Справа № 826/754/16
Суддя: Арсірій Р.О.
Дата ухвалення: 2017-03-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

22 березня 2017 року письмове провадження № 826/754/16

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Арсірія Р.О. розглянувши в письмовому провадженні адміністративну справу

за позовомОСОБА_1
до проГоловного управління охорони водних біоресурсів у м. Києві поновлення на роботі, зобов'язання вчинити дії,

О Б С Т А В И Н И С П Р А В И:

ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач) звернувся з позовом до Головного управління охорони водних біоресурсів у м. Києві (далі по тексту - відповідач) з урахуванням уточнених позовних вимог про:

- скасування наказу Головного управління охорони водних біоресурсів у м. Києві від 30.06.2015р. №11-с «Про застосування дисциплінарного стягнення» в частині застосування до позивача дисциплінарного стягнення у вигляді догани;

- скасування наказу Головного управління охорони водних біоресурсів у м. Києві від 24.09.2015р. №15-с «Про застосування дисциплінарного стягнення»;

- поновлення на посаді начальника відділу оперативного реагування Головрибводу, або в новоутвореному органі Держрибагентства України;

- скасування наказу Головного управління охорони водних біоресурсів у м. Києві від 10.03.2016р. №19-о «Про звільнення ОСОБА_1.».

Ухвалою суду від 22.03.2017 року закрито провадження в частині позовних вимог про скасування наказу Головного управління охорони водних біоресурсів у м. Києві від 30.06.2015р. №11-с «Про застосування дисциплінарного стягнення» в частині застосування до позивача дисциплінарного стягнення у вигляді догани та скасування наказу Головного управління охорони водних біоресурсів у м. Києві від 24.09.2015р. №15-с «Про застосування дисциплінарного стягнення».

Позовні вимоги обґрунтовані протиправністю прийняття оскаржуваного наказу від 10.03.2016р. №19-о «Про внесення змін до наказу Головрибводу від 01.12.2015р. №175-о «Про звільнення ОСОБА_1.» у зв'язку з тим, що заява позивача про звільнення за угодою сторін була здобута шляхом обману.

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав.

Представник відповідача проти задоволення позовних вимог заперечив з підстав правомірності прийняття оскаржуваного наказу, оскільки позивачем 09.03.2016р. було подано заяву про внесення змін до наказу про його звільнення, в якій він просив звільнити його за угодою сторін згідно п. 1 ст. 36 КЗпП України.

На підставі ч. 6 ст. 128 КАС України, суд прийшов до переконання про можливість розгляду справи в письмовому провадженні.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва, зазначає наступне.

Наказом Головного управління охорони водних біоресурсів у м. Києві від 01.12.2015р. №175-о «Про звільнення ОСОБА_1.» позивача відповідно до п. 4 статті 40 КЗпП України звільнено з посади начальника відділу оперативного реагування Головрибводу за прогули без поважних причин.

Наказом Головного управління охорони водних біоресурсів у м. Києві від 10.03.2016р. №19-о «Про внесення змін до наказу Головрибводу від 01.12.2015р. №175-о «Про звільнення ОСОБА_1.» внесено зміни до наказу Головрибводу від 01.12.2015р. №175-о: 1) констатуючу частину викласти в такій редакції: «Відповідно до пункту 1 статті 36 КЗпП України»; 2) пункт 1 викласти в такій редакції: «Звільнити ОСОБА_1, з посади начальника відділу оперативного реагування Головрибводу, 01 грудня 2015 року, за угодою сторін»; 3) підставу викласти в такій редакції: «заява ОСОБА_1 від 01.12.2015р. про звільнення за угодою сторін, доповідна записка завідувача сектору роботи з персоналом ОСОБА_2 від 10.03.2016р».

Підставою прийняття оскаржуваного наказу були: заява ОСОБА_1 від 09.03.2016р., доручення Голови комісії з ліквідації - заступника начальника Головного управління охорони водних біоресурсів у м. Києві від 09.03.2015р. №1, акт про проведення перевірки обставин викладених в заяві громадянина ОСОБА_1 від 09.03.2016р., доповідна записка завідувача сектору роботи з персоналом ОСОБА_2 від 10.03.2016р.

Не погоджуючись з наказом від 10.03.2016р. №19-о, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Вирішуючи даний адміністративний спір суд виходить з наступного.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правові засади і гарантії здійснення громадянами України права розпоряджатися своїми здібностями до продуктивної і творчої праці визначає Кодекс законів про працю України (далі - КЗпП України).

Законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами (частина 1 статті 3 КЗпП України).

Трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін (частина 1 статті 21 КЗпП України).

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 36 КЗпП України, підставами припинення трудового договору є угода сторін. Зазначені вимоги розповсюджуються також і на осіб, що проходять публічну службу.

Згідно пункту 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 06.11.1992 року № 9, судам необхідно мати на увазі, що при домовленості між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом про припинення трудового договору за пунктом 1 статті 36 КЗпП (за згодою сторін) договір припиняється в строк, визначений сторонами. Анулювання такої домовленості може мати місце лише при взаємній згоді про це власника або уповноваженого ним органу і працівника.

Сама по собі згода власника або уповноваженого ним органу задовольнити прохання працівника про звільнення до закінчення строку попередження не означає, що трудовий договір припинено за пункту 1 статті 36 КЗпП, якщо не було домовленості сторін про цю підставу припинення трудового договору. В останньому випадку звільнення вважається проведеним з ініціативи працівника (стаття 38 КЗпП).

Таким чином, за угодою сторін може припинятись як трудовий договір, укладений на невизначений строк, так і строковий трудовий договір. Таке припинення можливе у будь-який час, коли між власником або уповноваженим ним органом і працівником досягнуто угоду про припинення трудового договору. Пропозиція про припинення трудового договору може надходити як з боку працівника, так і власника або уповноваженого ним органу. Якщо інша сторона погоджується з висловленою пропозицією, то вважається, що сторони досягли угоди про припинення трудового договору, і працівник звільняється з роботи.

Закон не встановлює форми угоди сторін про припинення трудового договору. Тому така угода може бути вираженою як в усній, так і письмовій формі. Більш доцільною є письмова форма, оскільки вона є достовірним фактом досягнення угоди між сторонами.

Якщо пропозиція про припинення трудового договору надходить від працівника, то він подає письмову заяву, в якій викладає своє прохання про звільнення його з роботи. При відсутності в заяві вказівки, що працівник попереджує власника або уповноважений ним орган про припинення трудових відносин через два тижні (ст. 38 КЗпП), і при згоді власника або уповноваженого ним органу розірвати трудовий договір до закінчення двохтижневого строку або пізніше його, вважається, що сторони досягли угоди як про припинення трудових відносин, так і про дату їх припинення.

Як вбачається з матеріалів справи, наказом Головного управління охорони водних біоресурсів у м. Києві від 01.12.2015р. №175-о «Про звільнення ОСОБА_1.» позивача відповідно до п. 4 статті 40 КЗпП України звільнено з посади начальника відділу оперативного реагування Головрибводу за прогули без поважних причин.

09 березня 2016 року ОСОБА_1 подано заяву про внесення змін до наказу про звільнення, в якому просив звільнити його за угодою сторін згідно п. 1 ст. 36 КЗпП України.

Крім того, в зазначеній заяві від 09.03.2016р. позивач повідомив, що відповідно до Довідки-виклику Херсонського державного аграрного університету №457/15 від 16.09.2015р. позивачу необхідно було прийняти участь у черговій сесії з 16.11.2015р. по 06.12.2015р. Проте, остаточного рішення керівництвом Головрибводу щодо даного питання прийнято не було. Тому позивач самостійно вибув на сесію, нікого про це не повідомивши. Прибувши до Головрибводу 01.12.2015р. позивач написав заяву про звільнення за угодою сторін.

Під час судового розгляду адміністративної справи позивач не заперечував факту написання зазначеної вище заяви.

Так, Дорученням Голови комісії з ліквідації - заступника начальника Головного управління охорони водних біоресурсів у м. Києві від 09.03.2016р. №1 було доручено провести службову перевірку обставин викладених в заяві ОСОБА_1 від 09.03.2016р.

За результатами проведеного службового розслідування Комісією складено акт від 10.03.2016р. про проведення перевірки обставин викладених в заяві громадянина ОСОБА_1 від 09.03.2016р., яким встановлено, що ОСОБА_1 перебуває студентом 6 курсу 3 групи факультету рибного господарства та природокористування спеціальність 8.09020101 «Водні біоресурси» заочної форми навчання Херсонського державного аграрного університету. Крім того, було виявлено підтверджуючи факти того, що 23.11.2015р. ОСОБА_1 до Головрибводу було подано Довідку - виклик №457/15 від 16.09.2015р. про надання додаткової оплачуваної відпустки на період настановних занять, виконання лабораторних робіт, складання сесії студенту. Разом з тим, 23.11.2015р. ОСОБА_1 було подано заяву про надання додаткової оплачуваної відпустки з 23.11.2015р. по 06.12.2015р.

Прибувши до Головрибводу 01.12.2015р. ОСОБА_1 написав заяву про звільнення за угодою сторін, але заява не була реалізована у зв'язку з його відсутністю без поважних причин на роботі.

Комісією було запропоновано: сектору роботи з персоналом підготувати доповідну записку щодо можливості внесення змін до наказу від 01.12.2015р. №175-о в частині зміни підстави щодо звільнення ОСОБА_1 за згодою сторін.

Доповідною запискою сектору роботи з персоналом було запропоновано Голові комісії з ліквідації - заступнику начальника Головрибводу Гапічу В.В. розглянути можливість внесення змін до наказу Головрибводу №175-о від 01.12.2015р. в частині зміни підстави щодо звільнення ОСОБА_1 керуючись п. 1 ст. 36 КЗпП України, за угодою сторін, відповідно до чинного законодавства.

Отже, на підставі заяви ОСОБА_1 від 09.03.2016р., доручення Голови комісії з ліквідації - заступника начальника Головного управління охорони водних біоресурсів у м. Києві від 09.03.2015р. №1, акту про проведення перевірки обставин викладених в заяві громадянина ОСОБА_1 від 09.03.2016р., доповідної записки завідувача сектору роботи з персоналом ОСОБА_2 від 10.03.2016р., відповідачем 10.03.2016р. було прийнято наказ №19-о «Про внесення змін до наказу Головрибводу від 01.12.2015р. №175-о «Про звільнення ОСОБА_1.».

Суд не приймає до уваги доводи позивача про те, що заява про звільнення за угодою сторін була здобута шляхом обману останнього керівництвом Головрибводу, оскільки завданням адміністративного судочинства, відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Відповідно до частини третьої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Отже, враховуючи те, що позивач не заперечує факту написання ним заяви про внесення змін до наказу про звільнення від 09.03.2016р., наказ Головного управління охорони водних біоресурсів у м. Києві від 10.03.2016р. №19-о «Про внесення змін до наказу Головрибводу від 01.12.2015р. №175-о «Про звільнення ОСОБА_1.», яким внесено зміни до наказу Головрибводу від 01.12.2015р. №175-о: 1) констатуючу частину викласти в такій редакції: «Відповідно до пункту 1 статті 36 КЗпП України»; 2) пункт 1 викласти в такій редакції: «Звільнити ОСОБА_1, з посади начальника відділу оперативного реагування Головрибводу, 01 грудня 2015 року, за угодою сторін»; 3) підставу викласти в такій редакції: «заява ОСОБА_1 від 01.12.2015р. про звільнення за угодою сторін, доповідна записка завідувача сектору роботи з персоналом ОСОБА_2 від 10.03.2016р», прийнято на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), а тому позовні вимоги про скасування наказу Головного управління охорони водних біоресурсів у м. Києві від 10.03.2016р. №19-о «Про звільнення ОСОБА_1.» задоволеними бути не можуть.

У зв'язку з тим, що судом встановлено правомірність прийняття наказу від 10.03.2016р. №19-о, позовні вимоги про поновлення позивача на посаді начальника відділу оперативного реагування Головрибводу, або в новоутвореному органі Держрибагентства України, задоволеними бути не можуть.

Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, за правилами, встановленими статтею 86 Кодексу адміністративного судочинства України, проаналізувавши матеріали справи та надані сторонами докази, суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Відповідно до частини 1 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно частини 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Керуючись статтями 7, 8, 9, 10, 11, 71, 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, -

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 відмовити повністю.

Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів за правилами, встановленими ст. ст. 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання через суд першої інстанції апеляційної скарги.

Суддя Р.О. Арсірій