Справа № 824/1054/16-а
Суддя: Лелюк Олександр Петрович
Дата ухвалення: 2017-03-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 березня 2017 р. м. Чернівці Справа № 824/1054/16-а

Чернівецький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Лелюка О.П.,

за участю:

секретаря судового засідання Кіщук О.І.,

позивача ОСОБА_1, його представника ОСОБА_2, представника відповідача Бурлаки Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Чернівецькій області про визнання протиправними та скасування рішень, поновлення на посаді та зобов'язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Національної поліції в Чернівецькій області про визнання протиправними та скасування рішень, поновлення на посаді та зобов'язання вчинити дії.

Позивач просив суд:

- визнати протиправним та скасувати наказ від 14 листопада 2016 року №1255 Головного управління Національної поліції в Чернівецькій області в частині притягнення його до дисциплінарної відповідальності «за порушення службової дисципліни та накладення дисциплінарного стягнення - звільнення зі служби в поліції»;

- визнати протиправним та скасувати наказ від 24 листопада 2016 року №188 Головного управління Національної поліції в Чернівецькій області «по особовому складу» на підставі наказу №1255 від 14 листопада 2016 року його звільнено зі служби в поліції;

- поновити його на посаді старшого інспектора Хотинського відділення поліції;

- зобов'язати Головне управління Національної поліції в Чернівецькій області нарахувати та виплатити йому грошове забезпечення за період з 24 листопада 2016 року (з урахуванням уточнень, наданих в судовому засіданні 01 лютого 2017 року) по дату прийняття рішення у даній справі;

- зобов'язати Головне управління Національної поліції в Чернівецькій області внести виправлення до трудової книжки щодо його звільнення.

В обґрунтування поданого позову позивач зазначав, що на підставі наказів №1255 від 14 листопада 2016 року та №188о/с від 24 листопада 2016 року його звільнено зі служби в поліції за порушення службової дисципліни та в зв'язку з накладенням дисциплінарного стягнення - звільнення зі служби в поліції.

Вказував на те, що підставою для видання таких наказів стали матеріали службової перевірки, проведеної у зв'язку із вчиненням старшим інспектором Хотинського відділення поліції Кельменецького відділу поліції ГУНП в Чернівецькій області ОСОБА_5 дорожньо-транспортної пригоди.

Позивач стверджує, що звільнення з поліції є протиправним, оскільки формулювання оскаржуваних наказів не відповідає фактичним обставинам, вимог закону він не порушував, вчинків, що дискредитують звання рядового і начальницького складу не вчиняв, а саме: не передавав кермо автомобіля марки «Сіат-Толедо», д.н. НОМЕР_2, водію ОСОБА_5, що перебував у стані алкогольного сп'яніння.

Відповідач надав суду пояснення, в яких вказав, що в ході службового розслідування, проведеного у відповідності до вимог чинного законодавства, встановлено, що позивачем вчинено дисциплінарний проступок, який полягає у передачі керування автомобіля особі, що перебуває в стані алкогольного сп'яніння, внаслідок чого відбулось зіткнення даного транспортного засобу з іншим.

Підставою застосування крайнього виду дисциплінарного заходу відповідач наводить те, що вчинення такого проступку поліцейським засуджується суспільством, позивач як правоохоронець мав не тільки утримуватись від таких дій, але і запобігати їх вчиненню іншими.

Посилаючись на положення Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, наполягав на тому, що звільнення позивача відбулось у межах повноважень та відповідно до чинного законодавства.

Ухвалою суду від 01 лютого 2017 року задоволено заяву позивача про відмову від частини позовних вимог. Закрито провадження в даній адміністративній справі в частині позовних вимог ОСОБА_1 про зобов'язання Головне управління Національної поліції в Чернівецькій області внести виправлення до його трудової книжки щодо звільнення.

В судовому засіданні позивач та його представник решту позовних вимог підтримали, просили суд їх задовольнити, посилаючись на вказані у позові обставини. При цьому позивач не заперечував щодо дотримання відповідачем порядку та строків накладення на нього оскаржуваного дисциплінарного стягнення, обґрунтовуючи позов недопущенням ним порушення службової дисципліни, за яке його звільнено з поліції. Вказував, зокрема, що ні він, ні ОСОБА_5 алкоголь не вживали. На підтвердження своїх доводів про те, що ОСОБА_5 не перебував у стані алкогольного сп'яніння позивач посилався на постанову Хотинського районного суду Чернівецької області від 27 грудня 2016 року, якою провадження в адміністративній справі відносно ОСОБА_5 за статтею 130 частина 1 КУпАП закрито на підставі пункту 1 статті 247 КУпАП у зв'язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення у його діях. Також позивач наголошував про не ознайомлення його з матеріалами службового розслідування.

Представник відповідача щодо задоволення позову заперечував з підстав, наведених в письмових поясненнях. Посилаючись на законність звільнення позивача з поліції, просив суд у задоволенні позову відмовити повністю.

Допитаний судом як свідок ОСОБА_5 пояснив, що працює старшим інспектором Хотинського відділення поліції Кельменецького відділу поліції ГУНП в Чернівецькій області. 11 листопада 2016 року з 17 години по 21 годину він був залучений до охорони публічної безпеки під час проведення дискотеки для шкіл міста Хотин. Після закінчення чергування прибув до райвідділу, після чого попрямував до автомобіля марки «Сіат-Толедо», на якому приїхав на службу 11 листопада 2016 року. Повідомив, що він не знає хто є власником указаного автомобіля. Ним він користується з жовтня 2016 року, сплативши за автомобіль певну суму коштів дружині ОСОБА_1 Також ОСОБА_5 повідомив, що 11 листопада 2016 року він алкоголь не вживав. Пояснив, що до нього з автомобіля, з яким відбулось зіткнення, підійшли чоловіки та почали його бити й лити на нього (в ротову порожнину) невідому рідину з запахом алкоголю, після чого він знепритомнів. Також ОСОБА_5 підтвердив, що на наявних у справі фотознімках зображено салон автомобіля, в якому він перебував.

Допитана судом як свідок лікар Хотинської центральної районної лікарні ОСОБА_4 пояснила, що вона проводила 12 листопада 2016 року медичне обстеження ОСОБА_1 та ОСОБА_5 на стан алкогольного сп'яніння. Вказала, що таке обстеження проводилось шляхом візуального огляду указаних осіб та з використанням спеціального технічного засобу «Алконт» для вимірювання вмісту етилового спирту у видихуваному повітрі, результати чого зафіксовані у відповідних Актах медичного огляду, на підставі яких видано Висновки щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції. При цьому пояснила, що показники вмісту етилового спирту у видихуваному повітрі ОСОБА_1 та ОСОБА_5 становили 0,7% та 1,2% відповідно, що разом із візуальним оглядом дало підстави для висновку про перебування указаних осіб у стані алкогольного сп'яніння. Також повідомила, що обстеження проводилось в присутності заступника керівника Кельменецької місцевої прокуратури ОСОБА_7 Зазначила, що ні у ОСОБА_1, ні в ОСОБА_5 не відбирались зразки крові на предмет визначення показника проміле. При цьому вказала, що вона не пам'ятає чи звертався заступник керівника Кельменецької місцевої прокуратури ОСОБА_7 з проханням провести аналіз крові ОСОБА_5

Допитаний судом як свідок заступник керівника Кельменецької місцевої прокуратури ОСОБА_7 пояснив, що дізнавшись про ДТП 11 листопада 2016 року в с. Недобоївці Хотинського району Чернівецької області та про те, що серед постраждалих є жінка та дитина він вирушив до Хотинської центральної районної лікарні, де останні перебували. Після цього прибув на місце ДТП. Пояснив, що ОСОБА_5 за допомогою машини медичної швидкої допомоги був доставлений до Хотинської центральної районної лікарні. ОСОБА_7 вказав, що прибувши до лікарні, він зустрів ОСОБА_1 та згодом був присутнім при проведенні медичного обстеження позивача та ОСОБА_5, яке проводилось шляхом візуального огляду указаних осіб та з використанням спеціального технічного засобу. Також повідомив, що він звертався до Хотинської центральної районної лікарні в письмовій формі із проханням взяти аналіз крові в ОСОБА_5 як водія транспортного засобі, що потрапив у ДТП, на предмет визначення показника проміле в крові. Зазначив, що при проведенні 12 листопада 2016 року в Хотинській центральній районній лікарні медичного обстеження в ОСОБА_5 було відібрано зразки крові, один з екземплярів якої знаходиться у нього, а інший - в Хотинській центральній районній лікарні. Однак, як повідомив ОСОБА_7, йому не відомо чи проводилось дослідження відібраних зразків крові ОСОБА_5 та, відповідно, результат, оскільки матеріали справи передано до прокуратури Чернівецької області.

Допитаний судом як свідок ОСОБА_8 пояснив, що працює інспектором поліції Хотинського відділення поліції Кельменецького відділу поліції ГУНП в Чернівецькій області. 11 листопада 2016 року з 17 години по 21 годину він разом із ОСОБА_5 був залучений до охорони публічної безпеки під час проведення дискотеки для шкіл міста Хотин. Після закінчення чергування прибув до райвідділу, здав спецзасоби та вирушив додому на попутному транспортному засобі. Побачивши на автодорозі ДТП, він зупинився, вийшов з автомобіля та підійшов до місця події, де зустрів своїх знайомих - ОСОБА_1 та ОСОБА_5 При цьому бачив, що останнього били невідомі особи та лили на нього невідому рідину. Він просив їх зупинитись. Підійшовши до ОСОБА_5, відчув різкий запах алкоголю. Згодом приїхали працівники поліції та почали складати відповідні документи.

Допитаний судом як свідок ОСОБА_9 пояснив, що 11 листопада 2016 року він на автомобілі «Део-Нексія» повертався додому з м. Чернівці разом із своїм товаришем ОСОБА_10, його дружиною, малолітньою дитиною та тещею, яких відвозив до лікарні. Поблизу с. Недобоївці Хотинського району Чернівецької області його автомобіль зіштовхнувся із автомобілем марки «Сіат-Толедо». Вийшовши із свого транспортного засобу, він підійшов до указаного автомобіля, поруч з яким побачив особу в поліцейській формі, від якої відчув різкий запах алкоголю. Також поблизу указаного автомобіля стояли дві особи. Як потім з'ясувалось, ними були ОСОБА_5, ОСОБА_1 та ОСОБА_8 Підійшовши до ОСОБА_1, він також відчув різкий запах алкоголю. Повідомив, що він не завдавав жодних ударів ОСОБА_5 та не лив на нього рідину. На задані ним до ОСОБА_5 та ОСОБА_1 питання, відповіді не отримав. Згодом приїхали працівники поліції та почали складати відповідні документи. Також ОСОБА_9 підтвердив, що наявні у справі фотознімки зроблені його товаришем ОСОБА_10 із салону автомобіля, з яким зіштовхнулись.

Допитаний судом як свідок ОСОБА_10 пояснив, що 11 листопада 2016 року він на автомобілі «Део-Нексія», за кермом якого перебував його товариш ОСОБА_9, повертався додому з лікарні м. Чернівці разом із своєю дружиною, малолітньою дитиною та тещею. Поблизу с. Недобоївці Хотинського району Чернівецької області автомобіль, в якому він перебував, зіштовхнувся із автомобілем марки «Сіат-Толедо». Вийшовши із транспортного засобу, він підійшов до названого автомобіля, за кермом якого побачив особу в поліцейській формі. Оскільки двері автомобіля були відчинені, він допоміг водію вийти з салону автомобіля, після чого той впав на землю. При цьому він відчув від указаної особи різкий запах алкоголю. Поблизу автомобіля «Сіат-Толедо» також стояли дві особи. На задані ним питання, відповіді не отримав. Згодом приїхали працівники поліції та почали складати відповідні документи. Повідомив, що він не завдавав жодних ударів ОСОБА_5 та не лив на нього рідину. Підтвердив, що наявні у справі фотознімки зроблені ним із салону автомобіля, з яким зіштовхнулись.

Допитаний судом як свідок ОСОБА_11 пояснив, що він працює заступником начальника УКЗ Головного управління Національної поліції в Чернівецькій області - начальник відділу ІОС. Отримавши 11 листопада 2016 року інформацію про ДТП за участю працівників поліції, ним було вжито всі необхідні заходи. Стосовно проведення, у тому числі і ним, службового розслідування, за результатом якого позивача звільнено зі служби в поліції, повідомив, що у Висновку службового розслідування про показник 1.2 проміле в ОСОБА_5 та про відібрання у нього зразків крові було зазначено на підставі отриманого медичного висновку щодо указаної особи та повідомлень його підлеглих, які працювали на місці події та були в Хотинській центральній районній лікарні в ніч з 11 на 12 листопада 2016 року. Також повідомив, що при проведенні службового розслідування у ОСОБА_1 відбирались відповідні пояснення, які і були взяті до уваги при прийнятті рішення за результатом проведеного службового розслідування.

Заслухавши пояснення осіб, які з'явились в судове засідання, дослідивши наявні матеріали, всебічно та повно з'ясувавши всі обставини справи, об'єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення для вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про те, що адміністративний позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 проходив службу в органах внутрішніх справ з 19 лютого 2007 року, а з 07 листопада 2015 року - в органах Національної поліції на посаді старшого інспектора Хотинського відділення поліції Кельменецького відділу поліції Головного управління національної поліції в Чернівецькій області.

За фактом ДТП за участю працівників поліції Головним управлінням Національної поліції України в Чернівецькій області у відповідності до вимог пунктів 2.1, 2.2.6, 2.6, 4.2, 4.4.3, 4.4.6, 4.5.4 Інструкції про порядок проведення службових розслідувань в органах внутрішніх справ України, затвердженої наказом МВС України від 12 березня 2013 року №230, видано наказ «Про призначення та проведення службового розслідування» від 13 листопада 2016 року.

Результати такого розслідування відображені у Висновку службового розслідування за фактом ДТП, яка мала місце 11 листопада 2016 року в с. Недобоївці Хотинського району за участю особового складу Хотинського відділення поліції Кельменецького відділу поліції Головного управління національної поліції в Чернівецькій області, затвердженого 14 листопада 2016 року т.в.о. начальника Головного управління Національної поліції в Чернівецькій області полковником поліції О.Д. Чубей (далі - Висновок службового розслідування).

У вказаному Висновку службового розслідування зазначено, що виїздом слідчо-оперативної групи Хотинського відділення поліції Кельменецького відділу поліції Головного управління національної поліції в Чернівецькій області встановлено, що 11 листопада 2016 року біля 23 год. старший інспектор Хотинського відділення поліції Кельменецького відділу поліції Головного управління національної поліції в Чернівецькій області капітан поліції ОСОБА_5, керуючи автомобілем марки «Сіат-Кордоба» (варто зазначити про допущену у Висновку службового розслідування технічну помилку у назві моделі автомобіля - згідно наявних у справі матеріалів модель «Толедо»), д.н. НОМЕР_2 на автошляху сполучення Житомир-Чернівці виїхав на зустрічну смугу руху, не впорався з керуванням, внаслідок чого допустив зіткнення з автомобілем марки «Део-Нексія», д.н НОМЕР_5, під керуванням громадянина ОСОБА_9, 1968 р.н, жителя АДРЕСА_1.

Крім цього, було встановлено, що на передньому пасажирському сидінні автомобіля «Сіат», д.н. НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_5, знаходився старший інспектор Хотинського відділення поліції Кельменецького відділу поліції ГУНП в Чернівецькій області капітан поліції ОСОБА_1, який під час вищевказаної ДТП тілесні ушкодження не отримав.

Згідно змісту Висновку внаслідок дорожньо-транспортної пригоди поліцейський ОСОБА_5 отримав тілесні ушкодження, а саме «компресійний перелом тіла 3-го поперекового хребця». Згідно довідки Хотинської ЦРЛ від 12 листопада 2016 року № 134, ОСОБА_5 перебував у стані алкогольного сп'яніння (1.2 проміле), крім того у останнього відібрано зразки крові.

У Висновку також вказано, що опитаний ОСОБА_1 пояснив, що він біля 23 год. 00 хв. 11 листопада 2016 року зателефонував до ОСОБА_5 та попросив, щоб останній відвіз його додому на автомобілі «Сіат», який належить дружині ОСОБА_1 У подальшому вони направились в напрямку с. Рожків Хотинського району, рухаючись по трасі неподалік с. Недобоївці Хотинського району. Напроти них рухався автомобіль, світло якого заважало продовжувати рух, і в цей час ОСОБА_1 відчув удар в ліву сторону автомобіля, на якому вони рухались, від чого вони вдарились в дерево. Крім цього, ОСОБА_1 зауважив, що за кермом автомобіля його дружини знаходився ОСОБА_5, однак він не знав, що останній знаходився в стані алкогольного сп'яніння. Також зазначив, що особисто він алкоголь перед ДТП не вживав, а випив 200 гр. горілки після вчинення ДТП ОСОБА_5

Таким чином, як зазначено у Висновку службового розслідування, ОСОБА_5 допустив порушення вимог статті 18 Закону України «Про Національну поліцію», статей 7 та 8 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ, Присяги працівника поліції, професійної та службової етики, а тому є безумовні і достатні підстави вважати їх такими, що мають явно протизаконний та дискредитуючий характер і які не сумісні з подальшим проходженням ним служби у поліції.

У свою чергу під час перевірки встановлено порушення вимог статті 18 Закону України «Про Національну поліцію» в діях ОСОБА_1, який передав кермо автомобіля марки «Сіат», д.н. НОМЕР_2, водію ОСОБА_5, що перебував у стані алкогольного сп'яніння.

Обставини що пом'якшують ступінь відповідальності: не виявлено.

Обставини що обтяжують ступінь відповідальності: ступінь зухвалості та грубість вчиненого проступку, його соціальні та репутаційні наслідки для Національної поліції України, виправдувальне ставлення до своїх дій.

На підставі викладеного, керуючись Дисциплінарним статутом органів внутрішніх справ України та Законом України «Про Національну поліцію», комісією, яка здійснювала службове розслідування, запропоновано, зокрема, відомості, що стали підставою для призначення службового розслідування вважати такими, що підтвердились, за порушення службової дисципліни та невиконання вимог статей 1, 7 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ, частини першої статті 8 та пункту 1 статті 18 Закону України «Про Національну поліцію», керуючись статтями 2, 7, 12, 14 вказаного Статуту, старшого інспектора Хотинського відділення поліції Кельменецького відділу поліції ГУНП в Чернівецькій області капітана поліції ОСОБА_1, зі служби в поліції звільнити.

Згідно наказу Головного управління національної поліції в Чернівецькій області від 14 листопада 2016 року №1255 «Про покарання», керуючись вимогами статей 5, 12, 13 Дисциплінарного статуту ОВС, статті 19 Закону України «Про Національну поліцію» за порушення службової дисципліни та невиконання вимог статей 1, 7 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ, частини першої статті 8 та пункту 1 частини першої статті 18 «Про Національну поліцію», керуючись статтями 2, 7, 12, 14 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ старшого інспектора Хотинського відділення поліції Кельменецького відділу поліції Головного управління національної поліції в Чернівецькій області капітана поліції ОСОБА_1 вирішено звільнити зі служби в поліції.

В указаному наказі зазначено, що згідно висновків Хотинської ЦРЛ від 12 листопада 2016 року №№134, 135, ОСОБА_5 та ОСОБА_1 перебували у стані алкогольного сп'яніння. Під час перевірки встановлено порушення вимог статті 18 Закону України «Про Національну поліцію» в діях ОСОБА_1, який передав кермо автомобіля марки «Сіат-Толедо», д.н. НОМЕР_2 водію - ОСОБА_5, що перебував у стані алкогольного сп'яніння.

На підставі наказу Головного управління Національної поліції в Чернівецькій області від 14 листопада 2016 року №1255 Головним управлінням національної поліції в Чернівецькій області видано наказ від 24 листопада 2016 року №188о/с «По особовому складу», яким відповідно до статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» звільнено зі служби в поліції за пунктом 6 частини першої (у зв'язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України) капітана поліції ОСОБА_1 (НОМЕР_6), старшого інспектора Хотинського відділення поліції Кельменецького відділу поліції Головного управління національної поліції в Чернівецькій області, з 24 листопада 2016 року.

Не погоджуючись з указаними наказами, вважаючи звільнення з поліції незаконним, ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом.

Вирішуючи спір, суд зазначає наступне.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Пунктом 2 частини другої статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби.

Відповідно до пункту 15 частини першої статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України публічна служба - діяльність на державних політичних посадах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, дипломатична служба, інша державна служба, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.

Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначає Закон України «Про Національну поліцію» від 02 липня 2015 року №580-VIII.

У відповідності до частини першої статті 8 Закону України «Про Національну поліцію» поліція діє виключно на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

Згідно із частинами першою та другою статті 19 Закону України «Про Національну поліцію» у разі вчинення протиправних діянь поліцейські несуть кримінальну, адміністративну, цивільно-правову та дисциплінарну відповідальність відповідно до закону. Підстави та порядок притягнення поліцейських до дисциплінарної відповідальності, а також застосування до поліцейських заохочень визначаються Дисциплінарним статутом Національної поліції України, що затверджується законом.

За змістом пункту шостого частини першої статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється у зв'язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України.

Водночас, згідно з пунктом 9 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України у зв'язку з прийняттям Закону України «Про Національну поліцію» від 23 грудня 2015 року №901-VIII до набрання чинності Законом України «Про Дисциплінарний статут Національної поліції» на поліцейських поширено дію Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, затвердженого Законом України «Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України» (із наступними змінами).

Статтею 1 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, затвердженого Законом України «Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України» від 22 лютого 2006 року №3460-IV визначено, що службова дисципліна - дотримання особами рядового і начальницького складу Конституції і законів України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів та інших нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, підпорядкованих йому органів і підрозділів та Присяги працівника органів внутрішніх справ України.

Службова дисципліна в органах внутрішніх справ досягається: створенням належних умов проходження служби особами рядового і начальницького складу; набуттям високого рівня професіоналізму; забезпеченням гласності та об'єктивності під час проведення оцінки результатів службової діяльності; дотриманням законності і статутного порядку; повсякденною вимогливістю начальників до підлеглих, постійною турботою про них, виявленням поваги до їх особистої гідності; вихованням в осіб рядового і начальницького складу високих моральних і ділових якостей; забезпеченням соціальної справедливості та високого рівня соціально-правового захисту; умілим поєднанням і правильним застосуванням заходів переконання, примусу, дисциплінарного та громадського впливу; належним виконанням умов контракту про проходження служби.

Стаття 2 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України визначає, що дисциплінарний проступок - це невиконання чи неналежне виконання поліцейським службової дисципліни.

Згідно статті 7 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України службова дисципліна базується на високій свідомості та зобов'язує кожну особу рядового і начальницького складу: дотримуватися законодавства, неухильно виконувати вимоги Присяги працівника органів внутрішніх справ України, статутів і наказів начальників; захищати і охороняти від протиправних посягань життя, здоров'я, права та свободи громадян, власність, довкілля, інтереси суспільства і держави; поважати людську гідність, виявляти турботу про громадян і бути готовим у будь-який час надати їм допомогу; дотримуватися норм професійної та службової етики; берегти державну таємницю; у службовій діяльності бути чесною, об'єктивною і незалежною від будь-якого впливу громадян, їх об'єднань та інших юридичних осіб; стійко переносити всі труднощі та обмеження, пов'язані зі службою; постійно підвищувати свій професійний та культурний рівень; сприяти начальникам у зміцненні службової дисципліни, забезпеченні законності та статутного порядку; виявляти повагу до колег по службі та інших громадян, бути ввічливим, дотримуватися правил внутрішнього розпорядку, носіння встановленої форми одягу, вітання та етикету; з гідністю і честю поводитися в позаслужбовий час, бути прикладом у дотриманні громадського порядку, припиняти протиправні дії осіб, які їх учиняють; берегти та підтримувати в належному стані передані їй в користування вогнепальну зброю, спеціальні засоби, майно і техніку.

У разі виявлення порушень законодавства, зловживань чи інших правопорушень у службовій діяльності особа рядового або начальницького складу повинна вжити заходів щодо припинення цих порушень та доповісти про це безпосередньому або старшому прямому начальникові.

Відповідно до статті 12 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України на осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ за порушення службової дисципліни можуть накладатися такі види дисциплінарних стягнень: 1) усне зауваження; 2) зауваження; 3) догана; 4) сувора догана; 5) попередження про неповну посадову відповідність; 6) звільнення з посади; 7) пониження в спеціальному званні на один ступінь; 8) звільнення з органів внутрішніх справ.

Порядок накладення дисциплінарного стягнення встановлений статтею 14 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України.

Згідно положень указаної статті з метою з'ясування всіх обставин дисциплінарного проступку, учиненого особою рядового або начальницького складу, начальник призначає службове розслідування.

Службове розслідування має бути завершене протягом одного місяця з дня його призначення начальником. У разі необхідності цей термін може бути продовжено начальником, який призначив службове розслідування, або старшим прямим начальником, але не більш як на один місяць.

Порядок проведення службового розслідування встановлюється міністром внутрішніх справ України.

Перед накладенням дисциплінарного стягнення начальник або особа, яка проводить службове розслідування, повинні зажадати від порушника надання письмового пояснення. Небажання порушника надавати пояснення не перешкоджає накладенню дисциплінарного стягнення.

Про накладення дисциплінарного стягнення видається наказ, зміст якого оголошується особовому складу органу внутрішніх справ.

Оголошувати дисциплінарне стягнення особі начальницького складу в присутності його підлеглих заборонено.

Зміст наказу доводиться до відома особи рядового або начальницького складу, яку притягнуто до дисциплінарної відповідальності, під підпис. У разі звільнення з посади або звільнення з органів внутрішніх справ особі рядового або начальницького складу видається витяг з наказу.

За кожне порушення службової дисципліни накладається лише одне дисциплінарне стягнення. У разі порушення службової дисципліни кількома особами дисциплінарне стягнення накладається на кожного окремо.

При визначенні виду дисциплінарного стягнення мають враховуватися тяжкість проступку, обставини, за яких його скоєно, заподіяна шкода, попередня поведінка особи та визнання нею своєї вини, її ставлення до виконання службових обов'язків, рівень кваліфікації тощо.

Звільнення осіб рядового і начальницького складу з органів внутрішніх справ як вид стягнення є крайнім заходом дисциплінарного впливу.

Рішення про звільнення або притягнення до дисциплінарної відповідальності таких осіб оскаржується в установленому законом порядку.

Статтею 16 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України передбачені строки накладення дисциплінарних стягнень.

Згідно цієї статті дисциплінарне стягнення накладається у строк до одного місяця з дня, коли про проступок стало відомо начальнику.

У разі проведення за фактом учинення проступку службового розслідування, кримінального провадження або провадження у справі про адміністративне правопорушення на осіб рядового і начальницького складу дисциплінарне стягнення може бути накладено не пізніше одного місяця з дня закінчення службового розслідування, кримінального провадження або провадження у справі про адміністративне правопорушення, не враховуючи періоду тимчасової непрацездатності або перебування у відпустці.

Дисциплінарне стягнення не може бути накладено, якщо з дня вчинення проступку минуло більше півроку. У цей період не включається строк проведення службового розслідування або кримінального провадження або провадження у справі про адміністративне правопорушення.

Виконання дисциплінарних стягнень передбачено статтею 18 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України.

Відповідно до указаної статті дисциплінарне стягнення виконується негайно, але не пізніше місяця з дня його накладення, не враховуючи періоду перебування особи рядового або начальницького складу у відпустці, відрядженні або її тимчасової непрацездатності. Після закінчення цього строку дисциплінарне стягнення не виконується.

Такі дисциплінарні стягнення, як звільнення з посади та звільнення з органів внутрішніх справ, накладені на осіб рядового і начальницького складу, які тимчасово непрацездатні або перебувають у відпустці, відрядженні, виконуються після їх прибуття до місця проходження служби.

Крім цього, варто зазначити, що порядок проведення службового розслідування стосовно особи (осіб) рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ у разі надходження до органів та підрозділів внутрішніх справ України, навчальних закладів та науково-дослідних установ системи Міністерства внутрішніх справ України відомостей про вчинення нею (ними) дій, які порушують права і свободи громадян, службову дисципліну, оформлення результатів службового розслідування та прийняття за ними рішення, а також компетенцію структурних підрозділів та посадових осіб органів внутрішніх справ України (далі - ОВС) при його проведенні визначає Інструкція про порядок проведення службових розслідувань в органах внутрішніх справ України, затверджена наказом Міністерства внутрішніх справ України від 12 березня 2013 року №230 та зареєстрована в Міністерстві юстиції України 02 квітня 2013 року за №541/23073 (далі - Інструкція №230).

Відповідно до пункту 2.1 Інструкції №230 підставами для проведення службового розслідування є порушення особами рядового і начальницького складу службової дисципліни, у тому числі скоєння кримінальних або адміністративних правопорушень, знищення або втрата службових документів, доручених або охоронюваних матеріальних цінностей, вчинення особами рядового і начальницького складу діянь, які порушують права і свободи громадян, службову дисципліну, інші події, пов'язані із загибеллю (смертю) осіб рядового і начальницького складу чи їх травмуванням (пораненням), а також події, які сталися за участю осіб рядового і начальницького складу і можуть викликати суспільний резонанс.

Згідно підпункту 2.2.6 пункту 2.2. Інструкції №230 службове розслідування проводиться уповноваженим на те начальником у разі загибелі або травмування особи РНС.

Відповідно до підпунктів 4.4.3 та 4.4.6 пункту 4.4. Інструкції №230 за рішенням уповноваженого начальника працівники управління (відділів, секторів) інспекції з особового складу кадрових підрозділів відповідно МВС, ГУМВС, УМВС, ВНЗ та науково-дослідних установ МВС залучаються до проведення службових розслідувань при: загибелі або травмуванні особи РНС; отриманні інформації про скоєння особою РНС дорожньо-транспортної пригоди, унаслідок якої загинула(и) чи отримала(и) тілесні ушкодження особа (особи) РНС чи цивільні особи.

Пунктами 5.1. - 5.4 Інструкції №230 визначено, що службове розслідування має бути завершене протягом одного місяця з дня його призначення начальником. У разі необхідності за мотивованим рапортом (доповідною запискою) виконавця або голови комісії визначений строк може бути продовжено начальником, який призначив службове розслідування, або старшим прямим начальником, але не більш як на один місяць. Початок службового розслідування визначається датою видання наказу про його призначення. Завершення службового розслідування визначається датою затвердження начальником, який призначив службове розслідування, висновку за результатами службового розслідування (далі - висновок службового розслідування). Якщо вину особи рядового і начальницького складу повністю доведено, начальник приймає рішення про її притягнення до дисциплінарної відповідальності та визначає вид дисциплінарного стягнення. Про накладення дисциплінарного стягнення видається наказ, зміст якого оголошується особовому складу органу внутрішніх справ. Оголошувати дисциплінарне стягнення особі начальницького складу в присутності його підлеглих заборонено. Зміст наказу доводиться до відома особи рядового і начальницького складу, яку притягнуто до дисциплінарної відповідальності, під підпис. У разі звільнення з посади або звільнення з органів внутрішніх справ особі рядового або начальницького складу видається витяг з наказу. Особа рядового і начальницького складу, стосовно якої проводилось службове розслідування, має право оскаржити рішення щодо накладення на нього дисциплінарного стягнення у порядку, визначеному законодавством України.

Із встановлених судом обставин справи вбачається, що відповідачем було дотримано порядок та строки проведення службового розслідування відносно позивача по факту порушення службової дисципліни, а також дотримано порядок та строки накладення і виконання дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення з поліції.

Тобто відповідачем дотримано наведені вище вимоги Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України та Інструкції №230, що фактично позивачем в ході судового розгляду справи не заперечувалось.

Водночас ОСОБА_1, обґрунтовуючи свої позовні вимоги, вказував про недопущення ним порушення службової дисципліни, що, згідно Висновку службового розслідування, полягало у «передачі керма автомобіля марки «Сіат-Толедо», д.н. НОМЕР_2, водію ОСОБА_5, що перебував у стані алкогольного сп'яніння».

Позивач стверджував, що він не передавав кермо указаного автомобіля ОСОБА_5, оскільки не є його власником.

Поряд з цим, як пояснив в судовому засіданні представник відповідача та свідок ОСОБА_11, який був головою комісії, що проводила службове розслідування, зазначаючи у Висновку службового розслідування про передачу позивачем керма автомобіля водію ОСОБА_5, відповідач виходив з наданих позивачем пояснень як до так і в ході проведення службового розслідування від 12 листопада 2016 року та від 14 листопада 2016 року про те, що автомобіль «Сіат» синього кольору належить дружині ОСОБА_1

Судом встановлено, що згідно наявного у справі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_7, власником автомобіля марки «Сіат-Толедо», 1992 року випуску, синього кольору, за кермом якого 11 листопада 2016 року перебував ОСОБА_5, а на пасажирському сидінні - ОСОБА_1, є ОСОБА_13.

В ході судового розгляду справи як сторонами, так і допитаним свідком ОСОБА_5 не заперечувалась указана вище обставина та підтверджувалось, що фактично зазначений автомобіль знаходився в користуванні ОСОБА_5, в т.ч. 11 листопада 2016 року.

Відтак, на підставі наданих в судовому засіданні пояснень та встановлених обставин справи, суд вважає, що наведене у Висновку службового розслідування відносно позивача словосполучення «передав кермо автомобіля водію ОСОБА_5.» не варто розуміти буквально, оскільки фактично під таким мається на увазі те, що позивач, будучи поліцейським, допустив керування транспортним засобом особою, яка перебувала у стані алкогольного сп'яніння, не вживши належних заходів.

Саме у цьому, як наголошував представник відповідача в судовому засіданні, і полягало порушення позивачем службової дисципліни. При цьому факт перебування ОСОБА_1 в стані алкогольного сп'яніння, про що зазначено у Висновку №136 щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, виданого 12 листопада 2016 року Хотинською центральною районною лікарнею, для кваліфікації його дій на предмет порушення службової дисципліни відповідачем до уваги не брався.

За таких обставин для правильного вирішення даного спору, на переконання суду, перевірці підлягає обґрунтованість висновку відповідача про перебування 11 листопада 2016 року водія автомобіля «Сіат-Толедо», синього кольору, д.н. НОМЕР_2, ОСОБА_5 у стані алкогольного сп'яніння та невжиття позивачем заходів по недопущенню вчинення такого правопорушення.

Так, з Висновку службового розслідування вбачається, підтверджувалось представником відповідача та показами свідка ОСОБА_11, що до висновку про перебування зазначеної вище особи у стані алкогольного сп'яніння відповідач дійшов з огляду на Висновок №134 щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (далі - Висновок №134), виданий 12 листопада 2016 року Хотинською центральною районною лікарнею.

У Висновку №134, складеного лікарем ОСОБА_4 о 02 год. 12 листопада 2016 року в присутності заступника керівника Кельменецької місцевої прокуратури ОСОБА_7, зазначено, що ОСОБА_5 перебуває у стані алкогольного сп'яніння.

Однак, як позивач, так і допитаний судом свідок ОСОБА_5, заперечували факт алкогольного сп'яніння останнього.

На підтвердження своїх доводів позивач надав суду постанову Хотинського районного суду Чернівецької області від 27 грудня 2016 року (набрала законної сили 10 січня 2017 року), якою провадження в адміністративній справі відносно ОСОБА_5 за статтею 130 частина 1 КУпАП закрито на підставі пункту 1 статті 247 КУпАП у зв'язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення у його діях.

В постанові Хотинського районного суду Чернівецької області від 27 грудня 2016 року висновок про відсутність в діях ОСОБА_5 складу адміністративного правопорушення за частиною першою статті 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення ґрунтується на неналежності такого доказу як Висновок №134, оскільки працівником поліції, в порушення вимог статті 266 Кодексу України про адміністративні правопорушення та пункту 7 Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, не було забезпечено проведення в строк протягом двох годин огляд водія ОСОБА_5 в закладах охорони здоров'я на стан алкогольного сп'яніння. Також враховано, що у Висновку №134 не міститься показник проміле в крові.

Про те, що Висновок №134 не є належним доказом алкогольного сп'яніння ОСОБА_5, стверджував і позивач в ході судового розгляду даної справи.

Також він звертав увагу на відсутність у Акті №134 медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 12 листопада 2016 року (далі - Акт №134), на підставі якого складено Висновок №134, реквізитів технічного засобу, який використовувався при проведенні медичного огляду ОСОБА_5

У зв'язку з цим, суд вважає за необхідне вказати таке.

Відповідно до частини першої статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Частиною четвертою статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що вирок суду в кримінальній справі або постанова суду у справі про адміністративний проступок, які набрали законної сили, є обов'язковими для адміністративного суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, щодо якої ухвалений вирок або постанова суду, лише в питаннях, чи мало місце діяння та чи вчинене воно цією особою.

Отже, згідно указаних норм обов'язковість преюдиційних обставин поширюється лише на обставини, встановлені безпосередньо: судовим рішенням в адміністративній справі, судовим рішенням у цивільній справі, судовим рішенням в господарській справі, а також або вироком у кримінальній справі або постановою про адміністративний проступок.

Обставини, встановлені в інших процесуальних актах, зокрема, у справах про адміністративні проступки (наприклад, у постанові про закриття адміністративної справи у зв'язку із відсутністю складу адміністративного правопорушення), не можуть розглядатися як обов'язкові відповідно до частин першої та четвертої статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України.

Передбачене наведеними вище положеннями звільнення від доказування не має абсолютного характеру і не може сприйматися судом як неможливість спростування під час судового розгляду обставин, які зазначені в іншому судовому рішенні. Адміністративні суди не повинні сприймати як обов'язкові висновки щодо фактичних обставин справи, наведені у чинних судових рішеннях за інших адміністративних, цивільних чи господарських справ.

Одним із визначальних принципів здійснення правосуддя в адміністративних справах є принцип офіційного з'ясування всіх обставин у справі.

Суд враховує вимоги частин четвертої та п'ятої статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України щодо необхідності офіційного з'ясування всіх обставин справи і у відповідних випадках витребування тих доказів, яких, на думку суду, не вистачає для належного встановлення обставин у справі, що розглядається, і які мають значення для правильного вирішення спору.

Адміністративний суд під час розгляду конкретної справи на підставі встановлених ним обставин (у тому числі з урахуванням преюдиційних обставин) повинен самостійно кваліфікувати поведінку особи і дійти власних висновків щодо правомірності такої поведінки з відповідним застосуванням необхідних матеріально-правових норм.

Висновки та оцінки іншого суду щодо правомірності поведінки особи, її винуватості у вчиненні правопорушення тощо не позбавляють адміністративний суд, який розглядає по суті справу, предмет якої пов'язаний із відповідними діяннями цієї особи, права надати їм власну оцінку.

Наведене узгоджується з позицією Вищого адміністративного суду України, що відображена в листі від 14 листопада 2012 року № 2379/12/13-12 з питань, пов'язаних із застосуванням статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України, а також, зокрема, в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 23 червня 2015 року у справі № К/800/57781/14.

Враховуючи викладене, надаючи оцінку Акту №134 та складеному на його підставі Висновку №134, суд звертає увагу на наступні норми права та вважає за необхідне повно і всебічно встановити усі обставини справи, які мають значення для правильного вирішення цього трудового спору.

Відповідно до частини першої статті 266 Кодексу України про адміністративні правопорушення особи, які керують транспортними засобами, річковими або маломірними суднами і щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, підлягають відстороненню від керування цими транспортними засобами, річковими або маломірними суднами та оглядові на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.

Згідно частини четвертої статті 266 Кодексу України про адміністративні правопорушення огляд осіб на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, здійснюється в закладах охорони здоров'я не пізніше двох годин з моменту встановлення підстав для його здійснення. Огляд у закладі охорони здоров'я та складення висновку за результатами огляду проводиться в присутності поліцейського. Кожний випадок огляду осіб на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, у закладі охорони здоров'я реєструється в порядку, визначеному спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади в галузі охорони здоров'я.

Частиною п'ятою статі 266 Кодексу України про адміністративні правопорушення передбачено, що огляд особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, проведений з порушенням вимог цієї статті, вважається недійсним.

Відповідно до частини шостої статі 266 Кодексу України про адміністративні правопорушення направлення особи для огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду здійснюються в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Згідно пункту 12 Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 грудня 2008 року №1103 (далі - Порядок №1103), у разі коли в результаті дорожньо-транспортної пригоди водія доставлено у лікувальний заклад, в обов'язковому порядку проводиться дослідження з метою виявлення в його організмі алкоголю, наркотичних чи інших речовин, що знижують увагу та швидкість реакції.

Спільним наказом Міністерства внутрішніх справ України та Міністерства охорони здоров'я України від 09 листопада 2015 року №1452/735, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 11 листопада 2015 року за №1413/27858, з метою створення нормативно-правового підґрунтя діяльності патрульної поліції та закладів охорони здоров'я щодо виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затверджено Інструкцію про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (далі - Інструкція №1452/735).

Інструкція №1452/735 визначає процедуру проведення огляду водіїв транспортних засобів на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (далі - стан сп'яніння), та оформлення результатів такого огляду.

Згідно пункту 3 розділу I Інструкції №1452/735 ознаками алкогольного сп'яніння є: запах алкоголю з порожнини рота; порушення координації рухів; порушення мови; виражене тремтіння пальців рук; різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя;поведінка, що не відповідає обстановці.

Відповідно до пункту 6 розділу I Інструкції №1452/735 огляд на стан сп'яніння проводиться лікарем закладу охорони здоров'я (у сільській місцевості за відсутності лікаря - фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту, який пройшов спеціальну підготовку).

Проведення огляду на стан сп'яніння в закладах охорони здоров'я і оформлення його результатів врегульовано розділом ІІІ Інструкції №1452/735.

Згідно пункту 1 розділу IІІ Інструкції №1452/735 перелік закладів охорони здоров'я, яким надається право проведення огляду на стан сп'яніння водіїв, затверджується Міністерством охорони здоров'я України, Міністерством охорони здоров'я Автономної Республіки Крим, начальниками структурних підрозділів з питань охорони здоров'я обласних, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій.

Пунктом 3 розділу IІІ Інструкції №1452/735 передбачено, що огляд у закладах охорони здоров'я щодо виявлення стану сп'яніння проводиться лікарем закладу охорони здоров'я (у сільській місцевості за відсутності лікаря - фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту), який пройшов тематичне удосконалення за відповідною програмою згідно з чинним законодавством.

Метою цього огляду є встановлення наявності чи відсутності стану сп'яніння в обстежуваної особи (пункт 4 розділу IІІ Інструкції №1452/735).

Відповідно до пункту 15 розділу IІІ Інструкції №1452/735 за результатами огляду на стан сп'яніння та лабораторними дослідженнями встановлюється діагноз, який вноситься до акта медичного огляду.

Пунктом 16 розділу IІІ Інструкції №1452/735 визначено, що висновок щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (далі - висновок щодо результатів медичного огляду особи на стан сп'яніння) (додаток 4), видається на підставі акта медичного огляду.

Згідно пункту 17 розділу IІІ Інструкції №1452/735 зміст висновку щодо результатів медичного огляду особи на стан сп'яніння повідомляється оглянутій особі в присутності поліцейського, який її доставив, про що робиться запис у вищезазначеному висновку.

Відповідно до пункту 22 розділу IІІ Інструкції №1452/735 висновки щодо результатів медичного огляду осіб на стан сп'яніння, складені з порушенням вимог цієї Інструкції, вважаються недійсними.

Судом встановлено, що в результаті дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_5 машиною медичної швидкої допомоги був доставлений в лікувальний заклад (Хотинську центральну районну лікарню), в якому лікарем ОСОБА_4 проведено дослідження з метою виявлення стану алкогольного сп'яніння.

Як вбачається з наявного у справі наказу Хотинської центральної районної лікарні від 14 вересня 2016 року №50од§8, названа лікарня входить до переліку медичних закладів Чернівецької області, яким надано право проведення медичних оглядів водіїв транспортних засобів з метою виявлення у них ознак алкогольного сп'яніння, а лікар терапевт ОСОБА_4 є однією з відповідальних за проведення такого огляду.

Згідно Акту №134 та показів свідка лікаря ОСОБА_4 відносно проведення медичного огляду ОСОБА_5, при його проведенні було встановлено, серед іншого, такі ознаки алкогольного сп'яніння в останнього як: різкий запах алкоголю з рота, порушення координації рухів (промахування), порушення мови (артикуляції).

Також було використано технічний засіб для вимірювання вмісту етилового сприту у видихуваному повітрі «Алконт», відповідно до якого показник становив 1.2%.

Зазначене у своїй сукупності дало лікарю підстави для висновку про перебування ОСОБА_5 у стані алкогольного сп'яніння.

При цьому суд звертає увагу, що прилад спеціалізований визначення концентрації парів етанолу в повітрі, що видихається, «Алконт 01» є одним із спеціальних технічних засобів для проведення огляду водіїв транспортних засобів з метою виявлення стану алкогольного сп'яніння (пункт 3 Переліку технічних засобів, що використовуються в підрозділах Державтоінспекції МВС для виявлення та фіксування порушень правил дорожнього руху, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України від 01 березня 2010 року №33, зареєстрований в Міністерстві юстиції України 30 березня 2010 року за №262/17557).

Судом встановлено, що відносно зазначеного вище технічного засобу в Хотинській центральній районній лікарні наявне Свідоцтво про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки №12-02/1053 від 29 серпня 2016 року, чинне до 28 лютого 2017 року.

З матеріалів справи вбачається, що обстеження ОСОБА_5 проводилось в присутності заступника керівника Кельменецької місцевої прокуратури ОСОБА_7, який прибув до Хотинської центральної районної лікарні у зв'язку із указаною вище дорожньо-транспортною пригодою за участю працівників поліції.

За таких обставин суд вважає, що медичний огляд з метою виявлення стану алкогольного сп'яніння ОСОБА_5 проведений на підставі й у відповідності до положень пункту 12 Порядку №1103 та розділу ІІІ Інструкції №1452/735.

Відтак, складений за результатом такого огляду на підставі Акта №134 Висновок №134, поряд з наданими в судовому засіданні показами свідка лікаря ОСОБА_4, є належними доказами того, що ОСОБА_5 перебував у стані алкогольного сп'яніння.

Відповідно до пункту 14 Порядку №1103 висновок може бути оскаржений водієм транспортного засобу у встановленому законодавством порядку.

Однак позивачем не було надано доказів оскарження водієм ОСОБА_5 Висновку №134.

Таким чином, відповідач правомірно узяв до уваги Висновок №134 при проведенні службового розслідування та обґрунтовано прийшов до висновку про те, що 11 листопада 2016 року при керуванні транспортним засобом ОСОБА_5 перебував у стані алкогольного сп'яніння.

На переконання суду, та обставина, що огляд ОСОБА_5 на стан алкогольного сп'яніння в закладі охорони здоров'я було проведено пізніше двох годин з моменту встановлення підстав для його здійснення, на що звертав увагу позивач, не свідчить про неперебування ОСОБА_5 в стані алкогольного сп'яніння.

До того ж, проведення такого огляду о 02 год 10 хв. 12 листопада 2016 року, в той час як ДТП трапилась близько 23 год 11 листопада 2016 року, обумовлене проведенням першочергового медичного обстеження ОСОБА_5, який зазнав в результаті ДТП тілесних ушкоджень, що підтверджувалось, в тому числі, показами допитаних судом свідків.

Суд зазначає, що перевищення указаного в частині четвертій статті 266 Кодексу України про адміністративні правопорушення часового обмеження при проведенні медичного огляду могло б вплинути лише на зменшення показника вмісту етилового спирту у видихуваному повітрі чи алкоголю в крові водія.

В обґрунтування неналежності Висновку №134 як доказу встановлення стану алкогольного сп'яніння ОСОБА_5 позивач посилався також на не зазначення у ньому показника проміле в крові ОСОБА_5 та відсутність в Акті №134, на підставі якого складено Висновок №134, реквізитів технічного засобу, який використовувався при проведенні медичного огляду вказаної особи.

Втім, такі доводи є безпідставними, оскільки у названому висновку, складеному відповідно до встановленої Інструкцією №1452/735 форми, відсутня графа, в якій необхідно зазначати про показник проміле в крові особи, відносно якої проводиться медичний огляд з метою виявлення стану алкогольного сп'яніння.

В ході судового розгляду справи встановлено, що у зв'язку із зверненням заступника керівника Кельменецької місцевої прокуратури ОСОБА_7 до Хотинської центральної районної лікарні в письмовій формі із проханням взяти відбір зразка крові в ОСОБА_5 на предмет вмісту етанолу від 12 листопада 2016 року, в останнього було відібрано 2 зразки крові, що підтверджується показами свідка ОСОБА_7, відомостями з журналу реєстрації відбору зразків біологічного матеріалу Хотинської центральної районної лікарні та листом указаного медичного закладу від 13 березня 2017 року №517.

На підставі наданих суду показів свідків керівника Кельменецької місцевої прокуратури ОСОБА_7, лікаря Хотинської центральної районної лікарні ОСОБА_4, пояснень представника відповідача, інформації в листі Хотинської центральної районної лікарні від 13 березня 2017 року №517 та наданих Кельменецьким ВП ГУНП в Чернівецькій області й оглянутих судом матеріалів кримінального провадження №0000228 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України за фактом ДТП, що сталась за участю автомобіля, яким керував ОСОБА_5, судом встановлено, що як станом на 12 листопада 2016 року, так станом і час розгляду даної справи відсутні результати проведення дослідження зразка крові ОСОБА_5 на предмет вмісту етанолу.

При цьому в ході надання показів лікар Хотинської центральної районної лікарні ОСОБА_4 вказала, що оскільки ОСОБА_5 не перебував у несвідомому стані та не мав тяжких травм, відібрання у нього зразків крові на вміст алкоголю було не обов'язково.

Так, зазначене підтверджується положеннями пункту 14 розділу IІІ Інструкції №1452/735, відповідно до якого якщо водій - учасник дорожнього руху внаслідок ДТП перебуває у несвідомому стані або з тяжкими травмами, обов'язково проводиться дослідження біологічного середовища або крові на вміст алкоголю, наркотичних чи психотропних речовин у закладах охорони здоров'я, куди він доставлений.

Щодо не зазначення в Акті №134, на підставі якого складено Висновок №134, реквізитів технічного засобу, який використовувався при проведенні медичного огляду ОСОБА_5, то, на переконання суду, така обставина є суто формальною й сама по собі не свідчить про те, що ОСОБА_5 не перебував в стані алкогольного сп'яніння.

Враховуючи наведене, а також беручи до уваги покази свідків ОСОБА_7, ОСОБА_9, ОСОБА_10, які в ніч з 11 листопад 2016 року на 12 листопада 2016 року бачили ОСОБА_5 з наявними у нього ознаками алкогольного сп'яніння (запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів, порушення мови), суд вважає обґрунтованим висновок відповідача за результатом проведеного службового розслідування про те, що ОСОБА_5 11 листопада 2016 року перебував в стані алкогольного сп'яніння при керуванні транспортним засобом.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_5 зазначав про не вжиття ним 11 листопада 2016 року алкогольних напоїв, а позивач та свідок ОСОБА_8, так само як і ОСОБА_5, вказували про те, що після ДТП невідомі чоловіки підійшли до ОСОБА_5 та почали лити в його ротову порожнину невідому рідину, що вплинуло на результат медичного огляду та свідчить про невжиття ним алкогольних напоїв до ДТП.

Однак, названі особи не вказали, яку саме рідину, за їх словами, було вилито в ротову порожнину ОСОБА_5, в якій кількості, з якої ємкості тощо. При цьому свідок ОСОБА_8, вказуючи що він бачив як невідомі особи лили на ОСОБА_5 невідому рідину, повідомив, що різкий запах алкоголю він відчув не від самої рідини, а підійшовши безпосередньо до ОСОБА_5

Допитані ж судом як свідки ОСОБА_9 та ОСОБА_10, які були учасниками ДТП за участю позивача та ОСОБА_5, вказали, що вони не лили на останнього жодної рідини та взагалі не бачили такого. Водночас ОСОБА_10 повідомив, що в салоні автомобіля, в якому перебував ОСОБА_5, він бачив пляшку з-під алкогольного напою.

Зважаючи на викладене, а також з огляду на наявні у справі матеріали та покази свідка лікаря ОСОБА_4, суд критично оцінює указані вище покази свідків ОСОБА_8 й ОСОБА_5 та вважає безпідставними доводи позивача про те, що 11 листопада 2016 року при керуванні транспортним засобом ОСОБА_5 не перебував у стані алкогольного сп'яніння.

Щодо тверджень позивача, пояснень свідків ОСОБА_8, ОСОБА_5, ОСОБА_9 та ОСОБА_10 відносно побиття (не побиття) ОСОБА_5 невідомими особами після зіткнення автомобілів, а також доводів представника відповідача стосовно указаного з посиланням на висновок експерта №1792мд, то такі оцінці не підлягають, адже вказані обставини не враховувались при проведенні службового розслідування та, відповідно, звільненні позивача з поліції, а тому не мають значення для правильного вирішення даного трудового спору.

В судовому засіданні, як і надаючи пояснення при проведенні службового розслідування, ОСОБА_1 зазначав, що він особисто алкоголь перед ДТП не вживав, а випив 150-200 гр. горілки після вчинення ДТП перед проходженням медичного огляду в Хотинській центральній районній лікарні. Вказував, що він не знав про перебування ОСОБА_5 в стані алкогольного сп'яніння.

Беручи до уваги такі твердження позивача поряд із встановленими в ході розгляду даної справи обставинами, суд погоджується з доводами відповідача та вважає, що позивач, перебуваючи на пасажирському сидінні транспортного засобу, за кермом якого була особа, що перебувала в стані алкогольного сп'яніння, не міг не помітити ознак алкогольного сп'яніння такої особи (запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів, порушення мови) і як поліцейський зобов'язаний був вжити заходів щодо недопущення керування транспортним засобом цією особою, тобто запобігти вчиненню правопорушення.

За змістом наведеної вище частини першої статті 266 Кодексу України про адміністративні правопорушення особи, які керують транспортними засобами і щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного сп'яніння підлягають відстороненню від керування цими транспортними засобами.

Відповідно до положень статті 18 Закону України «Про Національну поліцію», на яку міститься посилання в оскаржуваному наказі від 14 листопада 2016 року №1255, поліцейський зобов'язаний, зокрема, неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; надавати невідкладну допомогу особам, які опинилися у стані, небезпечному для їхнього життя чи здоров'я. Поліцейський на всій території України незалежно від посади, яку він займає, місцезнаходження і часу доби в разі безпосереднього виявлення подій, що загрожують особистій чи публічній безпеці, зобов'язаний вжити необхідних заходів з метою рятування людей, надання допомоги особам, які її потребують, і повідомити про це найближчий орган поліції.

Згідно статті 7 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України службова дисципліна базується на високій свідомості та зобов'язує кожну особу рядового і начальницького складу, зокрема, дотримуватися законодавства, з гідністю і честю поводитися в позаслужбовий час, бути прикладом у дотриманні громадського порядку, припиняти протиправні дії осіб, які їх учиняють.

Отже, особи рядового і начальницького складу поліції зобов'язані дотримуватись законодавства України та службової дисципліни і в позаслужбовий час, запобігаючи, у тому числі, вчиненню особами протиправних дій шляхом вжиття необхідних заходів. Вступаючи на службу в органи внутрішніх справ (поліції), позивач був попереджений про відповідальність за порушення службової дисципліни.

Між тим ОСОБА_1, перебуваючи на пасажирському сидінні транспортного засобу, за кермом якого була особа, що перебувала в стані алкогольного сп'яніння (до того ж також поліцейський), усупереч своїм обов'язкам поліцейського не припинив протиправних дій такої особи, що, до того ж, як свідчать матеріали справи призвело до дорожньо-транспортної пригоди.

На переконання суду, відповідач обґрунтовано та правомірно кваліфікував зазначені дії (бездіяльність) позивача як порушення службової дисципліни.

В ході судового розгляду справи судом також встановлено, що при визначенні позивачу виду дисциплінарного стягнення відповідачем враховано тяжкість проступку, обставини, за яких його скоєно позивачем, попередня поведінка позивача, а також шкоду завдану авторитету органів поліції.

Зокрема, відповідачем враховано попередню поведінку позивача, а саме те, що позивач за період служби мав 4 дисциплінарних стягнення, про що зазначено у Висновку службового розслідування від 14 листопада 2016 року.

Стосовно застосування до позивача крайнього заходу дисциплінарного впливу, яким є звільнення з поліції, то суд погоджується з доводами відповідача про те, що не вжиття заходів по недопущенню вчиненню протиправних дій особою, яка їх учиняє (керування працівником поліції транспортним засобом в стані алкогольного сп'яніння) є грубим порушенням службової дисципліни, принижує та дискредитує як самого працівника поліції, так і органи поліції в цілому, підриває авторитет Національної поліції.

Крім того, обрання того чи іншого виду дисциплінарного стягнення є виключно правом роботодавця в залежності від його оцінки та кваліфікації дій особи, відносно якої має бути застосовано таке стягнення.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що відповідачем обґрунтовано та правомірно обрано позивачу такий вид дисциплінарного стягнення як звільнення з поліції.

Згідно частини першої статті 69 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Відповідно до частини першої та другої статті 70 Кодексу адміністративного судочинства України належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування.

Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Згідно частини першої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Частиною другою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Згідно частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України показаннями свідка є повідомлення про відомі йому обставини, які мають значення для справи.

Частиною першою статті 79 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що письмовими доказами є документи (у тому числі електронні документи), акти, листи, телеграми, будь-які інші письмові записи, що містять в собі відомості про обставини, які мають значення для справи.

Статтею 86 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Оцінивши належність, допустимість, достовірність вказаних вище доказів окремо, а також достатність і взаємний зв'язок цих доказів у їх сукупності, суд вважає, що відповідачем як суб'єктом владних повноважень, який заперечував проти позову, доведено обґрунтованість та законність звільнення позивача з поліції. Натомість твердження позивача про відсутність у відповідача підстав для притягнення його до дисциплінарної відповідальності є безпідставними та спростовуються встановленими судом обставинами справи.

Щодо посилань позивача на постанову Хотинського районного суду Чернівецької області від 27 грудня 2016 рок як на доказ того, що ОСОБА_5 не перебував в стані алкогольного сп'яніння, то, окрім викладеного вище, вони є безпідставними і тому, що у вказаному судовому рішенні відсутній такий висновок.

Водночас суд звертає увагу на те, що згідно статті 5 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України за вчинення дисциплінарних проступків особи рядового і начальницького складу несуть дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом.

Право накладати дисциплінарні стягнення відповідно до статті 12 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України віднесено до компетенції відповідача за результатом службового розслідування та не пов'язано з рішенням суду за наслідками розгляду справи про адміністративне правопорушення.

Законом не встановлено для відповідача обов'язку неприйняття висновку службового розслідування та не накладення на його підставі дисциплінарного стягнення на працівника поліції до набрання законної сили рішення у справі про адміністративне правопорушення.

Безпідставними є і доводи позивача, надані в обґрунтування незаконності звільнення з поліції, про не ознайомлення його з матеріалами службового розслідування, оскільки зазначене не спростовує факт порушення позивачем службової дисципліни та дотримання відповідачем порядку і строків накладення й виконання дисциплінарного стягнення.

Крім цього, відповідно до підпункту 6.3.5 пункту 6.3 Інструкції №230 особа РНС, стосовно якої проводиться службове розслідування, має право за письмовим рапортом ознайомлюватися з висновком службового розслідування, а також з матеріалами, зібраними в процесі його проведення, у частині, яка її стосується, крім випадків, визначених законодавством України.

Однак позивачем не було надано суду доказів звернення до відповідача з відповідним рапортом про ознайомлення з матеріалами службового розслідування.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку про законність звільнення позивача з поліції, а тому заявлені ОСОБА_1 позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Керуючись статтями 158 - 163 Кодексу адміністративного судочинства України,

П О С Т А Н О В И В :

В задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається до Вінницького апеляційного адміністративного суду через Чернівецький окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя О.П. Лелюк

Постанова у повному обсязі складена 17 березня 2017 року.