Справа № 814/1835/16
Суддя: Семенюк Г.В.
Дата ухвалення: 2017-03-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
----------------------
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 березня 2017 р. Справа № 814/1835/16

Категорія: 9.2.1 Головуючий в 1 інстанції: Лебедєва Г. В.

Колегія суддів Одеського апеляційного адміністративного суду у складі:

Головуючогосудді -Семенюк Г.В.
судді - Потапчук В.О.
судді - Шеметенко Л.П.

розглянувши у письмовому провадженні у приміщенні Одеського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Державної фіскальної служби у Миколаївській області на Постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 21 грудня 2016 року по справі за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 до Головного управління Державної фіскальної служби у Миколаївській області про визнання протиправним та скасування рішення від 05.09.2016р. № 000118/12-40, протоколу від 05.09.2016р. № 41, -

встановиЛА:

Позивач, звернувся до Миколаївського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у Миколаївській області про визнання протиправним та скасування рішення від 05.09.2016р. № 000118/12-40, протоколу від 05.09.2016р. № 41.

Постановою Миколаївського окружного адміністративного суду від 21 грудня 2016 року позов задоволено. Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Державної фіскальної служби у Миколаївській області від 05.09.2016 р. №000118/12-40 про застосування фінансових санкцій у сумі 6800 грн. Визнано протиправним та скасовано рішення у формі протоколу №41 від 05.09.2016 р. про анулювання ліцензії фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 на право здійснення роздрібної торгівлі алкогольними виробами.

Головне управління Державної фіскальної служби у Миколаївській області не погодившись з постановою суду першої інстанції, подало апеляційну скаргу, в якій просить суд апеляційної інстанції скасувати постанову суду першої інстанції від 21 грудня 2016 року по справі № 814/1835/16 та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволені позовних вимог.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт посилається на те, що рішення суду першої інстанції є необґрунтованим, незаконним та прийнятим з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Сторони по справі сповіщались належним чином про час, дату та місце проведення судового засідання, однак своїм правом на участь в розгляді апеляційної скарги не скористались та у судове засідання не з'явилися, тому судовий розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження згідно ст. 197 КАС України.

Заслухавши доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу належить залишити без задоволення з наступних підстав:

Судом першої інстанції встановлено, що 28 липня 2016 року посадовими особами Головного управління ДФС у Миколаївській області на підставі вимог підпункту 80.2.5 пункту 80.2 статті 80 Податкового кодексу України, згідно наказу від 21.07.2016 р. № 566 та направлень на проведення фактичної перевірки від 01.07.2016р., з метою контролю за дотриманням ФОП ОСОБА_4 вимог законодавства в частині виробництва, обліку, зберігання, транспортування та обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, цільового використання спирту, проведено фактичну перевірку господарської одиниці позивача - кафе, розташованого за адресою: АДРЕСА_1

За результатами перевірки складено акт від 01.08.2016 р. № 163/14-29-40-12/НОМЕР_1, в якому встановлено факт реалізації пляшки пива "Оболонь світле 0,5" вартістю 20-00 грн. в невизначеному для цього місці торгівлі (навіс з літнім майданчиком), чим порушено вимоги ст. 15-3 Закону України «Про державне регулювання виробництва і торгівлі спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» №481/95-ВР.

05.09.2016 р. на підставі акту перевірки від 01.08.2016 року № 163/14-29-40-12/НОМЕР_1 Головним управлінням ДФС у Миколаївській області було прийнято рішення за № 000118/12-40, яким відповідно до приписів статті 17 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» від 19.12.1995 № 481/95-ВР до позивача застосовано фінансові санкції у розмірі 6800 грн.

Крім того, 05.09.2016 року засіданням комісії щодо розгляду питань по винесенню рішень щодо видачі, призупинення та анулювання ліцензій на право роздрібної торгівлі алкогольними напоями та тютюновими виробами анулювано ліцензію ФОП ОСОБА_4 на право роздрібної торгівлі алкогольними напоями, про що складено протокол № 41.

Не погоджуючись з рішенням Головного управління Державної фіскальної служби у Миколаївській області № 000118/12-40 від 05.09.2016 р. та рішенням у формі протоколу № 41 від 05.09.2016 р., позивач звернувся до суду за захистом своїх прав.

Постановою Миколаївського окружного адміністративного суду від 21 грудня 2016 року визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Державної фіскальної служби у Миколаївській області від 05.09.2016 р. №000118/12-40 про застосування фінансових санкцій у сумі 6800 грн. та рішення у формі протоколу №41 від 05.09.2016 р. про анулювання ліцензії фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 на право здійснення роздрібної торгівлі алкогольними виробами. Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Статтею 1 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» визначено, що роздрібна торгівля - це діяльність по продажу товарів, безпосередньо громадянами та іншим кінцевим споживачам для їх особистого некомерційного використання незалежно від форми розрахунків, у тому числі на розлив у ресторанах, кафе, барах, інших суб'єктах господарювання громадського харчування.

Місце торгівлі - це місце реалізації товарів, у тому числі на розлив, в одному торговому приміщенні (будівлі) за місцем його фактичного розташування, для тютюнових виробів та пива - без обмеження площі, для алкогольних напоїв, крім пива, - торговельною площею не менше 20м2, обладнане реєстраторами розрахункових операцій (незалежно від їх кількості) або де є книги обліку розрахункових операцій (незалежно від їх кількості), в яких фіксується виручка від продажу алкогольних напоїв та тютюнових виробів незалежно від того, чи оформляється через них продаж інших товарів.

У відповідності до ст. 15-3 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» забороняється продаж пива (крім безалкогольного) у невизначених для цього місцях торгівлі.

Таким чином, право суб'єкта господарювання на здійснення роздрібної торгівлі алкогольними напоями у конкретно визначеному місці торгівлі закон ставить у залежність від наявності у нього ліцензії, в якій має бути прямо зазначено адресу такого місця торгівлі.

Продаж алкогольних напоїв у невизначених для цього місцях торгівлі - це факт здійснення реалізації алкогольних напоїв у місцях, на право торгівлі в яких у субєкта господарювання відсутня ліцензія, або якщо такі місця не внесені до наявних у підприємства ліцензій.

За порушення норм цього Закону щодо виробництва і торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, спиртом-сирцем виноградним, спиртом-сирцем плодовим, алкогольними напоями та тютюновими виробами посадові особи і громадяни притягаються до відповідальності відповідно до ст. 17 Закону №481/95-ВР.

Відповідно до абз. 9 ч. 2 ст. 17 Закону №481/95 ВР порушення вимог статті 15-3 цього Закону, а саме: продаж пива (крім безалкогольного), алкогольних, слабоалкогольних напоїв, вин столових та тютюнових виробів у невизначених для цього місцях торгівлі до суб'єкта господарювання застосовуються фінансові санкції у розмірі 6 800 гривень.

Крім того, відповідно до ст. 15 Закону ліцензія анулюється шляхом прийняття органом, який видав ліцензію, відповідного письмового розпорядження на підставі, зокрема, порушення вимог статті 15-3 цього Закону щодо продажу алкогольних напоїв, тютюнових виробів особам, які не досягли 18 років або у не визначених для цього місцях.

З матеріалів справи вибачається, що позивач здійснює свою підприємницьку діяльність за адресою: Миколаївська область, Березанський район, с. Коблеве, пр. Курортний, 31 в приміщенні одного з корпусів бази відпочинку "Кристал", орендованому позивачем на підставі договору оренди від 07.05.2015 року.

Згідно договору оренди від 07.05.2015 року в користуванні позивача знаходиться частина ресторану площею 90,25 кв.м та кафе площею 47 кв.м, а також прилегла територія площею 200 кв.м. за адресою АДРЕСА_1

Як вбачається з ліцензії серії 141761 від 29.04.2016 року на роздрібну торгівлю алкогольними напоями (пивом) (а.с. 14), місце здійснення діяльності позивача: Миколаївська область, Березанський район, с. Коблеве, пр. Курортний, 31 (кафе "КОКОS").

Як було встановлено судом, працівники відповідача під час перевірки кафе, яке належить позивачу, розташованому за адресою: Миколаївська область, Березанський район, с. Коблеве, пр. Курортний, 31, біля 13:33 год., перебуваючи на літньому майданчику біля вхідних дверей кафе звернулись до офіціанта і попросили дати їм пляшку пива "Оболонь світле 0,5" з холодильника, який розміщений на літньому майданчику біля вхідних дверей кафе. Офіціантом було передано кошти за пляшку пива "Оболонь світле 0,5" касиру перевіряємого кафе, який надав розрахунок за пиво та чек РРО.

Вказаний фіскальний чек № 000004866 від 28.07.2016 року, роздрукований на РРО, встановленому в приміщенні кафе, на якому зазначено, що пляшка пива реалізована в приміщенні кафе "КОКОS" за адресою: АДРЕСА_1

Вказана адреса зазначена в ліцензії на роздрібну торгівлю алкогольними напоями, договорі оренди, чеку.

Касовий апарат розміщений в приміщенні бару, саме там і здійснювалась розрахункова операція, а, отже, і реалізація товару.

Таким чином, за визначенням ст. 1 Закону № 481 місцем торгівлі є приміщення кафе "КОКОS" на першому поверсі одного з корпусів бази відпочинку "Кристал", розташованого за адресою АДРЕСА_1

Споживання ж придбаного алкоголю може здійснюватися на літньому майданчику.

З диспозиції ст. 15-3 Закону 481 вбачається, що відповідальність для суб'єкта господарювання наступає саме за продаж пива (крім безалкогольного) у невизначених для цього місцях торгівлі.

Однак у ході судового розгляду справи встановлено, що придбане перевіряючими пиво продане у визначеному для цього місці торгівлі приміщенні кафе, а не на літньому майданчику.

Враховуючи вище викладене суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що оскільки позивач 28 липня 2016 року здійснювала торгівлю пивом за адресою місця торгівлі, яка зазначена у виданій відповідачем ліцензії серії 141761 від 29.04.2016 року на роздрібну торгівлю алкогольними напоями (пивом), то позивачем не було порушено приписи ст. 15-3 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів», як було зазначено в акті перевірки від 01.08.2016 року № 163/14-29-40-12/НОМЕР_1 що, відповідно, виключає застосування до позивача фінансових санкцій, передбачених абз. 9, ч. 2, ст. 17 цього Закону у розмірі 6800 гривень, а також виключає підстави для анулювання ліцензії позивача.

В свою чергу, судом не приймаються до уваги посилання позивача на те, що оскаржуване рішення не відповідає вимогам законодавства, зокрема ст. 58 Податкового кодексу України, у зв'язку з чим підлягає скасуванню, з огляду на наступне.

Відповідно до ч.4 ст.17 Закону рішення про стягнення штрафів, передбачених частиною другою цієї статті, приймаються органами доходів і зборів та/або органом, який видав ліцензію на право виробництва і торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, спиртом-сирцем виноградним, спиртом-сирцем плодовим, алкогольними напоями і тютюновими виробами, та іншими органами виконавчої влади у межах їх компетенції визначеної законами України.

В той же час, Інформаційним листом Вищого адміністративного суду України від 28 березня 2014 року № 375/11/14-14 визначено, що контролюючий орган у разі виявлення порушення вимог законодавства, яке регулює обіг спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, якщо таке порушення тягне за собою визначення грошових зобов'язань у вигляді адміністративно-господарських санкцій, зобов'язаний прийняти податкове повідомлення-рішення.

Тому прийняття будь-яких інших рішень контролюючим органом у розумінні Податкового кодексу України в разі виявлення порушення вимог законодавства, що регулює обіг спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, суперечитиме Податковому кодексу України.

Приписи статті 17 Закону у розглядуваному контексті можуть застосовуватися лише в частині, що не суперечить нормам Податкового кодексу України. Тому форма та порядок направлення відповідних рішень визначаються нормами Податкового кодексу України.

Зазначене стосується також і норм Порядку застосування фінансових санкцій, передбачених статтею 17 Закону України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів". Форма рішення про застосування фінансових санкцій, передбачена цим підзаконним нормативно-правовим актом, не може застосовуватися контролюючими органами в розумінні Податкового кодексу України, оскільки відповідні норми Порядку в цій частині суперечать приписам Податкового кодексу України, який має вищу юридичну силу та підлягає застосуванню до цих правовідносин з урахуванням Перехідних положень до Кодексу.

Тому з 1 січня 2011 року (від часу набрання чинності Податковим кодексом України) у контролюючих органів в розумінні Податкового кодексу України відсутні повноваження щодо прийняття інших рішень, крім податкових повідомлень-рішень, якими можуть бути визначені грошові зобов'язання.

Водночас у разі прийняття цими органами рішення щодо визначення платникові податків штрафних санкцій за порушення вимог законодавства, що регулює обіг спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, якщо таке рішення за своєю формою не відповідає податковому повідомленню-рішенню, судам варто виходити з такого.

Окремі дефекти форми рішення контролюючого органу не повинні сприйматися як безумовні підстави для висновку щодо протиправності спірного рішення і, як наслідок, про його скасування.

Якщо спірне рішення прийняте контролюючим органом у межах своєї компетенції та з його змісту можна чітко встановити зміст цього рішення (зокрема, порушення законодавства, за які застосовуються відповідні санкції, та розмір останніх), таке рішення може бути визнане судом правомірним навіть у разі, коли не дотримано окремих елементів форми спірного рішення.

У такому разі рішення контролюючого органу про застосування фінансових санкцій за порушення вимог законодавства з регулювання обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, прийняте не за формою, передбаченою для податкових повідомлень-рішень, варто розцінювати як податкове повідомлення-рішення з окремими дефектами, які не змінюють суті спірного рішення.

Проте, суд зазначає на порушення з боку ГУ ДФС у Миколаївській області щодо пропущеного 10-ти денного терміну для прийняття рішення про застосування фінансових санкцій.

Так, відповідно до п. 86.8. ст. 86 Податкового кодексу України податкове повідомлення-рішення приймається керівником контролюючого органу (його заступником) протягом десяти робочих днів з дня, наступного за днем вручення платнику податків акта перевірки у порядку, передбаченому статтею 58 цього Кодексу, для надсилання (вручення) податкових повідомлень-рішень (за результатами фактичної перевірки - з дня реєстрації (надходження) акта такої перевірки до контролюючого органу за основним місцем обліку платника податків), а за наявності заперечень посадових осіб платника податків до акта перевірки приймається з урахуванням висновку про результати розгляду заперечень до акта перевірки - протягом трьох робочих днів, наступних за днем розгляду заперечень і надання (надсилання) письмової відповіді платнику податків.

Акт перевірки № 163/14-29-40-12/НОМЕР_1 був складений 01.08.2016 року, а рішення про застосування фінансових санкцій № 000118/12-40 було прийнято ГУ ДФС у Миколаївській області лише 05.09.2016 року.

Статтею 69 КАС України передбачено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів. Докази суду надають особи, які беруть участь у справі. Суд може запропонувати надати додаткові докази або витребувати додаткові докази за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, або з власної ініціативи.

Відповідно до ч.1 ст.71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Відповідно до частини 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

В той же час, Відповідачем під час розгляду адміністративної справи не наведено об'єктивних доводів правомірності прийнятих ним рішень.

Таким чином, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що позовні вимоги фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 про визнання протиправним та скасування рішення від 05.09.2016р. № 00018/12-40, протоколу від 05.09.2016р. № 41 належним чином обґрунтовані, підтверджені наявними у справі матеріалами та підлягають задоволенню.

Доводи апеляційної скарги майже один в один дублюють заперечення на позов (а.с. 54) були предметом дослідження в суді першої інстанції та висновків останнього не спростовують.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування не вбачається.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 198 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін.

Керуючись ст.ст. 160, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у Миколаївській області, - залишити без задоволення.

Постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 21 грудня 2016 року по справі № 814/1835/16, - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, проте може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючийсуддя Г.В. Семенюк
суддя В.О. Потапчук
суддя Л.П. Шеметенко