Справа № 555/2649/16-а
Суддя: Охрімчук І.Г.
Дата ухвалення: 2017-03-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_____________________________________________
Головуючий у 1-й інстанції: Собчук А.Ю.
Суддя-доповідач:Охрімчук І.Г.
ПОСТАНОВА

іменем України

"21" березня 2017 р. Справа № 555/2649/16-а

Житомирський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Охрімчук І.Г.

суддів: Котік Т.С.

Моніча Б.С.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Березнівському районі Рівненської області на постанову Березнівського районного суду Рівненської області від "06" лютого 2017 р. у справі за позовом ОСОБА_3 до Управління Пенсійного фонду України в Березнівському районі Рівненської області про визнання бездіяльності протиправною і зобов'язання вчинити дії ,

ВСТАНОВИВ:

В грудні 2016р. ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до Управління Пенсійного фонду України в Березнівському районі Рівненської області про визнати дії протиправними відповідача та зобов'язати останнього поновити виплату раніше призначеної пенсії за віком з 21.03.2016р.

Постановою Березнівського районного суду Рівненської області від 06.02.2017р. позов задоволено частково. Визнано протиправними дії Управління Пенсійного фонду України в Березнівському районі Рівненської області щодо припинення нарахування та виплати позивачу пенсії по віку. Зобов'язано Управління Пенсійного фонду України в Березнівському районі Рівненської області відновити нарахування та виплату ОСОБА_3 пенсії по віку відповідно до ст.55 ЗУ "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" , починаючи з 27.06.2016р.

Відповідач, не погоджуючись із зазначеною постановою, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить суд скасувати постанову та прийняти нову, якою у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Згідно до частини четвертої ст. 196 Кодексу адміністративного судочинства України, неприбуття у судове засідання сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату, час і місце апеляційного розгляду, не перешкоджає судовому розгляду справи.

Відповідно до частини першої ст. 41 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі неявки у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності осіб, які беруть участь у справі (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши матеріали справи та апеляційну скаргу, колегія суддів вважає, що скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_3 перебуває на обліку в Управлінні Пенсійного фонду України в Березнівському районі Рівненської області та з 21.03.2016р. мав отримувати пенсію по віку відповідно до ЗУ "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" із зниженням пенсійного віку відповідно до ЗУ "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Пенсія позивачу призначена під час роботи на посаді сільського голови Губківської сільської ради Березніського району Рівненської області. По даний час позивач працює на вказаній посаді, що підтверджується копією трудової книжки.

В зв'язку з тим, що пенсія позивачу не виплачується, останній звернувся до відповідача з заявою про виплату йому пенсії (а.с.15).

Листом від 27.12.2016 №3363/04 відповідач повідомив, що згідно з частиною четвертою статті 37 Закону України «Про державну службу» тимчасово, по 31 грудня 2016 року, особам, які працюють на посадах та на умовах, передбачених Законом України «Про державну службу», пенсії, призначені відповідно до законодавства України, не виплачуються (а.с. 16).

Вважаючи порушенням своїх прав з боку пенсійного органу та з метою їх відновлення позивач звернувся за захистом до суду.

Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції виходив з того, що право на пенсію у позивача виникло з 21.03.2016р. і з того часу він повинен отримувати пенсійні виплати, тому дії відповідача щодо не виплати позивачу призначеної пенсії є звуженням його існуючих права, а саме права на пенсію, визначене ст.46 Конституції України.

Колегія суддів не може погодитись з висновком суду першої інстанції, з огляду на наступні обставини.

У відповідності до частини четвертої ст.37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 №3723-XII (в редакції, що діяла до 01.04.2015) пенсія, призначена відповідно до цієї статті, в період роботи на посадах, які дають право на призначення пенсії в порядку і на умовах, передбачених цим Законом, законами України «Про статус народного депутата України», «Про прокуратуру», «Про наукову і науково-технічну діяльність», виплачується у розмірі, обчисленому відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», а після звільнення з таких посад - у розмірі, обчисленому відповідно до цього Закону. Максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність.

З 01 квітня 2015 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 №213-VIII (Закон №213-VIII), яким внесено зміни до ряду законів, зокрема до Закону України «Про державну службу».

Згідно з п. 5 Закону №213-VIII у статті 37 Закону України «Про державну службу» частину четверту замінено частинами такого змісту: «Тимчасово, у період з 1 квітня 2015 року по 31 грудня 2015 року: особам, на яких поширюється дія цього Закону (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»), у період роботи на посадах, які дають право на призначення пенсії/щомісячного довічного грошового утримання у порядку та на умовах, передбачених цим Законом, законами України «Про статус народного депутата України», «;Про прокуратуру», «;Про судоустрій і статус суддів», пенсії, призначені відповідно до цієї статті, не виплачуються. Після звільнення з роботи виплата пенсії відповідно до цього Закону поновлюється.

Крім того, Законом України від 24 грудня 2015 року №911-VІІІ вказану норму в частині строків викладено в іншій редакції: тимчасово, у період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року: особам (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи, ветеранів військової служби та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»), які працюють на посадах та на умовах, передбачених цим Законом, законами України «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів», призначені пенсії / щомісячне довічне грошове утримання не виплачуються.

Згідно п. 1 Прикінцевих положень Закону №911-VIII цей Закон набирає чинності з 01 січня 2016 року.

При цьому, пунктом 2 Прикінцевих положень Закону №213-VIII встановлено, що порядок виплати пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) працюючим пенсіонерам, встановлений цим Законом, поширюється на пенсіонерів (отримувачів щомісячного довічного грошового утримання) незалежно від часу призначення пенсії.

Разом з тим, позивач по даний час займає посаду, яка в майбутньому (при наявності достатнього стажу) давала б йому право на призначення пенсії відповідно до Закону України «Про державну службу», а тому на нього розповсюджується дія статті 47 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» у чинній редакції і встановлені цією нормою обмеження.

Так, Законом №911-VIII абзаци 2 та 3 частини першої ст.47 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV від 09.07.2003 викладений в такій редакції: «Тимчасово, у період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року: особам (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»), які працюють на посадах та на умовах, передбачених законами України «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів», призначені пенсії / щомісячне довічне грошове утримання не виплачуються. Після звільнення з роботи виплата пенсії відповідно до цього Закону поновлюється».

Враховуючи те, що позивач обіймає посаду, яка дає право на призначення пенсії на умовах, передбачених Законом України «Про державну службу», колегія суддів приходить до висновку, що відповідач з урахуванням приписів Закону №213-VIII та Закону №911-VIII правомірно не здійснює позивачу виплату пенсії.

Аналогічна правова позиція викладена в ухвалах Вищого адміністративного суду України від 23.06.2016 (справа №К/800/39865/15), від 16.06.2016 (справа №К/800/6768/16).

На вказані обставини суд першої інстанції уваги не звернув та помилково задовольнив позовні вимоги.

Згідно частини першої ст. 159 Кодексу адміністративного судочинства України, судове рішення повинно бути законним та обґрунтованим.

Відповідно до статті 202 Кодексу адміністративного судочинства України, підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є: 1) неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; 3) невідповідність висновків суду обставинам справи; 4) порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання, а так само розгляд і вирішення справи неповноважним судом; участь в ухваленні постанови судді, якому було заявлено відвід на підставі обставин, які викликали сумнів у неупередженості судді, і заяву про його відвід визнано судом апеляційної інстанції обґрунтованою; ухвалення чи підписання постанови не тим суддею, який розглянув справу.

Оскільки, судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, в зв'язку з цим виникає необхідність у задоволенні апеляційної скарги та відповідно у скасуванні постанови Березнівського районного суду Рівненської області.

Керуючись ст.ст. 195, 197, 198, 202, 205, 207 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Березнівському районі Рівненської області задовольнити.

Постанову Березнівського районного суду Рівненської області від "06" лютого 2017 р. скасувати, прийняти нову постанову, якою відмовити ОСОБА_3 в задоволенні позовних вимог.

Постанова набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя І.Г. Охрімчук

судді: Т.С. Котік

Б.С. Моніч