Справа № 642/8177/16-а
Суддя: Русанова В.Б.
Дата ухвалення: 2017-03-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 березня 2017 р. Справа № 642/8177/16-а
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Русанової В.Б.

Суддів: Присяжнюк О.В. , Курило Л.В.

за участю секретаря судового засідання Дудка О.А.

представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача Гончарова С.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Управління Пенсійного фонду України в Холодногірському районі м. Харкова на постанову Ленінського районного суду м. Харкова від 14.02.2017р. по справі № 642/8177/16-а

за позовом ОСОБА_3

до Управління Пенсійного фонду України в Холодногірському районі м. Харкова

про визнання неправомірними дій та бездіяльності, зобов'язання вчинити певні дії та стягнення моральної шкоди,

ВСТАНОВИЛА:

Постановою Ленінського районного суду від 14.02.2017р. адміністративний позов ОСОБА_3 задоволено частково.

Зобов`язано Управління Пенсійного Фонду України в Ленінському районі м. Харкова призначити ОСОБА_3 пенсію з 07.10.2013р. та провести виплати всієї недоотриманої пенсії з 07.10.2013р.

Стягнуто з управління Пенсійного Фонду України в Ленінському районі м. Харкова на користь ОСОБА_3 моральну шкоду в сумі 1000 грн. та судові витрати в сумі 1378 грн.- в іншій частині позову відмовлено.

Управління Пенсійного фонду України в Холодногірському районі м. Харкова (далі - відповідач), не погоджуючись з вказаним рішенням суду, подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушенням судом першої інстанції норм матеріального права, просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову, якою в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

В судовому засіданні представник відповідача підтримав вимоги апеляційної скарги, просив її задовольнити. Представник позивача заперечував проти вимог апеляційної скарги, просив залишити її без змін.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши докази по справі, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.195 КАС України справа розглянута в межах апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що 07.10.2013р. ОСОБА_3 звернувся до Пенсійного Фонду України в Ленінському районі м. Харкова (правонаступником якого є Управління Пенсійного фонду України в Холодногірському районі м. Харкова) з заявою про призначення пенсії за віком за Списком № 2.

Тривалий час заява відповідачем не розглядалася, 06.01.2014р. протоколом №1 в призначенні пенсії на пільгових умовах було відмовлено у зв'язку з відсутністю необхідного стажу. (а.с 43-45)

Постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 16.09.2015р. позов ОСОБА_3 задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність Управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Харкова щодо не розгляду заяви ОСОБА_3 про призначення пенсії. Зобов'язано Управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Харкова розглянути заяву ОСОБА_3 про призначення пенсії та прийняти відповідне рішення.

На виконання судового рішення відповідачем 02.10.2015р. прийнято протокол № 12 про відмову в призначені пенсії.

За наслідками оскарження рішення пенсійного органу постановою Ленінського районного суду м. Харкова від 16.08.2016р. позов ОСОБА_3 було задоволено. Зобов'язано УПФУ в Ленінському районі м. Харкова зарахувати до пільгового стажу , що дає право на призначення пенсії ОСОБА_3 періоди роботи з 10.08.1982р. по 17.06.1985р., з 12.09.1989р. по 01.10.1990р., з 01.02.1992р. по 28.09.1996р., з 08.10.1990р. по 31.01.1992р. та зобов'язано призначити ОСОБА_3 пенсію на пільгових умовах за списком № 2 з урахуванням зазначеного стажу роботи. Постанова набрала законної сили 25 серпня 2016р.

З 25.08.2016р. Управлінням Пенсійного Фонду України в Ленінському районі м. Харкова призначено пенсію ОСОБА_3 , що підтверджується протоколом № 2109 від 21.12.2016р.

Позивач, вважаючи неправомірними дії відповідача щодо визначення дати призначення пенсії та неправомірне не призначення її з дати звернення до відповідача з заявою, а саме з 07.10.2013р. звернувся до суду.

Суд першої інстанції частково задовольняючи позовні вимоги виходив з того, що відповідач призначаючи пенсію позивачу не з дати звернення до пенсійного органу діяв неправомірно, не в межах повноважень та не у спосіб, передбачений Конституцією та законами України, а також враховуючи тривалість порушення прав позивача стягнув на його користь моральну шкоду.

Колегія суддів частково погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 45 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку.

Відповідно до п. 1.6, абз. 1, 2 п. 1.7 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України 25.11.2005 № 22-1 (далі - Порядок № 22-1), звернення за призначенням пенсії може здійснюватися в будь-який час після виникнення права на пенсію або не раніше ніж за місяць до досягнення пенсійного віку.

Днем звернення за призначенням пенсії вважається день прийняття органом, що призначає пенсію, відповідної заяви.

Якщо заява пересилається поштою (крім випадків призначення (поновлення) пенсій), днем звернення за пенсією вважається дата, що зазначена на поштовому штемпелі місця відправлення заяви.

Згідно з абз. 1, 3 п. 4.1 Порядку № 22-1, орган, що призначає пенсію, розглядає питання про призначення пенсії, перерахунок та поновлення виплати раніше призначеної пенсії, а також про переведення з одного виду пенсії на інший при зверненні особи з відповідною заявою.

Заяви осіб про призначення, перерахунок, поновлення, переведення з одного виду пенсії на інший реєструються в журналі реєстрації рішень органу, що призначає пенсію. Особі або посадовій особі органом, що призначає пенсію, видається розписка із зазначенням дати прийняття заяви, а також переліку одержаних і відсутніх документів, які необхідно подати у тримісячний строк з дня прийняття заяви. Копія розписки зберігається в пенсійній справі.

Відповідно до абз. 1 п. 4.3 Порядку № 22-1, не пізніше 10 днів після надходження заяви та за наявності документів, необхідних для призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший та поновлення виплати пенсії (у тому числі документів, одержаних відповідно до абзацу другого підпункту 3 пункту 4.2 цього розділу), орган, що призначає пенсію, розглядає подані документи та приймає рішення щодо призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший, поновлення раніше призначеної пенсії без урахування періоду, за який відсутня інформація про сплату страхових внесків до Пенсійного фонду України.

Судом встановлено, що позивач звертався з заявою до відповідача про призначення пенсії лише 07.10.2013р., що підтверджується копією заяви, розписки-повідомлення від 07.10.2013р. (а.с. 16)

Факт подання та прийняття заяви 07.10.2013р. відповідачем не заперечується, отже днем звернення позивача за призначенням пенсії є 07.10.2013р.

Відповідачем не обґрунтовано наявність правових підстав для визначення іншої дати призначення пенсії позивачу, таких правових підстав не встановлено і судом, а отже висновки суду про порушення прав позивача щодо призначення пенсії з дати його звернення до пенсійного органу є вірними.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції в частині зобов'язання відповідача призначити ОСОБА_3 пенсію з 07.10.2013р.

Разом з тим, стосовно позовних вимог про стягнення моральної шкоди, колегія суддів виходить із того, що позивач не надав доказів понесених ним моральних страждань.

Стаття 56 Конституції України передбачає, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до частини 1 статті 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Частина 2 статті 21 Кодексу адміністративного судочинства України вказує що, вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб'єктів публічно-правових відносин, розглядаються адміністративним судом, якщо вони заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір. Інакше вимоги про відшкодування шкоди вирішуються судами в порядку цивільного або господарського судочинства..

Статтею 23 Цивільного кодексу України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Тобто, матеріальна та матеріальна шкоди відшкодовуються особі, якій їх завдано, відповідно до розміру, в якому така шкода завдана, а право на їх відшкодування є важливою гарантією захисту прав і свобод громадян та законних інтересів юридичних осіб.

Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», слід надати оцінку тому, чим саме підтверджується факт заподіяння моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, у чому саме полягає вина заподіювача та інші обставини, що мають значення для вирішення спору в цій частині.

Позивач вказував на те, що внаслідок неправомірних дій та бездіяльності відповідача він перебуває у скрутному матеріальному становищі, вимушений був неодноразово звертатися до суду за захистом своїх прав, що призвело до моральних та душевних страждань, психологічних стресів.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що обов'язок доказування в адміністративному судочинстві визначений статтею 71 Кодексу адміністративного судочинства України і розподіляється таким чином, що позивач повинен довести обставини, якими він обґрунтовує позовні вимоги, тобто підставу позову, а відповідач повинен довести обставини, якими він обґрунтовує заперечення проти позову.

При вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди, заподіяної громадянинові незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, його посадовими або службовими особами, судам слід виходити з того, що зазначений орган має бути відповідачем у такій справі, якщо це передбачено відповідним законом. Якщо ж відповідним законом чи іншим нормативним актом це не передбачено або в ньому зазначено, що шкода відшкодовується державою (за рахунок держави), то поряд із відповідним державним органом суд має притягнути як відповідача відповідний орган Державного казначейства України. (пункт 10-1 Постанови).

В ході розгляду справи доказів заподіяння позивачу діями або бездіяльністю відповідача моральної шкоди не надано, а тому висновки суду першої інстанції в цій частині не можна визнати обґрунтованими, в зв'язку з чим тому постанова суду підлягає скасуванню в цій частині з прийняттям нової про відмову в задоволенні позову.

Відповідно до ст. 159 Кодексу адміністративного судочинства України, судове рішення повинно бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до п.п. 1, 4 ст. 202 КАС України, підставою для скасування постанови суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є неповне з'ясування судом обставин справи, що мають значення для справи, порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що постанова суду першої інстанції в частині стягнення з відповідача на користь ОСОБА_3 моральної шкоди в розмірі 1000 грн. не відповідає вимогам ст. 159 КАС України, прийнята без з'ясування всіх обставин справи, а тому апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а постанова суду першої інстанції в цій частині скасуванню з прийняттям нової про відмову в задоволені позовних вимог.

Відповідно до частини 1 статті 87 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Відповідно до частини 1 статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Частиною 3 статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог, а відповідачу - відповідно до тієї частини вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Зважаючи на те, що за наслідками судового розгляду задоволено одну позову вимогу немайнового характеру, то присудженню до стягнення за рахунок бюджетних асигнувань саме цього суб'єкта владних повноважень підлягає частина судових витрат, що складає 551,20 гривень .

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, п. 3 ст. 198, п. 2 ч.1 ст. 202, 205, 207, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Управління Пенсійного Фонду України в Холодногірському районі м. Харкова задовольнити частково.

Постанову Ленінського районного суду м. Харкова від 14.02.2017р. по справі № 642/8177/16-а в частині стягнення з управління Пенсійного Фонду України в Ленінському районі м. Харкова на користь ОСОБА_3 моральної шкоди в сумі 1000 грн. та судових витрат в сумі 1378 грн. - скасувати.

в частині стягнення з управління Пенсійного Фонду України в Ленінському районі м. Харкова на користь ОСОБА_3 моральної шкоди в сумі 1000 грн. та судових витрат в сумі 1378 грн. - скасувати.

Прийняти в цій частині нову постанову, якою в задоволенні позову ОСОБА_3 про стягнення моральної шкоди - відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Управління Пенсійного фонду України в Холодногірському районі м. Харкова на користь ОСОБА_3 судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 551,2 грн. (п'ятсот п'ятдесят одна гривня 20 копійок).

В іншій частині постанову Ленінського районного суду м. Харкова від 14.02.2017р. залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання постанови у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя Русанова В.Б.
Судді Присяжнюк О.В. Курило Л.В.
Повний текст постанови виготовлений 20.03.2017 р.