Справа № 815/7068/16
Суддя: Бойко О.Я.
Дата ухвалення: 2017-03-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/7068/16
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
13 березня 2017 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Бойко О.Я.,

за участі:

секретаря судового засідання Белінського Г.В.,

позивача ОСОБА_1 за паспортом,

представник відповідачів Блонський О.Ю. за довіреністю,

третя особа не з`явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним ОСОБА_1 до Одеського прикордонного загону, начальника Одеського прикордонного загону підполковника Лаврентьєва С.А., т.в.о. начальника Одеського прикордонного загону підполковника Шарупича С.В.,третя особа на стороні відповідача ОСОБА_2 про визнання дій протиправними скасування наказу та поновлення на роботі,-

СУТЬ СПОРУ:
В провадженні Одеського окружного адміністративного суду знаходиться справа за адміністративним ОСОБА_1 до Одеського прикордонного загону, начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 підполковника Лаврентьєва С.А., т.в.о. начальника Одеського прикордонного загону підполковника Шарупича С.В.,третя особа на стороні відповідача ОСОБА_2 в якому позивач просив суд:

визнати дії начальника Одеського прикордонного загону підполковника ОСОБА_3 протиправним та скасувати наказ начальника Одеського прикордонного загону від 15 листопада 2016 року №471-ОС;

визнати дії т.в.о. начальника Одеського прикордонного загону підполковника Шарупич С.В. протиправним та скасувати наказ начальника Одеського прикордонного загону від 28 листопада 2016 року №500-ОС;

поновити прапорщика ОСОБА_1 на посаді інспектора прикордонної служби 2 категорії начальника зміни відділення технічних засобів охорони державного кордону відділу прикордонної служби «Приморське» ІV категорії (тип В) Одеського прикордонного загону.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив наступне.

Т.в.о начальника Одеського прикордонного загону (І категорії) підполковником ОСОБА_4 видано наказ №500-ОС по особовому складу, згідно з яким позивач виключений зі списків особового складу загону та знято з усіх видів забезпечення.

Підставою до видання наказу № 500-ОС від 28 листопада 2016 року став наказ начальника Одеського прикордонного загону (І категорії) від 15 листопада 2016 року №471-ОС «Про звільнення з військової служби».

Позивач вважає що виданні накази №500-ОС та №471-ОС порушують його конституційні права та не відповідають вимогам законодавства, а тому його звільнення є незаконним і не об`єктивним.

Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив задовольнити з підстав зазначених у позовній заяві (а.с.4-6).

Представник відповідачів у судовому засіданні у задоволенні позову просив відмовити з підстав зазначених у запереченні на позов (а.с. 24-26).

В обґрунтування заперечення представник відповідачів зазначив, що звільнення ОСОБА_1 є правомірним, проведеним без порушення вимог чинного законодавства України, яке регламентує порядок проходження військової служби, оскільки при прийняті спірних наказів була врахована попередня поведінка військовослужбовця, особливості характеристики позивача, звільнення з органів Держприкордонслужби України здійснено з дотриманням вимог Дисциплінарного статуту.

Третя особа у судове засідання не з`явилась про день час та місце розгляду справи повідомлена належним чином та завчасно.

Заслухавши пояснення позивача та представника відповідача, дослідивши надані письмові докази, перевіривши матеріали справи, а також проаналізувавши законодавство, яке регулює спірні правовідносини, суд дійшов висновку, що адміністративний позов не належить до задоволення. Свій висновок суд вмотивовує наступним чином. Так, суд, -

ВСТАНОВИВ:
15 листопада 2016 року начальник Одеського прикордонного загону (І категорії) прийняв наказ № 471-ОС про припинення контракту та звільнення з військової служби прапорщика ОСОБА_1 інспектора прикордонної служби 2 категорії начальника зміни відділення технічних засобів охорони державного кордону відділу прикордонної служби «Приморське» ІV категорії (тип В), згідно з ст.26 ч.6, п «и» (у зв`язку із систематичним невиконанням умов контракту військовослужбовцем), із застосуванням ч.8 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» в запас Збройних Сил України (а.с.69).

Підстава прийняття зазначеного наказу подання від 07.11.2016 року та попередження від 28.09.2016 року (а.с.34).

28 листопада 2016 року т.в.о начальника Одеського прикордонного загону (І категорії) прийняв наказ № 500-ОС про виключення ОСОБА_1 із списків особового складу загону та зняття з усіх видів забезпечення (а.с.12).

До вказаних правовідносин суд застосовує правові норми Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», Закону України «Про державну прикордонну службу України», Закону України «Про Дисциплінарний статус Збройних Сил України», затвердженого Указом Президента України від 29.12.2009 року №1115/2009 Положенням про проходження громадянами України військової служби в Державній прикордонній службі України», .

Відповідно до ч. 4 ст. 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» порядок проходження громадянами України військової служби, їх права та обов`язки визначаються цим Законом, відповідними положеннями про проходження військової служби громадянами України, які затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.

Правові основи організації та діяльності Державної прикордонної служби України, її загальну структуру, чисельність, функції, та повноваження відповідно до Конституції України визначено Законом України «Про Державну прикордонну службу України», відповідно до ст. 1 якого на Державну прикордонну службу України покладаються завдання щодо забезпечення недоторканності державного кордону та охорони суверенних прав України в її виключній (морській) економічній зоні.

Загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб полку і його підрозділів, правила внутрішнього порядку у військовій частині та її підрозділах визначені Статутом внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженим Законом України від 24.03.1999 року №548-XIV (далі - Статут).

Статут визначає сутність військової дисципліни, обов`язки військовослужбовців щодо її додержання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, права командирів щодо їх застосування, а також порядок подання і розгляду заяв, пропозицій та скарг. Усі військовослужбовці Збройних Сил України незалежно від своїх військових звань, службового становища та заслуг повинні неухильно керуватися вимогами цього Статуту. Положення Статуту поширюються на громадян, звільнених з військової служби у відставку або у запас з правом носіння військової форми одягу, під час носіння ними військової форми одягу. Дія Дисциплінарного статуту Збройних Сил України поширюється на Державну прикордонну службу України, Службу безпеки України, внутрішні війська Міністерства внутрішніх справ України, війська Цивільної оборони України та інші військові формування, створені відповідно до законів України, Державну спеціальну службу транспорту.

Приписи ст. ст. 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 року №551-XIV(далі - Дисциплінарний статут), визначають, що військова дисципліна - це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених військовими статутами та іншим законодавством України. Військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця: додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги військових статутів, накази командирів; бути пильним, зберігати державну та військову таємницю; додержуватися визначених військовими статутами правил взаємовідносин між військовослужбовцями, зміцнювати військове товариство; виявляти повагу до командирів і один до одного, бути ввічливими і додержуватися військового етикету; поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків.

Відповідно до ст. 45 Дисциплінарного статуту у разі невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків, порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку командир повинен нагадати йому про обов`язки служби, а за необхідності - накласти дисциплінарне стягнення.

Згідно ст. 68 Дисциплінарного статуту на молодших та старших офіцерів можуть бути накладені такі дисциплінарні стягнення: зауваження, догана, сувора догана, попередження про неповну службову відповідність, пониження в посаді, пониження військового звання на один ступінь, звільнення з військової служби за службовою невідповідністю, позбавлення військового звання.

Статтею 83 Дисциплінарного статуту закріплено, що на військовослужбовця, який порушує військову дисципліну або громадський порядок, можуть бути накладені лише ті дисциплінарні стягнення, які визначені цим Статутом і відповідають військовому званню військовослужбовця та дисциплінарній владі командира, що вирішив накласти на винну особу дисциплінарне стягнення.

При цьому, суд зауважує що, під терміном «систематичне невиконання умов контракту» слід розуміти, що система має місце у разі вчинення військовослужбовцем дисциплінарного проступку після застосування до нього дисциплінарного стягнення, яке не втратило юридичної сили. Систематичним невиконанням умов контракту є невиконання однією із сторін одного із зобов`язань та інших умов, визначених контрактом, які допускались декілька разів протягом останнього року служби.

Відповідно до абз. 3 ст. 5 Дисциплінарного статуту стосовно кожного випадку правопорушення командир зобов`язаний прийняти рішення щодо необхідності притягнення винного до відповідальності залежно від обставин скоєння правопорушення, ступеня вини, попередньої поведінки порушника та розміру завданих державі та іншим особам збитків.

Порядок накладення дисциплінарних стягнень на військовослужбовців, визначено ст. ст. 83 -84 Закону, згідно яких на військовослужбовця, який порушує військову дисципліну або громадський порядок, можуть бути накладені лише ті дисциплінарні стягнення, які визначені цим Статутом і відповідають військовому званню військовослужбовця та дисциплінарній владі командира, що вирішив накласти на винну особу дисциплінарне стягнення. Прийняттю рішення командиром про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення може передувати службове розслідування. Воно проводиться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, та ступеня вини.

З огляду на службову картку позивача (а.с.35-37) суд встановив, що позивач неодноразово порушував свої службові обов`язки, у зв`язку з чим на позивача були накладені стягненні а саме:

-догана за не виконання в повному обсязі свої функціональних обов`язків згідно з Інструкцією наказ №360-ос від 06.07.2015 року, знято стягнення наказом №490-ос від 27.08.2015р.;

-догана за порушення вимог ст.291 КУАП , п. 34 Інструкції наказ №387-ос від 15.07.2015 року (позивач ознайомлений 07.11.2016 року, про що свідчить його підпис);

-ПпНСВ за порушення вимог ст..ст.1,2 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», ст.ст. 11,12,16 Статуту внутрішньої служби ЗСУ, контракту про проходження військової служби у ДПСУ, що виразилось в неприбутті на службу без поважних причин з 17.02.2016 р. по 01.03.2016 р. (14 діб) наказ № 200-ос від 13.05.2016 року (позивач ознайомлений 07.11.2016 року, про що свідчить його підпис);

-сувора догана за не виконання в повному обсязі покладених на нього обов`язків згідно з Інструкцією про службу прикордонних нарядів ДПСУ наказ №337-ос від 09.08.2016 року (позивач ознайомлений 15.11.2016 року, про що свідчить його підпис);

-сувора догана за порушення п.1 контракту про проходження громадянами України військової служби в ДПСУ наказ №459-ос від 08.11.2016 року (позивач ознайомлений 15.11.2016 року, про що свідчить його підпис).

При цьому суд критично ставиться до посилань позивача на приписи п.302 Положення про проходження громадянами України військової служби в Державній прикордонній службі України, що не підлягають звільненню з військової служби військовослужбовці, які відбувають арешт, крім випадку , коли військовослужбовця визнано непридатним або обмежено придатним до військової служби за станом здоров`я.

Суд вважає, що факт знаходження позивача під арештом під час його звільнення спростовується наступними доказами у справі.

З огляду на матеріали справи вбачається, що ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 27.07.2015 року по справі №495/5106/15-к до позивача застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком 60 діб, а саме до 24.09.2015 року, тобто в межах строку досудового розслідування у даному кримінальному провадженні. Розмір застави визначити у розмірі 150 мінімальних заробітних плат, що становить 182700,00 грн. (а.с.7-11).

Однак доводи позивача спростовуються тим, що відповідач начальник Одеського прикордонного загону 24.10.2016 року подав запит до військової прокуратури Білгород-Дністровського гарнізону Південного регіону України про надання інформації чи є у ОСОБА_1 заборона або зобов`язання не відлучатися з місця реєстрації та фактичного перебування або з місця служби, у тому числі за викликом керівництва (командування загону) (а.с.27).

26.10.2016 року відповідач отримав відповідь на запит, що за позивача внесено 16.02.2016 року заставу та на нього покладено обов`язок не відлучатись з місця проживання без дозволу суду. Однак, на думку суду вказаний обов`язок не позбавляв можливості ОСОБА_1 прибувати за наказом начальника органу охорони державного кордону до управління Одеського прикордонного загону, оскільки, повідомивши належним чином суд про необхідність залишення місця проживання ОСОБА_1 , мав можливість прибути за наказом командира до визначеного ним місця (а.с.28).

На запитання суду, позивач повідомив, що не звертався до суду за отриманням такого дозволу.

Згідно з ст.4 Дисциплінарного статуту військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця: додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги військових статутів, накази командирів; бути пильним, зберігати державну та військову таємницю; додержуватися визначених військовими статутами правил взаємовідносин між військовослужбовцями, зміцнювати військове товариство; виявляти повагу до командирів і один до одного, бути ввічливими і додержуватися військового етикету; поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків.

Відповідно до п. «б» ч. 2 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» звільнення зі служби військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом, проводиться на підставах, передбачених частиною шостою з урахуванням випадків, визначених частиною восьмою цієї статті.

Згідно з п. «и» ч. 6 ст. 26 вказаного Закону контракт припиняється (розривається), а військовослужбовці, які проходять військову службу за контрактом, звільняються з військової служби у зв`язку із систематичним невиконанням умов контракту військовослужбовцем.

Приписи п. 284 Положення про проходження військової служби громадянами України в Державній прикордонній службі України, затвердженого Указом Президента України від 29.12.2009 року № 1115/2009, визначають, що військовослужбовця може бути звільнено з військової служби у зв`язку із систематичним невиконанням умов контракту в разі, коли протягом останніх 12 місяців за неналежне виконання або відмову від виконання взятих на себе під час укладання контракту про проходження військової служби чи контракту про навчання обов`язків він два або більше разів притягувався до матеріальної, адміністративної, кримінальної або на підставі письмового наказу до дисциплінарної відповідальності.

Суд зазначає, що позивач безвідповідально поставився до виконання обов`язків військової служби, що підтверджується неодноразовим накладенням на позивача догани та суворої догани за виконання обов`язків військової служби, що призвело з його боку до порушення правил дисципліни.

За таких обставин суд робить висновок, що звільнення позивача з органів Держприкордонслужби України здійснено з дотриманням вимог Дисциплінарного статуту, Положення про проходження громадянами України військової служби в Державній прикордонній службі України затвердженого Указом Президента України від 29.12.2009 року №1115/009, а тому дії відповідачів є правомірними, а накази від 15.11.2016 року № 471-ОС та від 28.11.2016 року №500-ОС не належать до скасування.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності свого рішення та докази, надані позивачем, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні адміністративного позову.

Враховуючи, що позивач звільнений від сплати судового збору в порядку п.1 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», питання про їх розподіл судом не вирішується.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 11, 86, 94,128, 159-164 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:
1.У задоволенні адміністративного позову відмовити.

Порядок і строки оскарження постанови визначаються ст.ст. 185, 186 Кодексу адміністративного судочинства України.
Постанова суду першої інстанції, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.
Відповідно до частини першої статті 185, частини першої-другої, четвертої статті 186 Кодексу адміністративного судочинства України, сторони які беруть участь у справі, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси чи обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку дану постанову повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Одеського апеляційного адміністративного суду через Одеський окружний адміністративний суд.
Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.
Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.
Якщо суб`єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п`ятиденного строку з моменту отримання суб`єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.
Повний текст постанови складений 20 березня 2017 року.

Суддя О.Я. Бойко

20 березня 2017 року.