Справа № 806/1289/16
Суддя: Моніч Б.С.
Дата ухвалення: 2017-03-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_____________________________________________
Головуючий у 1-й інстанції: Шимонович Р.М.
Суддя-доповідач:Моніч Б.С.
УХВАЛА

іменем України

"20" березня 2017 р. Справа № 806/1289/16

Житомирський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Моніча Б.С.

суддів: Котік Т.С.

Охрімчук І.Г.,

за участю секретаря судового засідання Полоневич Т.Ю.,

представників сторін,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Житомирської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Житомирській області на постанову Житомирського окружного адміністративного суду від "25" жовтня 2016 р. у справі за позовом Фізичної особи- підприємця ОСОБА_3 до Житомирської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Житомирській області про скасування податкових повідомлень-рішень, вимоги ,-

ВСТАНОВИВ:

У липні 2016 року фізична особа - підприємець ОСОБА_3 (далі - ФОП ОСОБА_3.) звернулась до суду з позовом, у якому просила скасувати: податкові повідомлення-рішення Житомирської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Житомирській області (далі - Житомирська ОДПІ) від 04.07.2016 № та № ; вимогу Житомирської ОДПІ від 17.06.2016 № Ф-; рішення Житомирської ОДПІ від 04.07.2016 року №

Постановою Житомирського окружного адміністративного суду 25.10.2016 року позов задоволено.

Скасовано податкові повідомленя-рішення Житомирської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Житомирській області від 04.07.2016 року № та № .

Скасовано вимогу Житомирської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Житомирській області від 17.06.2016 року № Ф-.

Скасовано рішення Житомирської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Житомирській області про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 04.07.2016 року № .

Не погоджуючись з вищезазначеною постановою, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції як таку, що постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права, без повного, належного та всебічного дослідження матеріалів справи та ухвалити нову постанову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги відповідно до ст.195 КАС України, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Встановлено, що у період з 27.05.2016 року по 09.06.2016 року посадовими особами Житомирської ОДПІ проведено документальну планову виїзну перевірку ФОП ОСОБА_3, щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків та зборів, виконання вимог валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2013 року по 31.12.2015 року та дотримання законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2011 року по 31.12.2015 року.

За результатами перевірки складено акт від 17.06.2016 року № 3569/13-05/НОМЕР_1 (а.с. 19-32)

На підставі висновків акту перевірки відповідачем прийнято податкові повідомлення-рішення:

- податкове повідомлення-рішення від 04.07.2016 року № про збільшення суми грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб розміром 6592,10 грн., у тому числі: 5273,68 грн. - за основним платежем та 1318,42 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями (а.с. 10);

- податкове повідомлення-рішення від 04.07.2016 року № про збільшення суми грошового зобов'язання з військового збору розміром 335,18 грн., у тому числі: 268,14 грн. - за основним платежем та 67,04 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями (а.с. 12);

- вимогу Житомирської ОДПІ від 17.06.2016 року № Ф- про сплату боргу (недоїмки) з єдиного внеску в сумі 12384,07 грн. (а.с. 14);

- рішення Житомирської ОДПІ від 04.07.2016 року № про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску в розмірі 1406,03 грн. (а.с. 16).

Не погодившись з правомірністю прийнятих податкових повідомлень-рішень та результатами їх адміністративного оскарження, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції покликався на те, що позивачем на підставі належних та допустимих доказів підтверджено обґрунтованість позовних вимог, у той час як відповідачем не доведено правомірність прийняття спірних податкових повідомлень-рішень.

Колегія суддів погоджується з наведеним висновком, виходячи з наступного.

Податковий кодекс України регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства (пункт 1.1 статті 1 Податкового кодексу України).

Згідно зі пунктом 177.1 статті 177 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), що доходи фізичних осіб - підприємців, отримані протягом календарного року від провадження господарської діяльності, оподатковуються за ставками, визначеними в пункті 167.1 статті 167 цього Кодексу.

Об'єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та не грошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов'язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця (пункт 177.2 статті 177 Податкового кодексу України).

В силу норм підпункту 14.1.27 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України під "витратами" розуміється сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов'язань, внаслідок чого відбувається зменшення власного капіталу (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілу власником).

Підпункт 14.1.36 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України визначає "господарську діяльність" як діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

У відповідності до пункту 138.1 статті 138 Податкового кодексу України, витрати, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, складаються із: витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 - 138.9, підпунктами 138.10.2 - 138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї статті: інших витрат, визначених згідно з пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу; крім витрат, визначених у пунктах 138.3 цієї статті та у статті 139 цього Кодексу.

Витрати операційної діяльності включають: собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та інші витрати беруться для визначення об'єкта оподаткування з урахуванням пунктів 138.2, 138.11 цієї статті, пунктів 140.2 - 140.5 статті 140, статей 142 і 143 та інших статей цього Кодексу, які прямо визначають особливості формування витрат платника податку; витрати банківських установ (підпункт 138.1.1 пункту 138.1 статті 138 Податкового кодексу України).

Згідно пункту 138.8 статті 138 Податкового кодексу України, собівартість виготовлених та реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг складається з витрат, прямо пов'язаних з виробництвом таких товарів, виконанням робіт, наданням послуг, а саме: прямих матеріальних витрат; прямих витрат на оплату праці; амортизації виробничих основних засобів та нематеріальних активів, безпосередньо пов'язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг; загально виробничі витрати, які відносяться на собівартість виготовлених та реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг відповідно до положень (стандартів) бухгалтерського обліку; вартості придбаних послуг, прямо пов'язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг; інших прямих витрат, у тому числі витрат з придбання електричної енергії (включаючи реактивну).

Пунктом 177.4 статті 177 Податкового кодексу України визначено, що до переліку витрат, безпосередньо пов'язаних з отриманням доходів, належать документально підтверджені витрати, що включаються до витрат операційної діяльності згідно з розділом III цього Кодексу.

При цьому, згідно абзацу 1 пункту 138.2 статті 138 Податкового кодексу України, витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Згідно зі частинами першою, другою статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Норми аналогічного змісту містить Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Мінфіну України від 24.05.1995 №88, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05.06.1995 за №168/704 (далі - Положення №168/704).

Пунктом 2.4 Положення №168/704 (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) встановлено, що первинні документи повинні мати такі обов'язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата і місце складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий чи електронний підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Відповідно до п. 2.16 Положення №168/704, забороняється приймати до виконання первинні документи на операції, що суперечать нормативно-правовим актам, встановленому порядку приймання, зберігання і витрачання грошових коштів, товарно-матеріальних цінностей та іншого майна, порушують договірну і фінансову дисципліну, завдають шкоди державі, власникам, іншим юридичним і фізичним особам.

Згідно підпункту 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 Податкового кодексу України, не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Отже, підставою для донарахування позивачеві податку на доходи фізичних осіб став висновок контролюючого органу про завищення платником витрат на загальну суму 35157,84 грн., а саме:

- до складу витрат віднесено вартість придбаних товарно-матеріальних цінностей на загальну суму 22551,55 грн. за 2013-2015 рік, придбання яких не підтверджено відповідними первинними документами. Зокрема, взаємовідносини ФОП ОСОБА_3 із ТОВ "Група Рітейл Україна", ЖП ЖЛГЗ, ТОВ "ЕКО", ТОВ "Адвентіс", ТОВ "Фозі Фуд", (ТОВ "Метро Кеш Енд Кері Україна" за 2013 рік), ТОВ "Поляна Україна Групп", гіпермаркет "Ашан", ТОВ ТК "Полісся Продукт", магазин "Ваш сусід", ДП "Рітейл Іст" підтверджуються лише чеками РРО, які не містять обов'язкових реквізитів платника для його ідентифікації. При цьому, видаткові накладні на отриманий товар відсутні. Також, до перевірки не надано документів на підтвердження факту транспортування товару, зокрема, товарно-транспортних накладних, договорів на поставку продукції;

- до складу витрат включено витрати, не пов'язані із здійсненням господарської діяльності за період з 01.01.2015 по 31.12.2015, а саме: вартість блендера, електрочайника, санітарно-гігієнічних засобів, новорічного Санти, послуг з охорони бази відпочинку "ІНФОРМАЦІЯ_2" та інші;

- сплачений єдиний соціальний внесок в сумі 1640,35 грн., у той час як відповідно до положень Податкового кодексу України, до витрат підлягають включенню лише авансові платежі з єдиного соціального внеску.

Однак, як встановлено судом першої інстанції, у перевіреному періоді позивач придбав у ТОВ "Група Рітейл Україна", ЖП ЖЛГЗ, ТОВ "ЕКО", ТОВ "Адвентіс", ТОВ "Фозі Фуд", (ТОВ "Метро Кеш Енд Кері Україна" за 2013 рік), ТОВ "Поляна Україна Групп", гіпермаркет "Ашан", ТОВ ТК "Полісся Продукт", магазин "Ваш сусід", ДП "Рітейл Іст" товарно-матеріальні цінності, що підтверджується фіскальними чеками, які відображені платником у Книзі обліку доходів та витрат.

Положення п. 177.10 ст. 177 Податкового кодексу України передбачають обов'язок фізичної особи - підприємця вести Книгу обліку доходів і витрат та мати підтверджуючи документи щодо походження товару.

Згідно пункту 3.4 Порядку ведення Книги обліку доходів і витрат, яку ведуть фізичні особи - підприємці, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування, і фізичні особи, які провадять незалежну професійну діяльність, затвердженого наказом Державної податкової адміністрації України від 24.12.2010 N 1025 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 30.12.2010 за N 1425/18720 (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, до 18.10.2013), до графи 4 записуються реквізити документа, який підтверджує понесені витрати, пов'язані з придбанням товарно-матеріальних цінностей, виконанням робіт та наданням послуг (номер, дата і назва документа). Документами, які підтверджують витрати, можуть бути, зокрема, товарно-транспортна та/або податкова накладна, платіжне доручення, фіскальний чек, акт закупки (виконаних робіт, наданих послуг) та інші розрахункові документи.

У новій редакції форму та Порядок ведення книги обліку доходів і витрат затверджено наказом Міндоходів від 16.09.2013 р. №481 ( діє з 18.10.2013) (далі - Порядок).

У п. 1 Порядку зазначено, що фізична особа - підприємець веде Книгу обліку доходів і витрат (далі - Книга), у якій за підсумком робочого дня, протягом якого отримано дохід, на підставі первинних документів здійснюються записи про отримані доходи та документально підтверджені витрати.

У графі 2 відображається сума доходу, отриманого від здійснення господарської або незалежної професійної діяльності із сумарним підсумком за місяць, квартал, рік, зокрема, кошти, що надійшли на поточний рахунок, касу платника податків та/або отримано готівкою, сума заборгованості, за якою минув строк позовної давності, вартість безоплатно отриманих товарів (робіт, послуг) (пп. 2 п. 6 Порядку).

У графі 5 зазначаються реквізити документа, який підтверджує понесені витрати, що безпосередньо пов'язані з отриманим доходом. Документами, які підтверджують витрати, можуть бути, зокрема, платіжне доручення, прибутковий касовий ордер, квитанція, фіскальний чек, акт закупки (виконаних робіт, наданих послуг) та інші первинні документи, що засвідчують факт оплати товарів, робіт, послуг (пп. 5 п. 6 Порядку).

За визначенням статті 2 Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг", розрахунковий документ - документ встановленої форми та змісту (касовий чек, товарний чек, розрахункова квитанція, проїзний документ тощо), що підтверджує факт продажу (повернення) товарів, надання послуг, отримання (повернення) коштів, купівлі-продажу іноземної валюти, надрукований у випадках, передбачених цим Законом, і зареєстрованим у встановленому порядку реєстратором розрахункових операцій або заповнений вручну.

Враховуючи наведені положення Податкового кодексу України, колегія суддів зазначає, що фіскальні чеки є належними розрахунковими документами, отже, наявність чеків є підставою для формування позивачем валових витрат.

Крім того посилання перевіряючого органу на те, що згідно фіскальних чеків неможливо ідентифікувати особу, яка придбала товарно-матеріальні цінності, є безпідставним, оскільки з матеріалів справи вбачається факт подальшої реалізації ФОП ОСОБА_3 кінцевому споживачу товарів, придбаних у ТОВ "Група Рітейл Україна", ЖП ЖЛГЗ, ТОВ "ЕКО", ТОВ "Адвентіс", ТОВ "Фозі Фуд", (ТОВ "Метро Кеш Енд Кері Україна" за 2013 рік), ТОВ "Поляна Україна Групп", гіпермаркет "Ашан", ТОВ ТК "Полісся Продукт", магазин Ваш сусід", ДП "Рітейл Іст", що також не заперечується позивачем.

Стосовно виключення контролюючим органом зі складу витрат ФОП ОСОБА_3 вартості послуг з охорони орендованих приміщень платника, то колегія суддів вважає їх безпідставними, з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено, що 10.10.2014 року між ФОП ОСОБА_3 (Наймач) та ТОВ "Домінвест" (Наймодавець) укладено договір найму (оренди) нежитлових будівель (а.с. 61-62).

Пунктами 1-3 указаного договору встановлено, що Наймодавець передає, а Наймач приймає у строкове платне користування частину їдальні, площею 31,9 кв.м, яка розташована за адресою: Житомирська область, Черняхівський район, с. Вишпіль, вул. Лісова, 47. Будівля є складовою частиною спортивно-оздоровчого комплексу і належить Наймодавцю на підставі свідоцтва про право власності, виданого виконкомом Зороківської сільської ради Черняхівського району, та зареєстрованого у КП "Житомирське обласне міжміське бюро по технічній інвентаризації". Будівля буде використовуватись в якості закладу громадського харчування, кафе (бару) для продажу алкогольних напоїв та інших виробів згідно асортиментного переліку.

10.10.2014 року між ФОП ОСОБА_3 (Наймач) та ФГ "Пчеландія" (Наймодавець) укладено договір найму (оренди) приміщення (а.с. 67-68).

Відповідно до пунктів 1-3 указаного договору, Наймодавець передає, а Наймач приймає у строкове платне користування частину великої колиби площею 15,0 кв.м, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2. Приміщення належить Наймодавцю на підставі договору купівлі-продажу приміщення від 09.10.2014 року, посвідченого приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Сетаком В.Я. за номером в реєстрі 9949. Витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 09.10.2014 року серії ЕЕН 427068. Приміщення буде використовуватись в якості закладу громадського харчування. Наймач використовує будівлі не особисто, а надає відповідні послуги населенню.

Укладеними договорами встановлено, що позивач орендує 2 приміщення на території спортивно-оздоровчого комплексу "ІНФОРМАЦІЯ_2".

05.12.2011 року ФОП ОСОБА_3 (Замовник) уклала договір спостереження за сигналізацією термінового виклику наряду міліції охорони № 1439/11/Ж з управлінням Державної служби охорони при УМВС України в Житомирській області (Виконавець) (а.с. 71-73).

За умовами цього Договору Замовник замовляє, а Виконавець приймає на себе зобов'язання по наданню послуг, що включають в себе спостереження за станом сигналізації, встановленої на об'єктах, перерахованих в Дислокації (додаток № 1 до Договору) за допомогою ПЦО та позначених на плані (схемі) об'єктів (додаток № 4 до Договору), а також обслуговування сигналізації на зазначених об'єктах.

Згідно Додатку № 1 до договору № 1439/11/Ж від 05.12.2011, спостереження за станом сигналізації та її обслуговування здійснюється виключно на об'єкті "ІНФОРМАЦІЯ_1", а не всій території спортивно-оздоровчого комплексу "ІНФОРМАЦІЯ_2", як помилково вважає відповідач.

Факт виконання умов вказаного Договору підтверджується копіями рахунків-фактури (а.с. 76-81), які підтверджують правомірність віднесення вартості послуг, визначених договором № 1439/11/Ж від 05.12.2011, до складу витрат у 2015 році.

Щодо доводів контролюючого органу про те, що позивачем до складу витрат включено витрати, які не пов'язані із здійсненням господарської діяльності за період з 01.01.2015 р. по 31.12.2015 р., а саме: вартість блендера, електрочайника, санітарно-гігієнічних засобів, новорічного Санти, декору та інших малоцінних товарів, то колегія суддів важає їх безпідставними, з урахуванням наступного.

Пунктом 177.4. статті 177 Податкового кодексу України (на час виникнення правовідносин) встановлено, що до переліку витрат, безпосередньо пов'язаних з отриманням доходів, належать документально підтверджені витрати, що включаються до витрат операційної діяльності згідно з розділом ІІІ цього Кодексу.

Підпунктом 177.4.3 пункту 177.4 статті 177 Податкового кодексу України (станом на час виникнення правовідносин) до переліку витрат, безпосередньо пов'язаних з отриманням доходів, належать: суми єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування у розмірах і порядку, встановлених законом.

Як вбачається з матеріалів справи, у перевіреному періоді позивачем було придбано лакофарбові матеріали, лампи, контейнер для сміття, блендер, чайник, підставки під посуд, декор, санітарно-гігієнічні засоби. Відповідачем не заперечується, що позивачем документально підтверджено перелічені витрати.

Також судом першої інстанції вірно встановлено, що блендер та чайник використовуються позивачем для приготування напоїв, лакофарбові матеріали були придбані для ремонту барної стійки. Санітарно-гігієнічні засоби, підставки під посуд, декор, лампи, контейнер для сміття необхідні при здійсненні господарської діяльності позивача.

З огляду на викладене, судова колегія вважає вірним висновок суду першої інстанції, що ФОП ОСОБА_3 правомірно було віднесено до складу витрат кошти витрачені на придбання лакофарбових матеріалів, ламп, контейнер для сміття, блендера, чайника, підставки під посуд, декор, санітарно-гігієнічні засоби у сумі 5469,94 грн., а контролюючим органом незаконно знято їх з витрат, пов'язаних із здійсненням господарської діяльності позивача.

Відносно переконань відповідача, що до складу витрат підлягають включенню виключно авансові платежі з єдиного внеску, то колегія суддів з таким твердженнями категорично не погоджується з огляду на наступне.

Положенням підпункту 177.4.3 пункту 177.4 статті 177 Податкового кодексу України визначено, що до витрат, безпосередньо пов'язаних з отриманням доходів також належать суми єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування у розмірах і порядку, встановлених законом.

На підставі викладеного колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивачем правомірно сформовано витрати у перевіреному періоді, відповідно, безпідставним є твердження контролюючого органу про заниження останнім суми загального оподатковуваного доходу.

Також судом першої інстанції вірно враховано висновки Верховного Суду України викладених у постанові від 05.12.2006 у справі № 21-527во06, для належного захисту порушеного права позивача, щодо повного скасування податкового повідомлення-рішення Житомирської ОДПІ від 04.07.2016 № . Оскільки позивачем визнавалося податкове повідомлення-рішення Житомирської ОДПІ від 04.07.2016 № в частині про збільшення суми грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб за основним платежем в сумі 89,04 грн.

Стосовно прийняття спірних податкового повідомлення-рішення від 04.07.2016 № , вимоги від 17.06.2016 № Ф- та рішення від 04.07.2016 № колегія суддів зазначає наступне.

Так, правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначає Закон України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування".

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначено Законом України від 08.07.2010 № 2464-VI "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" (далі - Закон № 2464-VI).

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 1 Закону № 2464-VI, єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов'язкового державного соціального страхування в обов'язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб та членів їхніх сімей на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 4 Закону №2464-VI, платниками єдиного внеску є фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.

Згідно із п. 1 ч. 2 ст. 6 Закону №2464-VI, платник єдиного внеску зобов'язаний, зокрема, своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

Пунктом 2 частини першої статті 7 Закону №2464-VI встановлено, що єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування) та 5 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску за місяць, у якому отримано дохід (прибуток).

У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному році або окремому місяці звітного року, такий платник має право самостійно визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Згідно зі ч. 2 ст. 9 Закону № 2464-VI, обчислення єдиного внеску здійснюється на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) виплат (доходу), на які відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок.

Разом з цим, частиною 3 вказаної статті Закону № 2464-VI установлено, що обчислення єдиного внеску органами доходів і зборів у випадках, передбачених цим Законом, здійснюється на підставі актів перевірки правильності нарахування та сплати єдиного внеску, звітності, що подається платниками до органів доходів і зборів , бухгалтерських та інших документів, що підтверджують суми виплат (доходу), на суми яких (якого) відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок.

Завданнями центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, є забезпечення адміністрування єдиного внеску шляхом його збору, ведення обліку надходжень від його сплати та здійснення контролю за сплатою єдиного внеску (ч. 1 ст. 12 Закону № 2464-VI).

Пунктом 3 частини одинадцятої статті 25 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування", встановлено, що орган доходів і зборів застосовує до платника єдиного внеску за донарахування органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску накладається штраф у розмірі 10 відсотків зазначеної суми за кожний повний або неповний звітний період, за який донараховано таку суму, але не більш як 50 відсотків суми донарахованого єдиного внеску.

Оскаржувані вимога про сплату боргу від 17.06.2016 року № Ф- та рішення від 04.07.2016 № про застосування штрафних санкцій за донарахування територіальним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску, винесені на підставі висновків відповідача про заниження позивачем оподатковуваного доходу розмірі 35157,84 грн..

Як вище встановлено судом, висновок про заниження позивачем доходу не підтвердився, а тому оскаржувані вимога від 17.06.2016 року та рішення від 04.07.2016 року підлягають скасуванню.

Відносно скасування податкового рішення від 04.07.2016 року № , колегія суддів погоджується з судом першої інстанції з урахуванням наступного

Законом України №1621 підрозділ 10 розділу ХХ Перехідних положень Податковий кодекс України доповнено пунктом 16-1, яким тимчасово, до 1 січня 2015 року, встановлено військовий збір.

Водночас Законом України від 28 грудня 2014 року №71-VIII "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи" (далі - Закон України №71), який набрав чинності з 1 січня 2015 року оподаткування військовим збором подовжено до набрання чинності рішенням Верховної Ради України про завершення реформи Збройних Сил України (пункт 161 підрозділу 10 розділу ХХ Перехідних положень Податкового кодексу України).

Платниками збору є особи, визначені пунктом 162.1 статті 162 Податкового кодексу України (підпункт 1.1 пункту 16-1 підрозділу 10 Податкового кодексу України).

Об'єктом оподаткування збором є доходи, визначені статтею 163 цього Кодексу (підпункт 1.2 пункту 16-1 підрозділу 10 Податкового кодексу України).

Відповідно до підпункту 1.3 пункту 16-1 підрозділу 10 Податкового кодексу України ставка збору становить 1,5 відсотка від об'єкта оподаткування, визначеного підпунктом 1.2 цього пункту.

Згідно з підпунктом 1.4 пункту 16-1 підрозділу 10 Податкового кодексу України нарахування, утримання та сплата (перерахування) збору до бюджету здійснюються у порядку, встановленому статтею 168 цього Кодексу, за ставкою, визначеною підпунктом 1.3 цього пункту.

Як вже було встановлено, перевіряючі всупереч пункту 177.4 Податкового кодексу України збільшили оподатковуваний дохід позивачу, що призвело до незаконного донарахування військового збору у сумі 335 грн. 18 коп.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що податкове повідомлення-рішення Житомирської ОДПІ від 04.07.2016 № підлягає скасуванню.

Виходячи з встановлених обставин справи та наведених вимог законодавства, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо наявності підстав для задоволення позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому підстав для її задоволення колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Житомирської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Житомирській області залишити без задоволення, постанову Житомирського окружного адміністративного суду від "25" жовтня 2016 р. без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання її в повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя Б.С. Моніч

судді: Т.С. Котік

І.Г. Охрімчук

Повний текст cудового рішення виготовлено "23" березня 2017 р.

Роздруковано та надіслано:р.л.п.

1- в справу:

2 - позивачу/позивачам: Фізична особа- підприємець ОСОБА_3 АДРЕСА_1,10024

3- відповідачу/відповідачам: Житомирська об'єднана державна податкова інспекція Головного управління ДФС у Житомирській області м-н Перемоги,2,м.Житомир,10014

- ,