Справа № 686/18530/16-а
Суддя: Залімський І. Г.
Дата ухвалення: 2017-03-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 686/18530/16-а

Головуючий у 1-й інстанції: Продан Б.Г.

Суддя-доповідач: Залімський І. Г.

14 березня 2017 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Залімського І. Г.

суддів: Сушка О.О. Смілянця Е. С.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу інспектора роти "2 батальйону Управління патрульної поліції м.Хмельницького Левчунець Євгенії Вікторівни на постанову Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 06 грудня 2016 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_3 до інспектора роти "2 батальйону Управління патрульної поліції м.Хмельницького Левчунець Євгенії Вікторівни про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_3 звернулася до Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області із позовом до інспектора роти "2 батальйону Управління патрульної поліції м.Хмельницького Левчунець Євгенії Вікторівни про визнання незаконною та скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення.

Постановою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 06 грудня 2016 року позов задоволено.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просив постанову Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 06 грудня 2016 року скасувати, прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, що призвело до неповного з'ясування обставин справи і, як наслідок, невірного вирішення справи та прийняття необґрунтованої постанови.

Сторони у справі повноважних представників у судове засідання не направили, хоча повідомлялись про дату, час та місце апеляційного розгляду справи, що підтверджується матеріалами справи.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 197 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на основі наявних у ній доказів, у разі неприбуття жодної з осіб, які беруть участь у справі, у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо письмових доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, колегія суддів визнала за можливе розглянути апеляційну скаргу в порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а оскаржувана постанова - скасуванню, з наступних підстав.

З матеріалів справи встановлено, що 09 вересня 2016 року інспектором роти "2 батальйону Управління патрульної поліції м.Хмельницького Левчунець Є.В. була винесена постанова по справі про адміністративне правопорушення серії АР № 064204, у відповідності з якою ОСОБА_3 було притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 126 ч.1 КУпАП та накладено на неї стягнення у вигляді штрафу в 425 грн. за те, що ОСОБА_3, 09.09.2016 року керуючи транспортним засобом не пред'явила для перевірки посвідчення водія та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу.

Позивач зазначає, що вимога працівників поліції пред'явити для перевірки документи була незаконною. Крім того, на думку позивача відповідач порушив порядок притягнення до адміністративної відповідальності, адже прийняв постанову без складання протоколу та з порушенням прав позивача, які передбачені ст.ст.258, 278, 279 КУпАП. З огляду на вказані обставини позивач звернувся до суду із позов про скасування вказаної постанови.

Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем порушено порядок притягнення до адміністративної відповідальності.

Колегія суддів не погоджується із вказаним висновком суду першої інстанції та враховує викладене нижче.

Статтею 222 КУпАП передбачено, що органи Національної поліції розглядають, в тому числі, справи про порушення правил дорожнього руху, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту (ч.ч.1-3,5-6 ст.121, ст.ст.121-1, 121-2, ч.1-3 ст.122, ч.1 ст.123, ст.ст.124-1-126,) тощо. Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Згідно ч.3 ст.254 КУпАП протокол про адміністративне правопорушення не складається у випадках, передбачених ст.258 цього кодексу.

Стаття 258 КУпАП містить вичерпний перелік випадків, коли протокол про адміністративне правопорушення не складається, зокрема частиною другою визначено, що протокол не складається в разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції. У випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог ст.283 КУпАП.

Якщо під час складання постанови у справі про адміністративне правопорушення особа оспорить допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається, то уповноважена посадова особа зобов'язана скласти протокол про адміністративне правопорушення, крім випадків притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення, в тому числі, і правопорушень у сфері забезпечення дорожнього руху.

Згідно Рішення Конституційного Суду України від 26.05.2015 року по справі №25-рп/2015 положення частини першої статті 276 Кодексу України про адміністративні правопорушення, яке передбачає, що "справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення", в аспекті порушеного у конституційному поданні питання необхідно розуміти так, що використане в ньому словосполучення "за місцем його вчинення" визначає адміністративно-територіальну одиницю, на яку поширюється юрисдикція відповідного органу, уповноваженого законом розглядати справу про адміністративне правопорушення.

Крім того, в тексті даного Рішення Конституційного Суду України зазначено, що у частинах першій, другій статті 258 Кодексу визначено випадки, коли протокол про вчинення адміністративного правопорушення не складається, а адміністративне стягнення накладається і стягується на місці вчинення правопорушення, якщо особа не оспорює допущеного нею порушення і адміністративного стягнення, що на неї накладається, а розмір штрафу не перевищує передбаченого у Кодексі неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. Перелік адміністративних правопорушень, за які адміністративні стягнення накладаються на місці їх вчинення, є вичерпним і може бути змінений лише законом.

Скорочене провадження у справах про зазначені адміністративні правопорушення передбачає, зокрема, фіксацію адміністративного правопорушення і накладання адміністративного стягнення на правопорушника безпосередньо на місці його вчинення. Застосування посадовою особою процедури скороченого провадження в інших випадках, які не визначені законом, тобто розгляд справи про адміністративне правопорушення безпосередньо на місці його вчинення, а не за місцезнаходженням органу, уповноваженого законом розглядати справу про таке правопорушення, призводить до порушення процесуальних прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, закріплених у статтях 257, 268, 277, 278, 279, 280 Кодексу.

Однак, Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення регулювання відносин у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху» від 14 липня 2015 року № 596-VIII, який був прийнятий після винесення Рішення Конституційного Суду України від 26 травня 2015 року по справі №25-рп/2015, внесено зміни до ст. 258 КУпАП та передбачено, що скорочене провадження у справах про адміністративні правопорушення, а саме відсутність необхідності складати адміністративний протокол, застосовується і до правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції. Крім того, положеннями ч.5 даної статті передбачено, що протокол про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху не складається навіть у разі, якщо під час складання постанови у справі про адміністративне правопорушення особа оспорить допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається.

З огляду на викладене колегія суддів зауважує, що за наявності в діях особи складу адміністративного правопорушення та притягнення до відповідальності на місці вчинення правопорушення, не передбачено складання працівниками органів і підрозділів Національної поліції протоколу про адміністративне правопорушення, надання особі строку для підготовки до розгляду справи, розгляд будь-яких клопотань, у т.ч. щодо забезпечення участі захисника під час винесення постанови. Можливість реалізації особою своїх прав на участь у розгляді справи, права на захист тощо, передбачена шляхом її оскарження постанови у справі про адміністративне правопорушення до суду.

Наведені обставини спростовують висновки суду першої інстанції про порушення відповідачем порядку притягнення позивача до адміністративної відповідальності.

Визначаючись щодо обґрунтованості підстав для притягнення позивача до адміністративної відповідальності, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до ч. 5 ст. 14 Закону України "Про дорожній рух" учасники дорожнього руху зобов'язані знати і неухильно дотримуватись вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Згідно із п.2.1. ПДР України водій механічного транспортного засобу зобов'язаний мати при собі поліс посвідчення на право керування ТЗ, реєстраційний документ на транспортний засіб та поліс (сертифікат) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Відповідно до п. 2.4.а ПДР України на вимогу працівника міліції водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також пред'явити для перевірки документи, зазначені в пункті 2.1.

Частиною 1 статті 126 КУпАП передбачена відповідальність у вигляді штрафу в розмірі двадцяти п'яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян за відсутність або не пред'явлення документів передбачених п. 2.1. ПДР України.

Перелік випадків за наявності яких поліцейський має право вимагати в особи пред'явлення нею документів, що посвідчують особу, та/або документів, що підтверджують відповідне право особи, передбачений ст.32 Закону України «Про Національну поліцію», зокрема:

1) якщо особа володіє зовнішніми ознаками, схожими на зовнішні ознаки особи, яка перебуває в розшуку, або безвісно зниклої особи;

2) якщо існує достатньо підстав вважати, що особа вчинила або має намір вчинити правопорушення;

3) якщо особа перебуває на території чи об'єкті із спеціальним режимом або в місці здійснення спеціального поліцейського контролю;

4) якщо в особи є зброя, боєприпаси, наркотичні засоби та інші речі, обіг яких обмежений або заборонений, або для зберігання, використання чи перевезення яких потрібен дозвіл, якщо встановити такі права іншим чином неможливо;

5) якщо особа перебуває в місці вчинення правопорушення або дорожньо-транспортної пригоди, іншої надзвичайної події;

6) якщо зовнішні ознаки особи чи транспортного засобу або дії особи дають достатні підстави вважати, що особа причетна до вчинення правопорушення, транспортний засіб може бути знаряддям чи об'єктом вчинення правопорушення.

Згідно ч. 1 ст. 40 Закону України «Про Національну поліцію» поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розмішувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою; 1) попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб; 2) забезпечення дотримання правил дорожнього руху. Тобто, патрульна поліція у своїй діяльності використовує технічні засоби як превентивний поліцейський захід з метою попередження, виявлення та фіксування правопорушень.

Відповідачем надано відеозапис з відеореєстратора, встановленого на службовому транспортному засобі, на якому зафіксовано зустрічний роз'їзд службового транспортного засобу поліції та автомобіля Hyundai Santa-Fe, д.н.з. НОМЕР_1, водій якого здійснюючи маневр повороту праворуч тримає у правій руці засіб зв'язку, тобто спілкується по мобільному телефону.

Крім того, згідно відеозапису з відеореєстратора встановлено, що автомобіль Hyundai Santa-Fe, д.н.з. НОМЕР_1, в зоні дії наказового дорожнього знаку 4.1. "Рух прямо" ПДР України, заїжджає в дворову територію, здійснюючи маневр ліворуч, перетинаючи при цьому суцільну лінію горизонтальної розмітка (на відео видно безпосередньо суцільну лінію).

Згідно відеозапису з камери, яка була закріплена на форменному одязі відповідача, встановлено, що позивач не заперечує факт перетину суцільної смуги розмітки.

Враховуючи наведені обставини, колегія суддів вважає, що у відповідача були достатні підстави вимагати у позивача пред'явити для перевірки документи, зазначені в пункті 2.1. ПДР України.

Разом з цим, згідно відеозапису з камери, яка була закріплена на форменному одязі відповідача, незважаючи на неодноразові вимоги відповідача, позивач відмовила у наданні для перевірки документів, зазначених в пункті 2.1. ПДР України.

Отже, в діях позивача наявний склад адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч.1 ст.126 КУпАП, а тому оскаржувана постанова відповідача є правомірною та не підлягає скасуванню.

У відповідності із ст. 159 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин у адміністративній справі, підтверджених такими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ч. 3 ст. 198 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати її та прийняти нову постанову суду.

Згідно пп. 1, 3, 4 ч. 1 ст. 202 КАС України, підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є: неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, а також порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання.

Зважаючи на те, що рішення суду першої інстанції є незаконним та необґрунтованим, що призвело до неправильного вирішення справи, постанову суду першої інстанції належить скасувати і прийняти нову постанову, якою в задоволенні позову відмовити.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 202, 205, 207, 212, 254 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу інспектора роти "2 батальйону Управління патрульної поліції м.Хмельницького Левчунець Євгенії Вікторівни задовольнити.

Постанову Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 06 грудня 2016 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_3 до інспектора роти "2 батальйону Управління патрульної поліції м.Хмельницького Левчунець Євгенії Вікторівни про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення скасувати.

Прийняти нову постанову.

У задоволенні позову відмовити.

Постанова суду набирає законної сили в порядку та в строки, передбачені ст. ст. 212, 254 КАС України.

Головуючий Залімський І. Г.

Судді Сушко О.О. Смілянець Е. С.