Справа № 220/1174/14-а
Суддя: Горбатюк С.А.
Дата ухвалення: 2017-03-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"15" березня 2017 р. м. Київ К/800/23636/15

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в складі:

Головуючого, суддіГорбатюка С.А. (доповідач)
СуддівМороз Л.Л.
Шведа Е.Ю.
розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_4 до Великоновоселківської селищної ради Донецької області (далі - Великоновоселківська селищна рада) про зобов'язання вчинити певні дії за касаційною скаргою ОСОБА_4 на постанову Донецького апеляційного адміністративного суду від 15 квітня 2015 року

в с т а н о в и л а :

У вересні 2011 року ОСОБА_4 у Великоновосілківському районі Донецької області пред'явив позов до Великоновоселківської селищної ради про зобов'язання вчинити певні дії.

В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що з метою отримання в оренду земельної ділянки ним у відповідності до чинного законодавства виготовлено всю необхідну проектну документацію, яка була затверджена селищною радою. Проте, посилаючись на невідповідність конфігурації плану земельної ділянки плану, на який давався дозвіл на розробку проекту землеустрою, відповідачем прийнято оспорюване рішення про внесення змін до проекту, а відтак договір оренди земельної ділянки укладено не було.

Просив:

- зобов'язати Великоновосілківську селищну раду скасувати рішення від 30 травня 2014 року № 6/58-649;

- зобов'язати Великоновосілківську селищну раду повторно винести на розгляд найближчої сесії питання про затвердження проекту відведення земельної ділянки в оренду, зареєстрованого у Відділі Держземагентства у Великоновосілківському районі Донецької області 20 грудня 2013 року.

Постановою Великоновосілківського районного суду Донецької області від 21 листопада 2014 року позов задоволено.

Зобов'язано Великоновосілківську селищну раду скасувати рішення від 30 травня 2014 року № 6/58-649.

Зобов'язано Великоновосілківську селищну раду повторно винести на розгляд найближчої сесії питання про затвердження проекту відведення ОСОБА_4 земельної ділянки в оренду, зареєстрованого у відділі Держземагентства у Великоновосілківському районі Донецької області 20 грудня 2013 року.

Постановою Донецького апеляційного адміністративного суду від 15 квітня 2015 року постанову суду першої інстанції скасовано, ухвалено нове судове рішення про відмову у задоволенні позову.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на порушення апеляційним судом норм матеріального і процесуального права, просить скасувати рішення суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи касаційної скарги та перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що у зв'язку з тим, що конфігурація кадастрового плану зовнішніх меж земельної ділянки не відповідає конфігурації земельної ділянки, на яку надавався дозвіл на розробку проекту землеустрою для передачі земельних ділянок в оренду, тощо, 30 травня 2014 року Великоновоселківською селищною радою прийнято оспорюване рішення № 6/58-649 "Про передачу земельних ділянок в оренду", яким вирішено ТОВ "Земагро" внести зміни до проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду ОСОБА_4 для ведення особистого селянського господарства, а саме: розташувати межу з поворотними точками 1-2, на кадастровому плані зовнішніх меж земельної ділянки на відстані 3 метрів від межі з поворотними точками 6-3.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з недоведеності Великоновоселківською селищною радою правомірності прийняття оспорюваного рішення, оскільки зміна позивачем конфігурації земельної ділянки не підтверджена належними доказами.

Скасовуючи постанову суду першої інстанції та ухвалюючи нове судове рішення про відмову у задоволенні позову, апеляційний суд послався на не правильно обраний позивачем спосіб захисту порушених прав, оскільки оспорюваним рішенням не вирішувалось питання передачі в оренду земельної ділянки. Крім того зазначено, що суд не може підміняти суб'єкта владних повноважень, зобов'язуючи його вчиняти дії.

Водночас ухвалюючи рішення, суди обох інстанцій виходили з того, що спір у цій справі є публічно-правовим та належить до юрисдикції адміністративних судів.

На думку колегії суддів Вищого адміністративного суду України такий висновок не ґрунтується на правильному застосуванні норм матеріального права з огляду на таке.

Згідно з частиною другою статті 2 КАС України до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 17 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема: спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Вжитий у цій процесуальній нормі термін "суб'єкт владних повноважень" означає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхню посадову чи службову особу, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень (пункт 7 частини першої статті 3 КАС України).

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у справі "Zand v. Austria" від 12 жовтня 1978 року вказав, що словосполучення "встановлений законом" поширюється не лише на правову основу самого існування "суду", але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття "суд, встановлений законом" у частині першій статті 6 Конвенції передбачає "усю організаційну структуру судів, включно з "…" питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів "…". З огляду на це не вважається "судом, встановленим законом" орган, котрий, не маючи юрисдикції, вирішує спір, що підлягає розгляду судом іншої юрисдикції.

Отже, до юрисдикції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), відповідно, прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

Статтею 80 Земельного кодексу України установлено, що суб'єктами права власності на землю є, зокрема, територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування, - на землі комунальної власності.

За змістом статей 2 та 5 вказаного Кодексу міська рада при здійсненні повноважень власника землі є рівноправним суб'єктом земельних відносин.

Вирішуючи спір по суті, суди залишили поза увагою те, що у відносинах, які склалися між сторонами, відповідач як власник землі вільний у виборі суб'єкта щодо надання йому права оренди земельної ділянки в порядку, встановленому законом, при цьому він не здійснював владних управлінських функцій.

Враховуючи наведене суди дійшли помилкового висновку, що позов, предметом якого є перевірка правильності формування волі однієї зі сторін стосовно розпорядження землею та передачі відповідних прав щодо неї, може бути розглянуто за правилами КАС України.

Аналогічний висновок щодо застосування вищезазначених норм матеріального права міститься у постановах Верховного Суду України від 11 листопада 2014 року (справа № 21-493а14) та від 09 грудня 2014 року (справа № 21-308а14).

Відповідно до частини першої статті 244-2 КАС України висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 237 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Статтею 1 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності, мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

У частині третій статті "Про судоустрій і статус суддів" визначено, що місцеві господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають з господарських правовідносин, а також інші справи, віднесені процесуальним законом до їх підсудності.

Отже, за суб'єктним складом сторін та сутністю спору дана справа не підлягає розгляду адміністративними судами у порядку, визначеному КАС України.

Згідно пунктом 1 частини першої статті 157 КАС України суд закриває провадження у справі якщо справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Відповідно до частини першої статті 228 КАС України суд касаційної інстанції скасовує судові рішення в касаційному порядку і залишає позовну заяву без розгляду або закриває провадження у справі з підстав, встановлених статтями 155 і 157 цього Кодексу.

На підставі наведеного, керуючись статтями 157, 210, 220, 222, 228 КАС України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Постанову Великоновосілківського районного суду Донецької області від 21 листопада 2014 року та постанову Донецького апеляційного адміністративного суду від 15 квітня 2015 року скасувати.

Провадження в адміністративній справі за позовом ОСОБА_4 до Великоновоселківської селищної ради Донецької області про зобов'язання вчинити певні дії, закрити.

Роз'яснити позивачеві право на звернення до суду в порядку господарського судочинства.

Ухвала є остаточною, оскарженню не підлягає і може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, у строк та у порядку, визначеними статтями 237, 238, 2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді Горбатюк С.А.

Мороз Л.Л.

Швед Е.Ю.