Справа № 591/4260/16-а
Суддя: Прокудіна Н. Г.
Дата ухвалення: 2017-03-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 591/4260/16-а
Провадження № 2-а/591/35/17
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 березня 2017 року

Зарічний районний суд м. Суми в складі:

головуючого судді -Прокудіної Н.Г.

при секретарі - Різниченко Н.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Суми справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Департаменту соціального захисту населення Сумської міської ради про визнання дій неправомірними, зобов'язання вчинити дії, стягнення моральної шкоди,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду із вказаним позовом до Департаменту соціального захисту населення Сумської міської ради, позовні вимоги обґрунтовувала наступним. Зазначає, що вона зверталася до відповідача із запитами на інформацію стосовно фактичного розміру прожиткового мінімуму, розрахованого Міністерством соціальної політики України. Листом від 07.06.2016р. їй надали відповідь не по суті звернення, не про фактичний прожитковий мінімум, а про встановлений Законом України «Про державний бюджет», який майже вдвічі від фактичного. У відповіді зазначено, що її питання «не належать до повноважень департаменту». Тому вона звернулась ще раз із заявою про перенаправлення її запитів до належного розпорядника інформації згідно з ч.2 ст. 22 Закону України «Про доступ до публічної інформації». Їй було надано відповідь від 02.07.2016 року, яку вона отримала поштою 28.07.2016 року в якій зазначалось, що у попередній відповіді було надано вичерпну відповідь. 24.06.2016 р. звернулась з заявою про направлення ії запитів і даної заяви належному розпоряднику запитуваної не. Інформації. Також позивач зазначає, що внаслідок неправомірних дій відповідача їй було завдано моральної шкоди. Зазначає, що замість того, щоб займатися своїми справами, вона була змушена кілька раз звертатись до відповідача, і з травня до теперішнього часу так і не отримала необхідну їй інформацію. Посилаючись на зазначені обставини, та остаточно уточнивши свої позовні вимоги, позивач просить суд визнати дії Департаменту соціального захисту населення Сумської міської ради неправомірними, зобов'язати надати їй відповідь на її питання, а також стягнути з відповідача моральну шкоду у розмірі 2 296 грн. 80 коп.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 адміністративний позов підтримала в повному обсязі, з підстав викладених у позові. Додатково пояснила, що відповідь на запит їй не надано, тому вважає, що відповідачем при розгляді запиту допущена бездіяльність та порушення вимог Конституції України, та Закону України «Про звернення громадян». Просила позов задовольнити в повному обсязі.

В судове засідання представник відповідача не з'явився, надав письмові заперечення (а.с. 28-29), просили справу розглянути без участі представника. В запереченнях зазначають, що з адміністративним позовом ОСОБА_1 про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити дії департамент не згодні в повному обсязі. Так, 25.05.2016 та 02.06.2016 року позивачка звернулась до департаменту із зверненнями, які на її думку, є інформаційними запитами. При опрацюванні вищезазначених листів було з'ясовано, що заявниця просить надати їй інформацію про те, чи вважається особа такою, що не забезпечена прожитковим мінімумом, якщо її доходи менші від фактичного прожиткового мінімуму та про сам фактичний розмір прожиткового мінімуму. Департаментом у межах владних повноважень було розглянуто звернення позивачки і надана конкретна відповідь, зі змісту яке вбачається, що департамент кваліфікував листи позивачки як звернення громадян. Надалі з'ясовано, що позивачка 24.06.2016 повторно звернулась до департаменту і звернула увагу на те, що нібито її попередні звернення розглянуті неповно. З аналізу зазначених у повторному зверненні питань встановлено, що заявницю не влаштовує той факт, що департамент їй не надав інформацію на її запит, вважає, що департамент мав у порядку статті 22 Закону України «Про доступ до публічної інформації» переадресувати її запит належному адресату. Оскільки, попередні листи заявниці не можна кваліфікувати як запити на доступ до публічної інформації, тому розгляд попередніх звернень було здійснено департаментом у повній відповідності до нижченаведених вимог чинного законодавства. Крім того, зазначають, що якщо розглядати питання щодо того, чи вважається особа такою, що не забезпечена прожитковим мінімумом, якщо її доходи менші від фактичного прожиткового мінімуму та про сам фактичний розмір прожиткового мінімуму, то департамент виходив із того, що надати однозначну оцінку щодо суб'єкта, який може надати відповідь саме в контексті таких запитань, не вбачається можливим, а тому пропонував заявниці звернутись до будь-якого органу влади, який на її думку, має надати відповідь на порушенні нею питання. Також вказують на те, що разом з тим, департамент при наданні відповіді заявниці врахував вимоги статті 15 Закону «Про звернення громадян», які обумовлюють, що відповідь за результатами розгляду заяв (клопотань) в обов'язковому порядку дається тим органом, який отримав ці заяви. Посилаючись на зазначені обставини, просять суд відмовити у задоволенні вимог позивача

Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено,що 25.05.2016 року ОСОБА_1 звернулась з письмовим запитом до Управління соціального захисту населення Сумської міської ради, в якому просила надати їй інформацію стосовно фактичного розміру прожиткового мінімуму для непрацездатних осіб, визначений Міністерством соціальної політики у цінах січня, лютого, березня, квітня 2016 року і у яких листах-документах про це зазначено; просила зазначити фактичний розмір, а не той що закладений у Держбюджеті( а.с.6).

07.06.2016 року позивачу на адресу: вул. Хвойна, буд 34 в м. Суми була направлена письмова відповідь, в якій повідомлялось, що відповідно до статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2016 рік» встановлено у 2016 році прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність з 1 січня 2016 року - 1074 гривні, з 1 травня - 1130 гривень, з 1 грудня - 1208 гривень.

Інші питання, що порушені у зверненнях не можуть бути розглянуті, оскільки їх вирішення не належать до повноважень департаменту( а.с.8).

01.06.2016 р. позивач знову звернулася з запитом до Управління соціального захисту населення Сумської міської ради про надання інформації, чи вважається особа такою, що не забезпечена прожитковим мінімумом, якщо ії доходи менші від фактичного прожиткового мінімуму.

24.06.2016 року позивач знову звернулась до відповідача та просила направити її запити до належного розпорядника запитуваної нею інформації. ( а.с.9)

02.07.2016 року позивачу було направлено відповідь за вказаною вище адресою, згідно якої зазначено, що позивач вже зверталася до Департаменту з питання, що нею знову порушується, їй була надана вичерпна відповідь. Також вказувалось на те, що позивач має право скористатись власними правами щодо звернення до будь-якого органу влади, якщо вона вважає, що саме зазначена установа має відповідати на порушені нею питання( а.с.10).

Згідно з ч. 2 ст. 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Частиною 3 статті 2 КАС України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони : 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Окрім того, відповідно до ст. 9 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого: суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України; суд застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією та законами України.

Таким чином, бездіяльність та рішення суб'єкта владних повноважень підлягають критичній оцінці судом з точки зору їх відповідності чинному законодавству, що в даному випадку регулює питання розгляду звернень громадян. Саме вищенаведені приписи закону мають пріоритет при вирішенні даного спору.

Відповідно до ст. 40 Конституції України, усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов'язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Відповідно до ст. 19 Закону України «Про звернення громадян», органи державної влади і місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, незалежно від форм власності, об'єднання громадян, засоби масової інформації, їх керівники та інші посадові особи в межах своїх повноважень зобов'язані: об'єктивно, всебічно і вчасно перевіряти заяви чи скарги; письмово повідомляти громадянина про результати перевірки заяви чи скарги і суть прийнятого рішення; особисто організовувати та перевіряти стан розгляду заяв чи скарг громадян, вживати заходів до усунення причин, що їх породжують.

Відповідно до ст. 20 Закону України «Про звернення громадян», звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, невідкладно, але не пізніше п'ятнадцяти днів від дня їх отримання.

Відповідно до ч. 3 ст. 15 Закону України «Про звернення громадян», відповідь за результатами розгляду заяв (клопотань) в обов'язковому порядку дається тим органом, яким отримав ці заяви і до компетенції якого входить вирішення порушених у заявах (клопотаннях) питань, за підписом керівника або особи, яка виконує його обв'язки.

Суд вважає, що з відповіді на запити та заяву позивача вбачається, що вони не містять повної та обґрунтованої відповіді на ті питання, які ставила у своєму запиті та заяві позивач, а лише надає загальну інформацію.

За вказаних обставин, суд вважає, що відповідачем при наданні відповіді у повній мірі не дотримано вимоги ст. 40 Конституції України щодо надання обґрунтованої відповіді, та вимоги ст. 19 Закону України «Про звернення громадян» щодо об'єктивної і всебічної перевірки заяви, не роз'яснено позивачу до якого відповідного органу необхідно звернутись, якщо вважають, що відповідь на запит вони не повинні надавати, а тому в цій частині позов підлягає задоволенню.

Посилання відповідача на те, що він вже надав відповідь на звернення позивача, суд не може прийняти як підставу для відмови у позові, оскільки відповідь надана відповідачем не в повному обсязі, і не звільняє відповідача від обов'язку при розгляді звернень громадян своєчасно і повно виконувати вимоги Конституції та Закону України «Про звернення громадян».

Належної відповіді на дані звернення позивач не отримала, доказів надання відповіді відповідач також не надав.

Відповідно до ст. 20 Закону України "Про доступ до публічної інформації" розпорядник інформації має надати відповідь не пізніше 5 робочих днів з дня отримання запиту.

Разом з цим, строк розгляду запиту розпорядник інформації може продовжити до 20 робочих днів у разі, якщо запит стосується надання великого обсягу інформації або потребує пошуку інформації серед значної кількості даних. Про продовження строку розпорядник інформації повідомляє запитувача в письмовій формі не пізніше п'яти робочих днів з дня отримання запиту.

У разі якщо запит на інформацію стосується інформації, необхідної для захисту життя чи свободи особи, щодо стану довкілля, якості харчових продуктів і предметів побуту, аварій, катастроф, небезпечних природних явищ та інших надзвичайних подій, що сталися або можуть статись і загрожують безпеці громадян, відповідь має бути надана не пізніше 48 годин з дня отримання запиту.

Таким чином суд вважає дії відповідача неправомірними щодо неналежного розгляду запиту на інформацію ОСОБА_1 від 25.05.2016 р.,01.06.2016 р., та заяву від 24.06.2016 р..

Тому необхідно визнати дії Департаменту соціального захисту населення Сумської міської ради неправомірними.

Зобов'язати Департамент соціального захисту населення Сумської міської ради розглянути запит на інформацію ОСОБА_1 від 25.05.2016 р.,01.06.2016 р., та заяву від 24.06.2016 р..

Що стосується вимог про відшкодування моральної шкоди.

Згідно пункту 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31 березня 1995 р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної шкоди» визначено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема, у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до норм адміністративного процесуального законодавства та роз'яснень, що містяться в п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 р. №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», при вирішенні спорів про відшкодування моральної шкоди в судовому засіданні має бути з'ясовано, чи підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань, втрат немайнового характеру, за яких обставин вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить.

Згідно до Глави 6 КАС України, доказами можуть бути лише ті факти, які мають документальне та фактичне підтвердження та на підставі яких в подальшому суд може дослідити їх правдивість.

Згідно ст. 69 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Суд вважає, що у поданій позовній заяві позивач не вказала чим підтверджується факт заподіяння їй моральних чи фізичних страждань або витрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі

Позивачем не обґрунтовано визначений ним розмір моральної шкоди, а також не надано жодних доказів в обґрунтування заявленої суми відшкодування моральної шкоди, що також обумовлює відмову у задоволенні позовної вимоги про стягнення моральної шкоди.

Керуючись ст. ст. 9, 11, 17, 71, 94, 158-163 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Позовні вимоги задовольнити частково .

Визнати дії Департаменту соціального захисту населення Сумської міської ради неправомірними.

Зобов'язати Департамент соціального захисту населення Сумської міської ради розглянути запит на інформацію ОСОБА_1 від 25.05.2016 р.,01.06.2016 р., та заяву від 24.06.2016 р..

В іншій частині позову відмовити.

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення.

Повний текст виготовлено та підписано 20 березня 2017 року.

Суддя Н.Г.Прокудіна