Справа № 804/1405/17
Суддя: Турлакова Наталія Василівна
Дата ухвалення: 2017-03-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

01 березня 2017 р. Справа № 804/1405/17

Суддя Дніпропетровського окружного адміністративного суду Турлакова Н.В., перевіривши матеріали позовної заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» до Тернівського відділу державної виконавчої служби міста Кривий Ріг Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, Петрівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - ОСОБА_1, про скасування постанов в частині, -

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» звернулось до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із адміністративним позовом до Тернівського відділу державної виконавчої служби міста Кривий Ріг Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, Петрівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - ОСОБА_1, в якому просить:

- скасувати постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, номер: 33122945 від 14.06.2012 року видана Тернівським відділом державної виконавчої служби Криворізького міського управління юстиції;

- постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, номер: 32559111 від 11.05.2012 року видана Тернівським відділом державної виконавчої служби Криворізького міського управління юстиції;

- виконавчий напис від 04.06.2009 року виданий відділом державної виконавчої служби Петриківського районного управління юстиції в частині накладення арешту на майно, а саме на квартиру АДРЕСА_1.

В обґрунтування заяви позивач посилається на те, що вказані постанови порушують його право на задоволення своїх вимог за рахунок цього майна, зважаючи на те, що право вимоги за договором іпотеки, предметом якого є квартира, що розташована за адресою: АДРЕСА_1, укладеного ОСОБА_1 з АКІБ «УкрСиббанк», було відступлено Товариству з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» відповідно до договору факторингу №1 від 12 грудня 2011 року.

Відповідно пункту 4 частини 1 статті 107 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя після одержання позовної заяви з'ясовує чи належить позовну заяву розглядати в порядку адміністративного судочинства і чи підсудна позовна заява даному адміністративному суду.

Розглянувши матеріали позовної заяви, суд приходить до висновку про відмову у відкритті провадження, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів позову та письмових доказів, які долучені до нього, 12 вересня 2006 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» (Банком) та ОСОБА_1 (Позичальником) укладено кредитний договір №0, а з метою забезпечення виконання кредитних зобов'язань за ним також іпотечний договір № 3 від 12 вересня 2006 року ОСОБА_1 з (іпотекодавець), предметом якого виступило належне іпотекодавцю на праві приватної власності нерухоме майно - квартира АДРЕСА_1.

12 грудня 2011 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Кей-Колект" та Публічним акціонерним товариством «УкрСиббанк» укладено договір факторингу №1 та договір відступлення права вимоги, зокрема, щодо правових відносин з позичальником.

20 січня 2017 року Товариству з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» стало відомо, що на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, накладено арешти постановами державного виконавця Тернівського відділу державної виконавчої служби Криворізького міського управління юстиції про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 14.06.2012 року та від 11.05.2012 року.

Так, процесуальні відносини, пов'язані з оскарженням рішень, дій або бездіяльності державної виконавчої служби, одночасно регулюються процесуальним законодавством різних судових юрисдикцій, зокрема, нормами Кодексу адміністративного судочинства України, Цивільного кодексу України та Цивільного процесуального кодексу України.

Відповідно до частини першої статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Статтею 4 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом встановлений інший порядок судового вирішення.

Так, пунктами 1 та 7 частини 1 статті 3 КАС України передбачено, що справа адміністративної юрисдикції (далі - адміністративна справа) - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень; суб'єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Частиною 1 та пунктом 1 частини 2 статті 17 КАС України встановлено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на правовідносини, що виникають у зв'язку з здійсненням суб'єктом владних повноважень владних управлінських функцій, а також у зв'язку з публічним формуванням суб'єкта владних повноважень шляхом виборів або референдуму. Юрисдикція адміністративних судів поширюється, зокрема, на публічно-правові спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

За змістом ч.1 ст.181 КАС України, учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду з позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Таким чином, розгляду в адміністративних судах не підлягають спори щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби, якщо процесуальним законодавством передбачено інший порядок їх судового оскарження.

Так, статтями 15 та 16 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства, зокрема, у спосіб визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Статтею 114 Цивільного процесуального кодексу України врегульовано питання підсудності позовів про зняття арешту з майна.

Отже, публічно-правовим є спір між особою, на майно якої накладено арешт у виконавчому провадженні, і яка не є боржником у цьому провадженні, та органом державної виконавчої служби - суб'єктом владних повноважень з приводу рішень, дій чи бездіяльності, прийнятих (вчинених) під час проведення опису та арешту майна, що не пов'язані зі спором про право на це майно.

Згідно з ч.1 ст.60 Закону України "Про виконавче провадження" особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Проте, як вбачається зі змісту позовної заяви, Товариство з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» обґрунтовувало позов наявністю у нього пріоритетного права звернення стягнення на заставлене майно перед іншими кредиторами та необхідністю захисту такого його права, а отже для правильного вирішення такого спору слід встановити наявність у позивача заявленого права як такого та підстави його набуття й відтак вимоги позивача за своєю суттю є приватноправовими.

Таким чином, суд приходить до висновку, що даний спір не є публічно-правовим й підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950р. кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у справі Zand v. Austria від 12.10.1978р. вказав, що словосполучення "встановлений законом" поширюється не лише на правову основу самого існування "суду", але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття "суд, встановлений законом" у частині першій статті 6 Конвенції передбачає "усю організаційну структуру судів, включно з (…) питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів (…)". З огляду на це не вважається "судом, встановленим законом" орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 109 Кодексу адміністративного судочинства України, суд відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо заяву не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

З огляду на викладене, підстави для відкриття провадження в адміністративній справі відсутні.

На підставі викладеного, керуючись п. 1 ч. 1 ст. 109, ст. 165 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті провадження за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» до Тернівського відділу державної виконавчої служби міста Кривий Ріг Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, Петрівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - ОСОБА_1, про скасування постанов в частині.

Роз'яснити позивачу, що згідно частини 5 статті 109 Кодексу адміністративного судочинства України, повторне звернення тієї ж особи до адміністративного суду з таким самим адміністративним позовом, щодо якого постановлено ухвалу про відмову у відкритті провадження, не допускається.

Ухвала суду може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги через Дніпропетровський окружний адміністративний суд з одночасним направленням копії апеляційної скарги особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п'яти днів з дня проголошення ухвали. У разі якщо ухвалу було постановлено в письмовому провадженні або згідно з частиною третьою статті 160 цього Кодексу, або без виклику особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя Н.В. Турлакова