Справа № 816/685/15-а
Суддя: Чалий І.С.
Дата ухвалення: 2017-03-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 березня 2017 р. Справа № 816/685/15-а
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Чалого І.С.

Суддів: Зеленського В.В. , Калитки О. М. ,

за участю секретаря судового засідання Городової А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1, Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Полтавській області, Лубенського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області на постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 16.01.2017 по справі № 816/685/15-а

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Полтавській області

третя особа Лубенське об'єднане управління Пенсійного фонду України Полтавської області

про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії,

ВСТАНОВИЛА

У лютому 2015 року ОСОБА_1 (далі по тексту - ОСОБА_1, позивач) звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Полтавській області, третя особа: Лубянське об'єднане управління Пенсійного фонду України Полтавської області, в якій, з урахуванням змінених позовних вимог, просив визнати протиправними дій відповідача щодо відмови у перерахунку грошового утримання за період з 25 липня по 25 серпня 1986 року; зобов'язати відповідача провести перерахунок заробітної плати (грошового утримання) інваліду ІІ групи за період роботи по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС з 25 липня по 25 серпня 1986 року згідно положень постанов Ради Міністрів Української РСР від 08 травня 1986 року №168-5, Ради Міністрів УРСР, Укрпрофради від 10 червня 1986 року №207-7, Постанови ЦК КПРС, Президії Верховної Ради СРСР, Ради Міністрів СРСР та ВЦРПС від 07 травня 1986 року №524-156, Постанови Ради Міністрів СРСР та ВЦРПС від 05 червня 1986 року № 665-195, Постанови Держкомпраці СРСР і Секретаріату ВЦРПС від 07 травня 1986 року № 153/10-43, а також наказів МВС СРСР № 0130 від 11 травня 1986 року, № 0149 від 26 травня 1986 року, № 0189 від 30 червня 1986 року та вказівки УПО МВС № 3/7/1587 від 17 грудня 1986 року та МВС СРСР 1/5725 від 21 жовтня 1986 року з урахуванням подвійного розміру посадового окладу, використання коефіцієнту кратності 3 в 1-й зоні небезпеки Чорнобильської АЕС, нарахування 60% преміювання за бездоганну службу в зоні Чорнобильської АЕС із збільшенням у двічі та урахуванням коефіцієнту кратності 3 в 1-й зоні небезпеки Чорнобильської АЕС, подвоєння оплати в вихідні дні 3, 10, 17, 24 серпня 1986 року з урахуванням коефіцієнту кратності 3 за перебування в І-й зоні небезпеки Чорнобильській АЕС, нарахування грошового забезпечення за час перебування в резерві у стані бойової готовності з урахування 1/3 тарифної ставки за годину перебування в резерві з урахуванням подвійного посадового окладу та коефіцієнту кратності 3 за перебування у першій зоні небезпеки Чорнобильської АЕС, зобов'язати відповідача видати довідку про грошове утримання та подати до суду звіт про виконання судового рішення.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що розрахунок його грошового забезпечення за роботу (службу) в зоні Чорнобильської АЕС за період з 25 липня 1986 року по 25 серпня 1986 року не відповідає фактичним обставинам, оскільки відповідачем не враховано положення окремих нормативно-правових актів часів Радянського Союзу, що не скасовані та є чинними.

Постановою Полтавського окружного адміністративного суду від 16 січня 2017 року адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано протиправними дії Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Полтавській області щодо відмови у перерахунку заробітної плати (грошового утримання) ОСОБА_1 за період з 25 липня 1986 року по 25 серпня 1986 року.

Зобов'язано Головне управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Полтавській області провести перерахунок грошового утримання ОСОБА_1 за період роботи останнього з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС починаючи з 25 липня 1986 року по 25 серпня 1986 року з урахуванням:

- використання коефіцієнту кратності 3 за перебування в І-й зоні небезпеки ЧАЕС відповідно до Наказу Міністерства внутрішніх справ СРСР від 26 травня 1986 року №0149 "Про додаткові виплати особовому складу органів і внутрішніх військ МВС СРСР, зайнятих на роботах з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС";

- застосування нарахування денного грошового утримання за 6 годин роботи щодобово;

- розрахунку коштів за перебування в резерві в стані бойової готовності за 18 годин щодоби;

- нарахування 60% преміювання за бездоганну службу в зоні ЧАЕС зі збільшенням у двічі з обмеженням, передбаченим підпунктом 3 пункту 1 постанови ради Міністрів УРСР і Української республіки Ради професійних спілок від 10 червня 1986 року №207-7;

- подвоєння оплати в вихідні дні 3, 10, 17, 24 серпня 1986 року з урахуванням коефіцієнту кратності 3 за перебування в І-й зоні небезпеки Чорнобильській АЕС.

Зобов'язано Головне управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Полтавській області видати ОСОБА_1 довідку про грошове утримання з урахуванням проведеного перерахунку.

Позивач, не погоджуючись із постановою Полтавського окружного адміністративного суду від 16.01.2017 в частині відмови в задоволенні позовних вимог щодо перерахунку подвійного розміру посадового окладу відповідно до постанови Ради Міністрів СРСР та ВЦРПС "Про умови оплати праці та матеріального забезпечення, працівників підприємств, організацій і установ, зайнятих на роботах, пов'язаних з ліквідацією наслідків аварії на Чорнобильській АЕС і запобігання забрудненню навколишнього середовища" від 05.06.1986 № 665-195, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції в цій частині, та прийняти нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги про перерахунок грошового утримання з урахуванням подвійного посадового окладу, в іншій частині постанову суду першої інстанції залишити без змін. Просив розглянути справу без його участі.

Відповідач - Головне управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Полтавській області, не погоджуючись з вказаним рішенням суду, в апеляційній скарзі вказує, що судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права, а саме: ст.157, ст.159, ст.162 КАС України, що призвело до неправильного вирішення справи, у тому числі вирішення позовних вимог, які не заявлялися позивачем у даній справі і які були вирішенні раніше в іншій адміністративній справі №816/4017/14-а, просить суд апеляційної інстанції скасувати постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 16.01.2017 та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, а в частині позовних вимог про оплату за час перебування у резерві в стані бойової готовності, які вирішенні постановою Полтавського окружного адміністративного суду від 18.12.2014 і залишені без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 17.02.2015- закрити провадження у справі.

Третя особа - Лубянське об'єднане управління Пенсійного фонду України Полтавської області, не погоджуючись з вказаним рішенням суду, в апеляційній скарзі вказує, що рішення суду першої інстанції є незаконним і необґрунтованим, винесеним з порушенням норм матеріального права, просить суд апеляційної інстанції скасувати постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 16.01.2017 та прийняти нову, якою відмовити позивачу у задоволенні позову.

У судове засідання суду апеляційної інстанції сторони не прибули, про дату, час та місце судового розгляду повідомлялись своєчасно та належним чином.

Неприбуття в судове засідання сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату, час і місце апеляційного розгляду, відповідно до ч. 4 ст. 196 Кодексу адміністративного судочинства України (далі по тексту - КАС України), не перешкоджає судовому розгляду справи.

Відповідно до ч. 6 ст. 12 та ч. 1 ст. 41 КАС України фіксування судового засідання 16.03.2017 за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши суддю доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції та доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга позивача підлягає задоволенню, апеляційні скарги відповідача та третьої особи підлягають задоволенню частково з наступних підстав.

Судом першої інстанцій встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що ОСОБА_1 має статус учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 1 категорії, є інвалідом ІІ групи (а.с. 7, 9, т. 1).

У 1986 році позивач проходив службу у державній пожежній охороні у спеціальному званні рядовий внутрішньої служби на посаді пожежного СДПЧ-17 м. Лубни.

У період з 25 липня 1986 року по 25 серпня 1986 року позивач виконував службові обов'язки по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС. За відпрацьований час було нараховане грошове забезпечення у розмірі 670,63 крб. (а.с. 15, т. 1).

11.03.2013 позивачу надана довідка № 83-260/70, яка видана 27 державною пожежно-рятувальною частиною Територіального управління МНС України у Полтавській області, для призначення пенсії на підставі первинних документів про грошове забезпечення ОСОБА_1 (а.с. 15, т. 1).

25 грудня 2014 року позивач звернувся до Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Полтавській області із заявою щодо проведення перерахунку грошового забезпечення за період ліквідації аварії на ЧАЕС з 25 липня по 25 серпня 1986 року згідно первинної довідки від 25 серпня 1986 року про роботу в І зоні 32 доби.

Листом від 30 січня 2015 року №01/з-81/13 Головне управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Полтавській області повідомило про відсутність підстав для відповідного перерахунку (а.с. 10, т. 1).

Не погодившись з такою відмовою та вважаючи за необхідне зобов'язати відповідача здійснити перерахунок та видати оновлену довідку, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Постановою Полтавського окружного адміністративного суду від 01.04.2015 у справі № 816/985/15 адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Полтавській області, третя особа: Управління Пенсійного фонду України в м. Лубнах та Лубенському районі Полтавської області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії задоволено. Визнано протиправними дії Головного управління державної служби з надзвичайних ситуацій України у Полтавській області щодо відмови позивачу у перерахунку грошового утримання за період з 25 липня 1986 року по 25 серпня 1986 року. Зобов'язано Головне управління державної служби з надзвичайних ситуацій України у Полтавській області провести перерахунок грошового утримання (заробітної плати) ОСОБА_1 за період роботи по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС з 25 липня 1986 року по 25 серпня 1986 року та видати довідку про грошове утримання з урахуванням перерахунку (а.с. 204-209, т. 1).

Постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 21.05.2015 постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 01.04.2015 у справі № 816/985/15-а скасовано та прийнято нову, якою у задоволенні позовних вимог відмовлено (а.с. 101-104, т. 2).

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 20.10.2016 касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково, рішення судів попередніх інстанцій скасовано та справу направлено на новий судовий розгляд (а.с. 169-172, т. 2).

Відповідно до ч. 5 ст. 227 КАС Украни висновки і мотиви, з яких скасовані рішення, є обов'язковими для суду першої чи апеляційної інстанції при розгляді справи.

Так, скасовуючи рішення судів попередніх інстанцій у даній справі колегія суддів Вищого адміністративного суду України зазначила, що суд першої інстанції, обмежившись цитуванням норм чинного на момент виникнення спірних правовідносин законодавства, не вдаючись до аналізу та дослідження фактів чи розповсюджуються зазначені норми законодавства на позивача, передчасно вказав на наявність у ОСОБА_1 права на перерахунок заробітної плати з урахуванням: премії у розмірі 60 % тарифної ставки, що повинна бути підвищена на 100 %, тобто вдвічі; подвійної оплати за роботу у вихідні дні, з урахуванням кратності зони небезпеки та обчислення за одну годину як 1/3 години робочого часу за період несення служби у стані бойової готовності, понад середньомісячної заробітної плати, у порівняннями із установленими чинним законодавством нормами.

Поряд з цим, як убачається з резолютивної частини рішення суду першої інстанції, судом не зазначено з урахуванням яких саме виплат відповідачу належить провести перерахунок заробітної плати позивача, хоча на такі виплати (премія, підвищений оклад) вказував у своїй позовній заяві позивач.

Суд апеляційної інстанції, скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи у задоволенні позову, зазначив, що позивачем не надано суду доказів фактичного отримання ним підвищеного окладу та премії за період роботи по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС з 25 липня 1986 року по 25 серпня 1986 року, а тому відсутні підстави для перерахунку його заробітку за вказаний період та видачі відповідної довідки.

Колегія суддів касаційної інстанції вказала, що питання отримання/ не отримання позивачем зазначених премії та підвищеного окладу не стосується предмету дослідження у даній справі, оскільки спір, що виник між сторонами, стосується саме права позивача на відповідні нарахування та наявність підстав для їх включення до довідки, що подається до органів Пенсійного фонду України для призначення/перерахунку пенсії відповідно до Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

У ході нового розгляду справи суд першої інстанції встановив, що даний спір стосується наявності підстав для проведення перерахунку грошового утримання ОСОБА_1 за період перебування останнього у І-й зоні небезпеки ЧАЕС з 25 липня 1986 року по 25 серпня 1986 року та видачі оновленої довідки про заробіток.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з безпідставності відмови позивачу у проведенні перерахунку грошового утримання останнього за період перебування у І-й зоні небезпеки ЧАЕС з 25 липня 1986 року по 25 серпня 1986 року та видачі оновленої довідки із зазначенням спірних виплат.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог з урахуванням подвійного розміру посадового окладу, передбаченого постановою ВЦРПС від 07 травня 1986 року №524-156 суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано доказів, які б підтверджували, що він відноситься до осіб, що визначені абзацом 2 пункту 1 постанови ВЦРПС від 07 травня 1986 року №524-156.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Згідно ч. 1 ст. 195 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції може вийти за межі доводів апеляційної скарги в разі встановлення під час апеляційного провадження порушень, допущених судом першої інстанції, які призвели до неправильного вирішення справи.

Статтею 2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Конституційний Суд України у рішенні від 15 жовтня 2013 року у справі №1-13/2013 за конституційним зверненням громадянки ОСОБА_3 щодо офіційного тлумачення положень частини другої статті 233 Кодексу законів про працю України, статей 1, 12 Закону України "Про оплату праці" зазначив, що у разі порушення роботодавцем законодавства про оплату праці не обмежується будь-яким строком звернення працівника до суду з позовом про стягнення заробітної плати, яка йому належить, тобто усіх виплат, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством, незалежно від того, чи було здійснене роботодавцем нарахування таких виплат.

Судовим розглядом встановлено, що спір між сторонами стосується права позивача на відповідні нарахування грошового забезпечення з урахуванням нормативних актів з грифом "Таємно", прийнятих за часів СРСР, та наявність підстав для їх включення до довідки, що подається до органів Пенсійного фонду України для призначення пенсії відповідно до статті 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Таким чином, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про право позивача на ініціювання в суді питання про правомірність нарахування йому грошового утримання за період перебування у І-1 зоні небезпеки ЧАЕС з 25 липня 1986 року по 25 серпня 1986 року.

Умови оплати праці в період виконання позивачем робіт з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС визначалися постановами та розпорядженнями Ради Міністрів СРСР та УРСР у залежності від категорії працюючих (працівники, особи рядового та начальницького складу, військовозобов'язані, призвані на збори, військові строкової служби) та місця знаходження працівника залежно від встановлених зон в період виконання цих робіт (1-ша, 2-га, 3-тя зони небезпеки, зона іонізуючого випромінювання (30-ти кілометрова зона).

Як зазначено у листі Міністерства праці та соціальної політики України від 13.04.2001 №03-3/1652-018-2 "Про оплату праці у зоні відчуження ЧАЕС у 1986-1990 років осіб, які виконували роботи, пов'язані з ліквідацією наслідків аварії на ЧАЕС і запобіганням забрудненню навколишнього середовища", листом Держкомпраці УРСР від 13.06.1989 №10-769 повідомлено про зняття грифу "секретно" з постанов ЦК КПРС, Президії Верховної Ради СРСР, Ради Міністрів СРСР і ВЦРПС від 07.05.1986 №524-156, Ради Міністрів СРСР і ВЦРПС від 05.06.1986 №665-195, Ради Міністрів СРСР і ВЦРПС від 29.12.1987 №1497-378, розпоряджень від 03.09.1986 №1767-рс і від 11.12.1986 №2488-рс. Повідомлялось також, що розсекречуються прийняті до виконання постанови Ради Міністрів УРСР від 08.05.1986 №168-5, від 10.06.1986 №207-7, розпорядження Ради Міністрів УРСР від 10.09.1986, від 16.12.1986 №694-рс, від 06.01.1988 №12-рс та листи Держкомпраці УРСР, якими доводились зазначені рішення Ради Міністрів УРСР: №4с від 09.05.1986, №58с від 11.06.1986, №132с від 16.09.1986, №179с від 25.12.1986, №8с від 22.01.1988. Знято гриф секретності з низки інших нормативних актів, пов'язаних з ліквідацією наслідків аварії на ЧАЕС.

Постанова Ради Міністрів СРСР та ВЦРПС "Про умови оплати праці та матеріального забезпечення, працівників підприємств, організацій і установ, зайнятих на роботах, пов'язаних з ліквідацією наслідків аварії на Чорнобильській АЕС і запобігання забрудненню навколишнього середовища" від 05.06.1986 № 665-195 передбачала встановлення за працівниками, направленими для виконання робіт, пов'язаних з ліквідацією наслідків аварії на Чорнобильській АЕС і запобігання забрудненню навколишнього середовища, збереження середньої заробітної плати.

Оплата праці робітників і службовців (відряджених у зону ЧАЕС та призваних на військові збори), за якими відповідно до чинного законодавства зберігалась за основним місцем роботи середньомісячна заробітна плата, відповідно до абзацу четвертого підпункту 1 пункту 1 постанови Ради Міністрів УРСР і Укрпрофради від 10.06.1986 №207-7 (абзац четвертий пункту 1 постанови Ради Міністрів СРСР і ВЦРПС від 05.06.1986 № 665-195) провадилась у III, II, I зонах небезпеки у 4-кратному, 3-кратному та 2-кратному розмірі (із врахуванням 100 % тарифної ставки), виходячи з тарифної ставки, встановленої за основним місцем роботи.

Пунктом 1 Постанови ЦК КПРС, Президії Верховної Ради СРСР, Ради Міністрів СРСР і ВЦРПС від 07.05.1986 №524-156 "Про умови оплати праці й матеріального забезпечення працівників підприємств і організацій зони Чорнобильської АЕС" передбачено підвищення тарифних ставок (посадових окладів) працівників підприємств і організацій, безпосередньо зайнятим на роботах по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, до 100%.

Із системного аналізу вищевказаних нормативно-правових актів вбачається, що дія постанови Ради Міністрів СРСР та ВЦРПС "Про умови оплати праці та матеріального забезпечення, працівників підприємств, організацій і установ, зайнятих на роботах, пов'язаних з ліквідацією наслідків аварії на Чорнобильській АЕС і запобігання забрудненню навколишнього середовища" від 05.06.1986 № 665-195поширювалася як на працівників підприємств, організацій і установ, розташованих у зоні ЧАЕС, які виконували роботи, пов'язані з ліквідацією наслідків аварії на ЧАЕС, так і на осіб рядового та начальницького складу внутрішніх справ, військовозобов'язаних, призваних на збори, військових строкової служби.

Вищевказаною постановою було передбачено ряд гарантій таким особам в сфері оплати праці та матеріального забезпечення, в тому числі збереження за основним місцем роботи середньомісячної заробітної плати. Крім того було передбачено оплату праці з підвищенням у III, II, I зонах небезпеки у 4-кратному, 3-кратному та 2-кратному розмірі (із врахуванням 100 % тарифної ставки), виходячи з тарифної ставки, встановленої за основним місцем роботи, та встановлення максимального розміру премії - 60 % тарифної ставки (оклада) в місяць.

Згідно з доповненнями постанови Ради Міністрів УРСР і Укрпрофради від 10 червня 1986 року № 207-7, внесених до постанови Ради Міністрів СРСР і ВЦРПС від 5 червня 1986 року №665-195 "Про оплату праці і матеріальне забезпечення працівників підприємств, організацій і установ, які виконували роботи, пов'язані з ліквідацією наслідків аварії на Чорнобильській АЕС і запобіганням забрудненню навколишнього середовища", оплата праці працівників підприємств, організацій і установ, розташованих у зоні ЧАЕС, які виконували роботи, пов'язані з ліквідацією наслідків аварії на ЧАЕС, повинна проводитися з дня аварії в розмірах, передбачених розпорядженням Ради Міністрів СРСР від 17 травня 1986 року № 964 - у III, II, I зонах небезпеки у 5-, 4-, 3-кратному розмірах в порівнянні з нормами, встановленими діючим законодавством.

Відповідно до розпорядження Ради Міністрів СРСР від 17.05.1986 року № 964-рс, Наказу Міністерства внутрішніх справ СРСР від 26 травня 1986 року № 0149 "Про додаткові виплати особовому складу органів і внутрішніх військ МВС СРСР, зайнятих на роботах з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС" з метою прискорення робіт з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у розпорядження Міненерго виділявся додатковий фонд заробітної плати у розмірі 100 тис. карб., при цьому керівникам міністерств та відомств, дозволялось за погодженням голови урядової комісії здійснювати у виняткових випадках оплату праці працівників, що були зайняті на зазначених роботах у ІІІ-зоні небезпеки, у 5-ти кратному розмірі у порівняно з встановленими чинним законодавством нормами, у ІІ-зоні у 4-х кратному розмірі та у І-зоні у 3-х кратному розмірі.

Таким чином, вищевказаними нормативно-правовими актами була збільшена кратність оплати праці працівників, що були зайняті на роботах, пов'язаних з ліквідацією наслідків аварії на ЧАЕС, зокрема передбачено збільшення оплата праці в І зоні до 3-х кратного розміру.

Колегія суддів зазначає, що позивачу було проведено нарахування грошового забезпечення за 32 доби роботи з 25 липня 1986 по 25 серпня 1986 року в зоні І зоні небезпеки по ліквідації аварії на ЧАЕС з урахуванням норм постанови ЦК КПРС, Президії Верховної Ради СРСР, Ради Міністрів СРСР, ВЦРПС від 07.05.1986 № 524-156, оголошеної наказом МВС СРСР від 11.05.1986 № 0130, Постановою Ради Міністрів СРСР і ВЦРПС від 5 червня 1986 року № 665-195.

Як вбачається з матеріалів справи, а саме довідки від 11.03.2013 № 83-260/70, виданою 27 державною пожежно-рятувальною частиною Територіального управління МНС України у Полтавській області, за позивачем відповідно до п. 1 постанови ЦК КПРС, президії ВР СРСР, Ради Міністрів СРСР та ВЦПРС від 05.06.1986 № 524-156 та п. 1 постанови Ради Міністрів СРСР та ВЦСПС від 05.06.1986 № 665-195 збережена та нарахована за основним місцем служби середня заробітна плата в розмірі 134,08 крб. за 32 дні з розрахунку середньоденного грошового забезпечення 4,19 крб. При цьому застосовано кратність 2 по І зоні небезпеки у зв'язку із збереженням за місцем служби грошового забезпечення у розмірі 268,16 крб. (а.с. 15, т. 1).

Колегія суддів зазначає, що оскільки позивач виконував роботу, пов'язану з ліквідацією наслідків аварії на ЧАЕС у І зоні, то відповідно до розпорядження Ради Міністрів СРСР від 17 травня 1986 року № 964-рс, Наказу Міністерства внутрішніх справ СРСР від 26 травня 1986 року № 0149 "Про додаткові виплати особовому складу органів і внутрішніх військ МВС СРСР, зайнятих на роботах з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС" оплата його праці повинна була проводитися у 3-х кратному розмірі, а не в 2-х кратному, як це було здійснено відповідачем.

Крім того, є необґрунтованими доводи відповідача про те, що кратність підлягає зменшенню на одиницю у разі збереження за місцем роботи середньомісячного заробітку, оскільки таких вимог чинні нормативно-правові акти не містили.

Таким чином, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про зобов'язання відповідача провести перерахунок грошового утримання позивачу з урахуванням коефіцієнту кратності 3 за час перебування в І-й зоні небезпеки ЧАЕС відповідно до Наказу Міністерства внутрішніх справ СРСР від 26 травня 1986 року №0149 "Про додаткові виплати особовому складу органів і внутрішніх військ МВС СРСР, зайнятих на роботах з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС".

Щодо зобов'язання відповідача провести перерахунок грошового утримання позивачу з урахуванням 60% преміювання за бездоганну службу в зоні ЧАЕС зі збільшенням у двічі з обмеженням, передбаченим підпунктом 3 пункту 1 постанови ради Міністрів УРСР і Української республіки Ради професійних спілок від 10 червня 1986 року № 207-7, колегія суддів зазначає наступне.

Постановою Ради Міністрів СРСР та ВЦРПС "Про умови оплати праці та матеріального забезпечення, працівників підприємств, організацій і установ, зайнятих на роботах, пов'язаних з ліквідацією наслідків аварії на Чорнобильській АЕС і запобігання забрудненню навколишнього середовища" від 05.06.1986 № 665-195 передбачено встановлення за працівниками, направленими для виконання робіт, пов'язаних з ліквідацією наслідків аварії на Чорнобильській АЕС і запобігання забрудненню навколишнього середовища, додаткової оплати праці за роботу в нічний час в розмірі 35 % годинної тарифної ставки (оклада) за кожну годину роботи в нічний час та максимальний розмір премії - 60 відсотків тарифної ставки (окладу) в місяц.

Відповідно до постанови Держкомпраці СРСР і Секретаріату ВЦРПС від 07.05.1986 №153/10-43 премія за роботу в зоні ЧАЕС виплачувалась у відповідності з діючими на підприємстві системами преміювання. Встановлені граничні розміри премій дозволено підвищувати до 60% тарифної ставки (окладу) на місяць (підпункт 4 пункту 1 постанови Ради Міністрів УРСР і Укрпрофради від 10.06.1986 №207-7).

У свою чергу, підпунктом 3 пункту 1 постанови Ради Міністрів УРСР і Української республіканської Ради професійних Спілок від 10.06.1986 №207-7 передбачено обмеження розміру премії у 400 карб.

Як вбачається з довідки від 11.03.2013 № 83-260/70, виданою 27 державною пожежно-рятувальною частиною Територіального управління МНС України у Полтавській області, премії за діючими системами преміювання за роботу в зоні відчуження позивачу взагалі не виплачувалися (а.с. 15, т. 1).

Колегія суддів вважає безпідставними доводи апеляційної скарги відповідача про необхідність застосування при розрахунку грошового забезпечення позивача за період його роботи в зоні відчуження лише вимог Положення про грошове утримання рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, затвердженого Наказом МВС СРСР від 19.03.1984 № 090, яким не було передбачено преміювання таких осіб, оскільки зважаючи на особливий статус осіб, відряджених до зони Чорнобильської АЕС, за таких обставин мав би місце неоднаковий підхід до забезпечення соціального захисту громадян, які належать до однієї категорії учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.

Таким чином, колегія суддів зазначає, що суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про те, що розрахунок грошового забезпечення позивача за період з 25.07.1986 по 25.08.1986 мав проводитись з урахуванням приписів всіх зазначених вище нормативних актів, якими врегульовано порядок оплати праці робітників та службовців, а саме виходячи з: використання коефіцієнту кратності 3 за перебування в І-й зоні небезпеки ЧАЕС відповідно до Наказу Міністерства внутрішніх справ СРСР від 26.05.1986 №0149 "Про додаткові виплати особовому складу органів і внутрішніх військ МВС СРСР, зайнятих на роботах з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС" та нарахування 60% преміювання за бездоганну службу в зоні ЧАЕС відповідно до наказу Міністерства внутрішніх справ СРСР від 30.06.1986 №0189 "Про умови оплати праці і матеріального забезпечення особового складу органів і військ МВС СРСР, зайнятих на роботах з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС і попередження забруднення навколишнього середовища" із збільшенням удвічі та урахуванням коефіцієнту кратності 3 за перебування в І-й зоні небезпеки ЧАЕС з обмеженням, передбаченим підпунктом 3 пункту 1 постанови Ради Міністрів УРСР і Української республіканської Ради професійних Спілок від 10.06.1986 №207-7.

Разом з цим, як встановлено зі змісту довідки від 11.03.2013 № 83-260/70, виданою 27 державною пожежно-рятувальною частиною Територіального управління МНС України у Полтавській області, при розрахунку грошового утримання позивача враховано посадовий оклад та оклад за спеціальним званням в одинарному розмірі (а.с. 15, т. 1).

Абзацом другим пункту 1 постанови ЦК КПРС, Президії Верховної ради СРСР, Ради Міністрів СРСР і ВЦРПС від 07.05.1986 року № 524-156 "Про умови оплати праці та матеріального забезпечення працівників підприємств і організацій зони Чорнобильської атомної електростанції" військовослужбовцям військових частин і органів Комітету державної безпеки СРСР, а також особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, що виконували службові обов'язки в зоні Чорнобильської АЕС, передбачалося виплачувати посадові оклади та оклади за військовим або спеціальним званням у подвійному розмірі.

На підставі пункту 1 Постанови ЦК КПРС, Президії Верховної Ради СРСР, Ради Міністрів СРСР, ВЦРПС №524-156 від 07 травня 1986 року, пунктів 1, 4 Постанови Ради Міністрів СРСР та ВЦРПС №665-195 від 05 червня 1986 року, пункту 1 Постанови Ради Міністрів УРСР і Української республіканської Ради професійних Спілок №207-7 від 10 червня 1986 року, оплата за роботу у зонах небезпеки провадиться з урахуванням кратності зони небезпеки по тарифній ставці (посадовий оклад + оклад за спеціальне звання), підвищеної у два рази (наказ МВС СРСР №0130 від 11 травня 1986 року та №0189 від 30 червня 1986 року, вказівка МВС СРСР №35з від 30 травня 1986 року).

Вищевказаними нормативно-правовими актами передбачено проводити оплату праці особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, що виконували службові обов'язки в зоні Чорнобильської АЕС з урахуванням кратності виходячи з посадового окладу та окладу за спеціальне звання, підвищених у два рази, тобто в подвійному розмірі, а не в одинарному, як мало місце в частині нарахування грошового забезпечення позивачу.

Колегія суддів зазначає, що в матеріалах справи достатньо належних та допустимих доказів того, що позивач відносився до осіб, що визначені абзацом 2 пункту 1 постанови ВЦРПС від 07 травня 1986 року №524-156, а саме до осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, що виконували службові обов'язки в зоні Чорнобильської АЕС, тому він має право на нарахування грошового забезпеченння виходячи з посадового окладу в подвійному розмірі.

Судовим розглядом встановлено, що у 1986 році позивач проходив службу в органах внутрішніх справ у державній пожежній охороні у спеціальному званні рядовий внутрішньої служби на посаді пожежного СДПЧ-17 м. Лубни, що підтверджується наказом Управління внутрішніх справ виконкому Полтавської обласної ради народних депутатів № 105 л.с. від 16.09.1986 "По особовому складу" та первинною довідкою, виданою 25.08.1986, з якої вбачається, що позивач виконував службові обов'язки з в зоні Чорнобильської АЕС за період з 25.07.1986 по 25.08.1986 (а.с. 12, 14, т. 1).

У вищевказаній довідці зазначено, що доба, відпрацьована в зоні Чорнобильської АЕС, оплачується відповідно до Постанови Ради Міністрів СРСР № 524-156 від 07.05.1986, тому наявні всі необхідні підстави стверджувати, що оскільки позивачу, як особі рядового складу органів внутрішніх справ, проводилася оплата праці віповідно до цієї постанови, він відносився до осіб, які визначені абзацом 2 пункту 1 постанови ВЦРПС від 07 травня 1986 року №524-156, у зв'язку з чим колегія суддів вважає висновок суду першої інстанції про відсутність доказів того, що ОСОБА_1 не належить до вищевказаної категорії осіб таким, що не відповідає обставинам справи.

Також колегією суддів не приймаються до уваги посилання відповідача на те, що у позивача відсутнє право на нарахування подвійного посадового окладу та окладу за спеціальне звання з огляду на те, що подвійність окладу замінено на кратність, оскільки вони ґрунтуються на припущенні, натомість нормативно-правові акти, що передбачали виплату посадового окладу та окладу за спеціальне звання в подвійному розмірі, діяли одночасно із нормативно-правовими актами, які встановлювали кратність оплати за зонами небезпеки, та не суперечили одне одному.

За таких обставин, колегія суддів вбачає підстави для скасування постанови суду першої інстанції в цій частині та прийняття нового рішення про задоволення позову ОСОБА_1 та зобов'язання відповідача провести перерахунок грошового утримання позивачу за період роботи останнього з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС починаючи з 25 липня 1986 року по 25 серпня 1986 року з урахуванням подвійного розміру посадового окладу та з урахуванням подвійного посадового окладу та коефіцієнту кратності 3 за перебування у першій зоні небезпеки Чорнобильської АЕС в частині нарахування грошового забезпечення позивачу за час перебування в резерві у стані бойової готовності з урахування 1/3 тарифної ставки за годину перебування в резерві.

Враховуючи вищенаведене нормативно-правове обгрунтування, колегія судддів дійшла аналогічного правового висновку щодо необхідності подвоєння оплати в вихідні дні 3, 10, 17, 24 серпня 1986 року з урахуванням коефіцієнту кратності 3 за перебування в І-й зоні небезпеки Чорнобильській АЕС.

Доводи відповідача про відсутність підстав для оплати вихідних позивача у подвійному розмірі з огляду на те, що за роботу у вихідний день працівникам органів внутрішніх справ надавався інший день відпочинку, є непідтвердженими, оскільки відповідачем не надано доказів того, що позивачу надавалися такі дні відпочинку за роботу у зоні ЧАЕС, крім того, у зоні ЧАЕС діяв 6 - денний (36-годинний) робочий тиждень, що визначено в тому числі, Постановою Державного комітету СРСР з праці та соціальним питанням та Секретаріату Всесоюзної центральної ради професійних союзів від 07 травня 1986 року № 153/10-43, тому враховуючи положення Постанови Ради Міністрів СРСР і ВЦРПС від 05.06.1986 № 665-195 і Постанови Ради Міністрів УРСР і Укрпрофради від 10.06.1986 №207-7, оплата праці за роботу у неділю підлягала у подвійному розмірі.

Крім того, колегія суддів не приймає до уваги доводи апелянта - Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Полтавській області в частині того, що суд першої інстанції вийшов за межі позовних вимог ОСОБА_1, розглянувши і вирішивши позовні вимоги про подвоєння оплати за роботу у вихідні дні, які не були заявлені позивачем до суду, оскільки такі позовні вимоги були заявлені позивачем в ході судового розгляду в суді першої інстанції, про що свідчить заява про зміну позовних вимог (а.с. а.с.184-185, т.2).

З огляду на викладене, колегія суддів вважає безпідставними доводи апеляційних скарг відповідача та третьої особи про відсутність підстав для перерахунку грошового забезпечення позивача за період перебування останнього у зоні ЧАЕС в цій частині задоволених позовних вимог.

Щодо надання правової оцінки постанові суду першої інстанції в частині зобов'язання відповідача провести перерахунок грошового утримання ОСОБА_1 з нарахування заробітку із застосування нарахування денного грошового утримання за 6 годин роботи щодобово та розрахунку коштів за перебування в резерві в стані бойової готовності за 18 годин щодоби, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що відповідно до заяви від 08.12.2016 про зміну позовних вимог, позивач просив визнати протиправними дій відповідача щодо відмови у перерахунку грошового утримання за період з 25 липня по 25 серпня 1986 року; зобов'язати провести перерахунок грошового утримання за період з 25 липня по 25 серпня 1986 року, зобов'язати відповідача провести перерахунок заробітної плати (грошового утримання) інваліду ІІ групи за період роботи по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС з 25 липня по 25 серпня 1986 року згідно наведених в цій заяві положень нормативно-правових актів з урахуванням подвійного розміру посадового окладу, використання коефіцієнту кратності 3 в 1-й зоні небезпеки Чорнобильської АЕС, нарахування 60% преміювання за бездоганну службу в зоні Чорнобильської АЕС із збільшенням у двічі та урахуванням коефіцієнту кратності 3 в 1-й зоні небезпеки Чорнобильської АЕС, подвоєння оплати в вихідні дні 3, 10, 17, 24 серпня 1986 року з урахуванням коефіцієнту кратності 3 за перебування в І-й зоні небезпеки Чорнобильській АЕС, нарахування грошового забезпечення за час перебування в резерві у стані бойової готовності з урахування 1/3 тарифної ставки за годину перебування в резерві з урахуванням подвійного посадового окладу та коефіцієнту кратності 3 за перебування у першій зоні небезпеки Чорнобильської АЕС, зобов'язати відповідача видати довідку про грошове утримання та подати до суду звіт про виконання судового рішення (а.с.184-185, т.2).

Позовні вимоги про зобов'язання відповідача провести перерахунок грошового утримання з нарахуванням заробітку із застосуванням денного грошового утримання за 6 годин роботи щодобово та розрахунку коштів за перебування в резерві в стані бойової готовності за 18 годин щодоби позивачем не були заявлені, такі вимоги не були предметом судового розгляду у вказаній справі, заперечення з боку відповідача на підтвердження правомірності його дій також не надходили.

Відповідно до ч. 2 ст.11 КАС України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.

Відповідно до ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

У п.29 рішення Європейського суду з прав людини по справі "Гарнага проти України" зазначено, що для того, щоб бути ефективним, засіб захисту має бути незалежним від будь-якої вжитої на розсуд державних органів дії, бути безпосередньо доступним для тих, кого він стосується (див. рішення від 6 вересня 2005 року у справі "Гурепка проти України" (Gurepka v. Ukraine), заява № 61406/00, п. 59); спроможним запобігти виникненню або продовженню стверджуваному порушенню чи надати належне відшкодування за будь-яке порушення, яке вже мало місце (див. рішення у справі "Кудла проти Польщі" (<…>) [ВП], заява № 30210/96, п. 158, ECHR 2000-ХІ).

Таким чином, суд, приймаючи постанову про задоволення позовних вимог, повинен не лише вирішити позовні вимоги у відповідності до принципів верховенства права та законності, а й обрати найбільш ефективний спосіб захисту порушеного права.

Колегія суддів зазначає, що суд першої інстанції, прийнявши рішення про зобов'язання відповідача провести перерахунок грошового утримання з нарахуванням заробітку із застосуванням денного грошового утримання за 6 годин роботи щодобово та розрахунку коштів за перебування в резерві в стані бойової готовності за 18 годин, вийшов за межі позовних вимог, розглянувши питання, яким не надавалася оцінка в ході судового розгляду та які були предметом судового розгляду в іншій адміністративній справі.

Колегія суддів частково приймає до уваги доводи апеляційної скарги відповідача в частині того, що такі питання вже були предметом судового розгляду у адміністративній справі № 816/4017/14, у якій постановою Полтавського окружного адміністративного суду від 18.12.2014, залишеною без змін ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 17.02.2015 та ухвалою Вищого адміністративного суду України від 17.03.2015, відмовлено у задоволенні позовних вимог.

Колегія суддів вказує, що у адміністративній справі № 816/4017/14 судами надавалася оцінка правомірності відмови 3 Державного пожежно-рятувального загону Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Полтавській області, Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Полтавській області у перерахунку грошового забезпечення з урахуванням щоденного режиму роботи по 6 годин, а інші 18 годин у стані бойової готовності.

Оскаржуваною постановою зобов'язано відповідача провести перерахунок грошового утримання з урахуванням застосування нарахування денного грошового утримання за 6 годин роботи щодобово та з розрахунку коштів за перебування в резерві в стані бойової готовності за 18 годин щодоби, що є аналогічними тим вимогам, що були заявлені у адміністративній справі № 816/4017/14 та в задоволенні яких було відмовлено в повному обсязі, та які, крім того, позивачем у цій справі не заявлялися.

Колегія суддів звертає увагу, що заявлені позивачем вимоги про нарахування грошового забезпечення за час перебування в резерві у стані бойової готовності з урахування 1/3 тарифної ставки за годину перебування в резерві з урахуванням подвійного посадового окладу та коефіцієнту кратності 3 за перебування у першій зоні небезпеки Чорнобильської АЕС стосуються спірних питань нарахування грошового забезпечення за час перебування в резерві у стані бойової готовності виходячи саме з подвійного розміру посадового окладу, а не питань встановлення часу роботи щоденного режиму та у стані бойової готовності.

За таких обставин, постанова суду першої інстанції підлягає скасуванню в цій частині у зв'язку з порушенням норм процесуального права.

Враховуючи, що відповідач та третя особа оскаржують постанову суду першої інстанції лише в частині задоволення позовних вимог, а позивач в частині відмови в задоволенні позовних вимог про зобов'язання провести перерахунок грошового утримання з урахуванням подвійного розміру посадового окладу, колегія суддів не вбачає підстав для надання правової оцінки рішенню суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог про зобов'язання подати до суду звіт про виконання судового рішення, в межах розгляду даних апеляційних скарг.

Згідно з ч.2 ст.71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

На підставі аналізу встановлених обставин і вищенаведених норм зазначених нормативно-правових актів колегія суддів вирішила, що суд першої інстанції внаслідок невірного застосування норм матеріального права, невідповідності висновків суду обставинам справи дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для задоволення позову в частині зобов'язання відповідача провести перерахунок грошового утримання позивачу за період роботи останнього з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС починаючи з 25 липня 1986 року по 25 серпня 1986 року з урахуванням подвійного розміру посадового окладу та з урахуванням подвійного посадового окладу та коефіцієнту кратності 3 за перебування у першій зоні небезпеки Чорнобильської АЕС в частині нарахування грошового забезпечення позивачу за час перебування в резерві у стані бойової готовності з урахування 1/3 тарифної ставки за годину перебування в резерві, тому постанова суду першої інстанції підлягає скасуванню в цій частині з прийняттям нової про зобов'язання відповідача провести перерахунок грошового утримання позивачу з урахуванням спірних виплат на підставі п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 204 КАС України.

Крім того, колегія суддів вказує, що суд першої інстанції внаслідок невірного застосування норм процесуального права дійшов помилкового висновку про зобов'язання відповідача провести перерахунок грошового утримання позивачу за період роботи останнього з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС починаючи з 25 липня 1986 року по 25 серпня 1986 року з нарахуванням заробітку із застосуванням денного грошового утримання за 6 годин роботи щодобово та розрахунку коштів за перебування в резерві в стані бойової готовності за 18 годин, тому постанова суду першої інстанції підлягає скасуванню в цій частині.

В іншій частині постанова суду першої інстанції підлягає залишенню без змін.

Судові витрати по справі не підлягають розподілу в порядку ст. 94 КАС України.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 9 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом законності, згідно з яким вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а згідно з частиною першою статті 159 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ч.2 ст. 205 КАС України суд апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги може своєю постановою змінити постанову суду першої інстанції або прийняти нову постанову, якими суд апеляційної інстанції задовольняє або не задовольняє позовні вимоги.

Керуючись ст.ст.41 160, 167, 195, 196, п.п. 3,4 ч. 1 ст. 204, 205, 207, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Апеляційну скаргу Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Полтавській області задовольнити частково.

Апеляційну скаргу Лубенського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області задовольнити частково.

Постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 16.01.2017 у справі № 816/685/15-а скасувати в частині відмови в задоволенні позовних вимог про зобов'язання Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Полтавській області провести перерахунок грошового утримання ОСОБА_1 за період роботи з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС починаючи з 25 липня 1986 року по 25 серпня 1986 року з урахуванням подвійного розміру посадового окладу та нарахування грошового забезпечення за час перебування в резерві у стані бойової готовності з урахування 1/3 тарифної ставки за годину перебування в резерві з урахуванням подвійного посадового окладу та коефіцієнту кратності 3 за перебування у першій зоні небезпеки Чорнобильської АЕС.

Прийняти в цій частині нову постанову, якою позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

Зобов'язати Головне управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Полтавській області провести перерахунок грошового утримання ОСОБА_1 за період роботи з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС починаючи з 25 липня 1986 року по 25 серпня 1986 року з урахуванням подвійного розміру посадового окладу та нарахування грошового забезпечення за час перебування в резерві у стані бойової готовності з урахування 1/3 тарифної ставки за годину перебування в резерві з урахуванням подвійного посадового окладу та коефіцієнту кратності 3 за перебування у першій зоні небезпеки Чорнобильської АЕС.

Постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 16.01.2017 у справі № 816/685/15-а скасувати в частині зобов'язання Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Полтавській області провести перерахунок грошового утримання ОСОБА_1 з нарахуванням заробітку із застосуванням денного грошового утримання за 6 годин роботи щодобово та розрахунку коштів за перебування в резерві в стані бойової готовності за 18 годин.

В іншій частині постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 16.01.2017 у справі № 816/685/15-а залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання постанови у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя Чалий І.С.
Судді Зеленський В.В. Калитка О.М.
Повний текст постанови виготовлений та підписаний 21.03.2017.