Справа № 820/1195/17
Суддя: Панченко О.В.
Дата ухвалення: 2017-03-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 820/1195/17
ХАРКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

про відмову у відкритті провадження у справі

23 березня 2017 р. м . Харків

Суддя Харківського окружного адміністративного суду Панченко О.В.

розглянувши позовну заяву і додані до неї матеріали

ОСОБА_1, ОСОБА_2 до відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області, Фрунзенського відділу державної виконавчої служби міста Харкова Головного територіального управління юстиції у Харківській області, третя особа - державне підприємство «СЕТАМ», ОСОБА_3,

ВСТАНОВИВ:

Позивачі - ОСОБА_1 та ОСОБА_2, звернулися до Харківського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просять виключити з опису та звільнити з під арешту автомобіль марки «Мерседес Бенц», модель ML 350, 2008 року випуску, шасі НОМЕР_1, державний номер АХ 9599ВМ.

В обґрунтування заявленого позову останні зазначили, що між третьою особою у справі - ОСОБА_3 та ПАТ «УкрСиббанк» 15.08.2008р. був укладений кредитний договір № 0, з метою забезпечення виконання зобов'язань за яким між тими самими сторонами укладений договір застави спірного автомобілю. В подальшому, ПАТ «УкрСиббанк» відступив своє право вимоги за наведеним договором на користь ТОВ «Кредит Фінанс», який, в свою чергу, за договором факторингу, відступив право вимоги за вказаним вище кредитним договором на користь ТОВ «Вердикт Фінанс». Позивачі у даній справі сплатили на користь кредитора необхідні грошові кошти за кредитним договором № 0 від 15.08.2008р. в розмірі 193436 грн.

29.08.2011р., постановою державного виконавця Фрунзенського відділу державної виконавчої служби міста Харкова Головного територіального управління юстиції у Харківській області № 28377746 про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження, накладено арешт на нерухоме майно ОСОБА_3, зокрема спірний автомобіль.

Згідно матеріалів позовної заяви, 18.11.2013р. вказаний арешт та заборону відчуження спірного автомобіля, накладені за постановою державного виконавця від 29.08.2011р. № 28377746, знято за рішенням Фрунзенського районного суду у справі № 645/5096/13, з урахуванням ухвали того ж суду від 30.12.2014р. про виправлення помилок.

Згідно рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 16.02.2017р. в цивільній справі № 638/8773/16-ц, звернуто стягнення на предмет застави шляхом визнання за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 права власності на ? ідеальної частки відповідно кожному спірного автомобіля, який в цілому залишено у спільній частковій власності зазначених осіб.

Позивачі вказують, що спірний автомобіль виставлено на прилюдні торги, проведення яких покладено на третю особу у справі - ДП «СЕТАМ».

Позовні матеріали свідчать, що позивачі не були учасниками виконавчого провадження, в межах якого виносилася постанова державного виконавця про накладення арешту та заборону відчуження спірного автомобілю.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до Закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначає Закон України «Про виконавче провадження» № 606-ХІV.

Згідно статті 1 вказаного Закону, виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, зазначених у цьому Законі, спрямованих на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які здійснюються на підставах, у спосіб та в межах повноважень, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, виданими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно частини 1 статті 17 Закону України «Про виконавче провадження», примусове виконання рішень державною виконавчою службою здійснюється на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом.

Відповідно до частини 1 статті 11 цього ж Закону, державний виконавець зобов'язаний вживати заходів примусового виконання рішень, встановлених цим Законом, неупереджено, своєчасно, повно вчиняти виконавчі дії.

Пунктом 5 частини 3 вказаної статті Закону передбачено, що державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку.

Згідно з частиною 1 статті 57 цього ж Закону, арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Частиною 2 статті 57 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом: 1) винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах; 2) винесення постанови про арешт коштів, що перебувають у касі боржника або надходять до неї; 3) винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження; 4) проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту.

Статтею 66 того ж Закону передбачено, що у разі відсутності у боржника - юридичної особи коштів у обсязі, достатньому для покриття заборгованості, стягнення звертається на інше майно, належне такому боржникові або закріплене за ним, у тому числі на майно, що обліковується на окремому балансі філії, представництва та іншого відокремленого підрозділу боржника-юридичної особи незалежно від того, хто фактично використовує це майно.

У даній справі позивачами на вирішення суду фактично поставлено питання про зняття арешту з майна (автомобілю) , що належить їм на праві приватної власності.

Відповідно до частини першої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Частиною третьою статті 2 КАС України визначено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Таким чином, завдання адміністративного судочинства полягає у захисті саме порушених прав особи у публічно-правових відносинах.

Згідно зі статтею 60 Закону України «Про виконавче провадження», особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

У разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Копія постанови про зняття арешту з майна надсилається боржнику та органу (установі), якому була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно боржника.

З майна боржника може бути знято арешт за постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, якщо виявлено порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом. Копія постанови начальника відділу державної виконавчої служби про зняття арешту з майна боржника не пізніше наступного дня після її винесення надсилається сторонам та відповідному органу (установі) для зняття арешту.

У разі наявності письмового висновку експерта, суб'єкта оціночної діяльності суб'єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв'язку із значним ступенем його зносу, пошкодженням або в разі якщо витрати, пов'язані із зверненням на таке майно стягнення, перевищують грошову суму, за яку воно може бути реалізовано, арешт з майна боржника може бути знято за постановою державного виконавця, що затверджується начальником відділу, якому він безпосередньо підпорядкований. Копії постанови державного виконавця про зняття арешту з майна надсилаються не пізніше наступного робочого дня після її винесення сторонам та відповідному органу (установі) для зняття арешту.

У всіх інших випадках незавершеного виконавчого провадження арешт з майна чи коштів може бути знятий за рішенням суду.

Зазначені у цій статті постанови можуть бути оскаржені сторонами в десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом.

Провівши системний аналіз зазначених норм права, суд дійшов висновку, що стаття 60 Закону України «Про виконавче провадження» є спеціальною нормою, в якій закріплено порядок вирішення спорів, що виникають між органом державної виконавчої служби та особою, яка не є боржником у виконавчому провадженні, з приводу накладення арешту на майно особи. У разі виникнення зазначеної спірної ситуації належним способом захисту прав особи є саме звернення до суду з позовом про визнання права власності на майно і зняття з нього арешту.

Даний висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною в постанові від 26.10.2016 року по справі № 813/2439/14, яка в силу положень ч.1 ст.244-2 КАС України має враховуватись судами загальної юрисдикції.

Згідно із статтею 321 Цивільного кодексу України держава гарантує непорушність права власності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

За змістом частини першої статті 15 Цивільного процесуального кодексу України справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із передбачених статтею 11 ЦК України підстав у цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносинах, розглядаються судами у порядку цивільного судочинства.

Юрисдикція адміністративних судів відповідно до пункту 1 частини 2 статті 17 КАС України поширюється на публічно-правові спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень, зокрема щодо оскарження його дій та бездіяльності. Проте ця норма має застосовуватися з урахуванням положень статей 216, 386, 388, 392, 393 ЦК України щодо способів захисту права власності, а також положень Цивільного процесуального та Господарського процесуального кодексів України стосовно юрисдикції судів.

Відповідно до вимог п. 1 ч. 1 ст. 109 КАС України, суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо позовну заяву не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Керуючись ст. ст. 2,17,109, 157 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

У Х В А Л И В:

Відмовити у відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області, Фрунзенського відділу державної виконавчої служби міста Харкова Головного територіального управління юстиції у Харківській області, третя особа - державне підприємство «СЕТАМ», ОСОБА_3.

Копію даної ухвали надіслати позивачу та повернути позовну заяву з додатком.

Роз'яснити позивачу, що звернення з даними позовними вимогами до адміністративного суду в подальшому не допускається.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку, передбаченого для подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи, а в разі коли апеляційну скаргу було повернуто або відмовлено у відкритті апеляційного провадження - з моменту набрання чинності відповідної ухвали суду апеляційної інстанції.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Харківського апеляційного адміністративного суду через Харківський окружний адміністративний суд шляхом подачі в 5-денний строк з дня отримання копії ухвали апеляційної скарги, з подачею її копії до апеляційної інстанції. Якщо ухвалу було постановлено у письмовому провадженні або без виклику особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя О.В. Панченко