Справа № 2-а/593/19/16
Суддя: Каралюс Володимир Маріянович
Дата ухвалення: 2017-03-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 березня 2017 року Справа № 876/1835/17

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі :

головуючого судді Каралюса В.М.,

суддів: Затолочного В.С., Матковської З.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Бережанського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області на постанову Бережанського районного суду Тернопільської області від 30 травня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Бережанському районі Тернопільської області про визнання незаконною відмови в нарахуванні та виплаті грошової допомоги при виході на пенсію, -

В С Т А Н О В И В:

В березні 2016 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Управління Пенсійного фонду України в Бережанському районі Тернопільської області, в якому просив визнати незаконною відмову відповідача в призначенні і виплаті грошової допомоги в розмірі 10 місячних пенсії на день її призначення відповідно з п. 7-1 розділу XV «Прикінцевих положень» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»; зобов`язати відповідача призначити та виплатити грошову допомогу в розмірі 10 місячних пенсії на день її призначення відповідно з п. 7-1 розділу XV «Прикінцевих положень» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Постановою Бережанського районного суду Тернопільської області від 30 травня 2016 року позов ОСОБА_1 задоволено. Визнати незаконною відмову Управління Пенсійного фонду України в Бережанському районі, Тернопільської області в призначенні та виплаті грошової допомоги при виході на пенсію відповідно до п.7-1 розділу XV «Прикінцевих положень» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Зобов`язано Управління Пенсійного фонду України в Бережанському районі, Тернопільської області призначити та виплатити ОСОБА_1 грошову допомогу в розмірі десяти місячних пенсій на день її призначення, відповідно до п.7-1 розділу XV «Прикінцевих положень» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Не погодившись із таким рішенням суду першої інстанції, його оскаржив відповідач, який в поданій апеляційній скарзі, покликаючись на те, що оскаржувана постанова не відповідає нормам матеріального та процесуального права, висновки суду суперечать нормам матеріального та процесуального права, в зв`язку з чим просить таку скасувати та постановити нову, якою відмовити в задоволенні позову.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що враховуючи те, що у довідці № 121 від 19.06.2015 та листі № 1261 від 03.07.2015 Бережанського об`єднаного районного військового комісаріату не зазначено заклад охорони здоров`я, в якому позивач працював на посаді фельдшера, то зарахувати цей стаж до стажу роботи, що дає право на пенсію за вислугу років немає.

Сторони в судове засідання не прибули, про дату, час і місце апеляційного розгляду були повідомлені належним чином, а тому, колегія суддів, у відповідності до ч.1 п.2 ст.197 Кодексу адміністративного судочинства України, вважає за можливе розглядати справу у порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, в період часу з 1970 року по 1974 рік позивач ОСОБА_1 навчався у Золочівському медичному училищі по спеціальності фельдшера. Рішенням Державної кваліфікаційної комісії від 01 березня 1974 року йому присвоєно кваліфікацію фельдшера, про що видано диплом серії НОМЕР_1 від 02 березня 1974 року.

Після закінчення медучилища позивач працював у Золочівській районній лікарні із 11 березня 1974 року по 23 квітня 1974 року, після чого був звільнений у зв`язку з призовом на військову службу в Радянську Армію.

Факт проходження ОСОБА_1 в період часу з 05 травня 1974 року до 06 травня 1977 року військової служби на посаді фельдшера у військовій частині ПП 58467 ГСВГ підтверджується довідками Бережанського об`єднаного районного військового комісаріату за №121 від 19.06.2015 року та №1261 від 03.07.2015року. Демобілізувавшись з армії позивач працював в закладах охорони здоров`я, про що проведено відповідні записи №№ 3-17 у його трудовій книжці.

Таким загальний стаж роботи позивача ОСОБА_1 в закладах охорони здоров`я на час призначення пенсії становить більше 35 років.

Відповідно до поданої заяви з 17 травня 2015 року відповідачем було призначено позивачу пенсію за віком згідно Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

У відповідності з п.7-1 розділу ХУ «Прикінцеві положення» вищевказаного Закону особам, які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого ст. 26 цього Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пп. «е»-«ж» ст.55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» і мають страховий стаж для чоловіків - 35 років, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію, при призначенні пенсії за віком виплачується грошова допомога у розмірі їх 10 (десяти) місячних пенсій станом на день її призначення.

Позивачу дана допомога не була виплачена, в результаті чого 17 березня 2016 року він звернувся до відповідача із письмовою заявою про виплату йому такої допомоги. Однак листом відповідача від 18 березня 2016 року за № 11/Ч-11 позивачу відмовлено у виплаті грошової допомоги з тих підстав, що у довідці № 121 від 19.06.2015 року та листі №1261 від 03.07.2015 Бережанського об`єднаного районного військового комісаріату не зазначено заклад охорони здоров`я, в якому позивач працював на посаді фельдшера, то зарахувати цей стаж до стажу роботи, що дає право на пенсію за вислугу років немає.

Оскільки страховий стаж роботи на посадах, що дає право на пенсію за вислугу років позивача на день звернення за призначенням пенсії становив 32 роки 11 місяців 13 днів, то права на отримання грошової допомоги при призначенні пенсії за віком позивач немає.

Наказом Міністерства оборони України від 18.12.2013 року №871 затверджено перелік закладів охорони здоров`я Збройних Сил України, які відносяться до лікарняних закладів, де зазначено медичну службу у військовій частині та медичний пункт військової частини відносяться до лікарняних закладів.

Колегія суддів вважає доводи відповідача необґрунтованими а таку відмову неправомірною, з таких підстав.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем 17 березня 2016 року було подано всі необхідні документи на підставі, яких Управління Пенсійного фонду України в Бережанському районі, Тернопільської області повинно було призначити і виплатити йому грошову допомогу в розмірі 10 (десяти) місячних пенсій відповідно до п.7-1 розділу XV «Прикінцевих положень» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», а тому слід визнати незаконною відмову Управління Пенсійного фонду України в Бережанському районі, Тернопільської області.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що заявлений адміністративний позов є обґрунтованим і підлягає до задоволення в повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків рішення суду, а тому підстав для скасування постанови колегія суддів не вбачає і вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Враховуючи вищенаведене та керуючись ст.ст. 195, 197, п. 1 ч. 1 ст. 198, ст. 200, п. 1 ч. 1 ст. 205, ст. ст. 206, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Бережанського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області залишити без задоволення, а постанову Бережанського районного суду Тернопільської області від 30 травня 2016 року у справі № 2-а/593/19/2016 без змін.

Ухвала набирає законної сили через п`ять днів після направлення її копії особам, що беруть участь у справі та може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня складення ухвали в повному обсязі.

Головуючий суддя В.М. Каралюс

суддя В.С. Затолочний

суддя З.М. Матковська