛМУЮ Львівської області Біраком Є.В. було зареєстроване право власності за Львівською міською радою на нежитлове приміщення площею 13,1 кв. м., що розташоване в будинку АДРЕСА_1 про що було видано свідоцтво про право власності (індексний номер 39452834) від 22.06.2015 року.

У подальшому вказане приміщення, було передано Львівською міською радою в оренду Львівській громадській організації «Союз Українок».

Предметом спору у цій справі, як випливає зі змісту її фактичних обставин, були реєстраційні дії із державної реєстрації за Львівською міською радою права власності на нежитлове приміщення в багатоквартирному будинку за вказаною вище адресою та видачі свідоцтва про право власності на нього.

При цьому позивач оскаржує дії реєстратора та свідоцтво про право власності Львівської міської ради на приміщення з тих підстав, що спірний об'єкт є допоміжним приміщенням і відносться до власності всіх мешканців багатоквартирного будинку, при цьому Львівська міська рада цей факт оспорює і зазначає, що приміщення перебувало у власності ЛКП.

Цей спір сторони та суд визнали таким, що належить до юрисдикції адміністративних судів.

Однак в контексті конкретних обставин цієї справи та зумовленого ними нормативного регулювання правовідносин, що склалося між його суб'єктами, такий висновок не можна визнати правильним.

За частиною першою статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» № 1952-IV від 1 липня 2004 року (далі - Закон № 1952-IV) під державною реєстрацією речових прав на нерухоме майно розуміється офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Аналіз зазначених фактичних обставин дає підстави вважати, що фактично має місце спір між позивачем як співвласницею квартири у багатоквартирному будинку та Львівською міською радою про право цивільне, зокрема, про право власності на нежитлове приміщення в багатоквартирному будинку.

Оспорюване рішення щодо реєстрації права власності на нежитлове приміщення за Львівською міською радою було реалізоване і Львівська міська рада вже набула право власності на приміщення, про що свідчить свідоцтво про право власності, яке також є предметом оскарження у даній справі.

Наведена правова ситуація дозволяє дійти такого правового висновку.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

У рішенні Європейського суду з прав людини (далі - Суд) від 20 липня 2006 року у справі «Сокуренко і Стригун проти України» (заяви №№ 29458/04, 29465/04) зазначено, що відповідно до прецедентної практики Суду термін «встановленим законом» у статті 6 Конвенції спрямований на гарантування того, «що судова гілка влади у демократичному суспільстві не залежить від органів виконавчої влади, але керується законом, що приймається парламентом» (див. рішення у справі «Занд проти Австрії» (Zand v. Austria), заява № 7360/76). У країнах з кодифікованим правом організація судової системи також не може бути віддана на розсуд судових органів, хоча це не означає, що суди не мають певної свободи для тлумачення відповідного національного законодавства. <…> фраза «встановленого законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. У своїх оцінках Суд дійшов висновку, що не може вважатися судом, «встановленим законом», національний суд, що не мав юрисдикції судити деяких заявників, керуючись практикою, яка не мала регулювання законом.

Відповідно до частини 2 статті 2 КАС України до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Визначальним принципом здійснення правосуддя в адміністративних справах є принцип офіційного з'ясування всіх обставин у справі і обов'язок суб'єкта владних повноважень доказувати правомірність своїх дій чи рішень, тоді як визначальним принципом цивільного судочинства є змагальність сторін.

Рішення суду ухвалено щодо реєстраційних дій, здійснених на основі юридичних фактів, стосовно яких існує спір про право цивільне щодо належності спірного приміщення, в межах якого (за наявності для цього підстав) можуть бути розв'язані й питання, пов'язані з реєстрацією права власності та законність свідоцтва про права власності на об'єкт нерухомості.

При цьому саме тільки визнання незаконності реєстраційних дій не може усунути порушення прав позивача, адже спірне рішення реалізоване і Львівська міська рада набула право власності на спірне приміщення, про що свідчить свідоцтво, а тому права позивача можуть бути реально захищені тільки в межах цивільного судочинства шляхом оспорення права власності відповідного суб'єкта.

Рішення суду, яке переглядається, про законність реєстраційних дій, ґрунтується на юридичних фактах, стосовно яких існує спір про право, до вирішення якого і поза зв'язком з яким не можуть бути розв'язані питання, пов'язані з реєстрацією права власності на об'єкт нерухомості.

Така правова позиція висловлена Верховним Судом України у постановах від 29 березня 2016 року у справі № 21-5430а15, від 31 січня 2017 року у справі № 817/3053/14, від 24 січня 2017 року у справі №815/6165/14.

Висновок Верховного Cуду України щодо застосування норм права має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Крім того, свідоцтво про право власності не є рішенням суб'єкта владних повноважень в розумінні Кодексу адміністративного судочинства України, і спір про його законність та скасування не підлягає вирішенню у відповідності до положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Так як спір помилково був розглянутий в порядку адміністративного судочинства, рішення підлягає скасуванню, а провадження в адміністративній справі - закриттю.

Рішення про закриття справи не обмежує сторони у реалізації захисту свого права у порядку цивільного судочинства.

Отже, відповідно до положень пункту 1 частини 1 статті 157 Кодексу адміністративного судочинства України провадження по справі підлягає закриттю, якщо заяву не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

На підставі викладеного, з урахуванням приписів частини 1 статті 203 КАС України, та вимог п. 1 ч. 1 ст. 157 КАС України колегія суддів, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, постанова суду першої інстанції підлягає скасуванню, а провадження у справі підлягає закриттю.

Керуючись ч. 3 ст. 160, ст.ст. 167, 195, 196, 203, 205, 206, 211, 212, 254 КАС України, суд,

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову Львівського окружного адміністративного суду від 31 березня 2016 року скасувати та закрити провадження в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Державного реєстратора відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Львівського міського управління юстиції Львівської області, Львівського міського управління юстиції в особі Реєстраційної служби Львівського міського управління юстиції Львівської області, третьої особи Львівської міської ради про визнання протиправними і скасування рішення та свідоцтва про право власності.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання у повному обсязі шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя О.О. Большакова

Судді І.В. Глушко

В.В. Гуляк

Повиний текст виготовлено 21 березня 2017 року.