Справа № 805/492/16-а
Суддя: Олексієнко М.М.
Дата ухвалення: 2017-03-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 березня 2017 року м. Київ К/800/27357/16

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

Олексієнка М.М. (доповідач), Рецебуринського Ю.Й., Штульман І.В.,

здійснивши в касаційному порядку попередній розгляд справи за адміністративним позовом ОСОБА_4 до Вугледарської міської ради, виконавчого комітету Вугледарської міської ради (далі - Виконавчий комітет) про визнання бездіяльності протиправною в частині затримки розрахунку при звільненні, стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за касаційною скаргою позивачки на постанову Донецького апеляційного адміністративного суду від 21 вересня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2016 року ОСОБА_4 звернулася до суду з адміністративним позовом, у якому з урахуванням уточнених позовних вимог просила:

визнати протиправною бездіяльність Виконавчого комітету в частині не виплати їй належних грошових сум на день звільнення та не нарахування і не виплати середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 28 жовтня 2015 року по 1 грудня 2015 року;

стягнути з Виконавчого комітету 8564,50 грн. середній заробіток за час вимушеного прогулу з 28 жовтня 2015 року по 1 грудня 2015 року з відрахуванням зборів та обов'язкових платежів та 44 477, 62 грн. середній заробіток за час затримки розрахунку з 2 грудня 2015 року по 15 червня 2016 року.

Посилалась на те, що їй своєчасно не виплачено заробіток за час вимушеного прогулу, тому відповідач повинен сплати середній заробіток і за час затримки розрахунку.

Постановою Волноваського районного суду Донецької області від 4 липня 2016 року позовні вимоги задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність Виконавчого комітету в частині не виплати ОСОБА_4 грошових коштів у день звільнення та не нарахування і не виплати середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 28 жовтня 2015 року по 1 грудня 2015 року. Стягнуто 8564,50 грн. середній заробіток за час вимушеного прогулу з 28 жовтня 2015 року по 1 грудня 2015 року, 43437,62 грн. компенсацію за час затримки виплати заробітної плати. Ухвалюючи таке рішення, суд першої інстанції виходив з того, що з позивачкою не здійснено розрахунок при звільненні, тому необхідно нарахувати та стягнути середній заробіток за час затримки.

Донецький апеляційний адміністративний суд рішенням від 21 вересня 2016 року постанову районного суду змінив в частині визначення виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку з 43437,62 грн. до 3000 грн.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на порушення норм процесуального права, допущені апеляційним судом, просить рішення цього суду скасувати і залишити в силі постанову суду першої інстанції. Вказує на те, що судом апеляційної інстанції безпідставно зменшено розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні із 43 437,62 грн. до 3000 грн.

З'ясувавши обставини справи в межах, передбачених статтею 220 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), колегія суддів приходить до висновку про відмову в задоволенні касаційної скарги з наступних підстав.

Правовий статус посадових осіб місцевого самоврядування визначається Конституцією України, законами України "Про місцеве самоврядування в Україні", "Про статус депутатів місцевих рад", "Про вибори депутатів місцевих рад та сільських, селищних, міських голів", «Про службу в органах місцевого самоврядування».

Як зазначено у частині третій статті 7 Закону України від 7 червня 2001 року № 2493-ІІІ «Про службу в органах місцевого самоврядування» на посадових осіб місцевого самоврядування поширюється дія законодавства України про працю з урахуванням особливостей, передбачених цим Законом.

Згідно із статтею 117 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

При тлумаченні вище згаданих норм права, Верховний Суд України в постанові від 21 січня 2015 року (справа № 6-195цс14) вказав на те, що установивши під час розгляду справи про стягнення середнього заробітку у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі статті 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а в разі не проведення його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

У разі не проведення розрахунку у зв'язку з виникненням спору про розмір належних до виплати сум вимоги про відповідальність за затримку розрахунку підлягають задоволенню в повному обсязі, якщо спір вирішено на користь позивача або такого висновку дійде суд, що розглядає справу. У випадку часткового задоволення позову працівника суд визначає розмір відшкодування за час затримки розрахунку з урахуванням спірної суми, на яку той мав право, частки, яку вона становила у заявлених вимогах, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком та інших конкретних обставин справи.

Як установлено судами попередніх інстанцій, що відповідає фактичним обставинам справи, з 25 листопада 2014 року ОСОБА_4 працювала на посаді першого заступника міського голови Вугледарської міської ради. Розпорядженням керівника військово-цивільної адміністрації м. Вугледар від 31 липня 2015 року її звільнено. Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 27 жовтня 2015 року зазначене розпорядження визнано протиправним та скасовано, зобов'язано поновити позивачку на посаді з 8 серпня 2015 року, нарахувати і виплатити середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 1 серпня по 27 жовтня 2015 року.

Рішенням Вугледарської міської ради від 29 січня 2016 року №7/2-26 ОСОБА_4 звільнено з посади першого заступника міського голови з 1 грудня 2015 року у зв'язку із закінченням повноважень.

В період з 28 жовтня 2015 року (з дня поновлення на посаді) по 1 грудня 2015 року (день звільнення) їй не виплачувалася заробітна плата. За підрахунками судів борг за цей період становить 8564,50 грн. (25 робочих днів х 342,58 грн.(середньо денний заробіток) = 8564,50 грн.). Не виплачена така в повному обсязі і при звільненні.

У зв'язку з несвоєчасним розрахунком, ОСОБА_4 просила стягнути середній заробіток за час затримки розрахунку по 15 червня 2016 року. При обрахуванні виплат судами визначено суму 43 437,62 грн. Саме такий розмір стягнув суд першої інстанції.

Апеляційний суд, з урахуванням судової практики Верховного Суду України, обставин справи, принципу співмірності, зменшив розмір виплати за час вимушеного прогулу із 43 437,62 грн. до 3000 грн.

Висновок апеляційного суду відповідає дійсним обставинам справи та нормам матеріального і процесуального права. За правовою позицією, викладеною Верховним Судом України, зокрема, у постанові від 27 квітня 2016 року (справа № 6-113 цс16), при зменшенні розміру заробітної плати, яка підлягає стягненню за час затримки розрахунку при звільненні, суди повинні враховувати не лише такі чинники: наявність спору між працівником та роботодавцем з приводу розміру належних до виплати працівникові сум за трудовим договором на день звільнення; виникнення спору між роботодавцем та працівником після того, коли належні до виплати працівникові суми за трудовим договором у зв'язку з його звільненням повинні бути сплачені роботодавцем; прийняття судом рішення щодо часткового задоволення вимог працівників про виплату належних йому при звільненні сум у строки, визначені статтею 116 КЗпП., а й брати до уваги і такі обставини, як розмір недоплаченої суми, істотність цієї частки порівняно із середнім заробітком працівника, обставини за яких було встановлено наявність заборгованості, дії відповідача щодо її виплати.

Згідно фактичних обставин, встановлених судами, заробітна плата, яка не була виплачена позивачці за час вимушеного прогулу, становить 8564,50 грн., в той же час як середній заробіток за час затримки розрахунку складає 43 437,62 грн. Фактично з часу поновлення на роботі, тобто з 8 серпня 2015 року, по день закінчення повноважень на посаді першого заступника голови міської ради - 1 грудня 2015 року ОСОБА_4 не працювала, борг по зарплаті не виплачено своєчасно, в тому числі, із-за неясності судового рішення, стану, у якому знаходиться м. Вугледар.

Враховуючи зазначені обставини та принципи справедливості і співмірності, колегія суддів погоджується з судом апеляційної інстанції щодо розміру боргу за час вимушеного прогулу.

Доводи, викладені в касаційній скарзі, висновок апеляційного суду не спростовують і не дають підстав вважати судове рішення таким, що ухваленого з порушенням норм матеріального чи процесуального права.

З урахуванням наведеного, керуючись статтями 220, 220-1, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити, а постанову Донецького апеляційного адміністративного суду від 21 вересня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає, проте може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, у строки та в порядку, встановленими статтями 237, 238, 239-1 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді: М.М. Олексієнко

Ю.Й. Рецебуринський

І.В. Штульман