Справа № 826/1603/16
Суддя: Іваненко Я.Л.
Дата ухвалення: 2017-03-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
УХВАЛА

17 березня 2017 року м. Київ К/800/7873/17

Суддя Вищого адміністративного суду України Іваненко Я.Л., перевіривши касаційну скаргу Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 29 грудня 2016 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 28 лютого 2017 року у справі за позовом Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» до Відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві про визнання протиправними та скасування постанов про стягнення виконавчого збору,

в с т а н о в и л а :

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 29 грудня 2016 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 28 лютого 2017 року, у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Позивач звернувся до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 29 грудня 2016 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 28 лютого 2017 року, в якій, посилаючись на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій та прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог.

В обґрунтування доводів касаційної скарги зазначає, що державний виконавець після закінчення строку добровільного виконання рішення має вчиняти певні дії для його примусового виконання. В той же час, державним виконавцем у період з моменту відкриття виконавчих проваджень по дату винесення оскаржуваних постанов у примусовому порядку не було здійснено виконавчих дій та не було стягнуто будь-якої суми, що підлягала стягненню з боржника. Крім того, вказує, що судами не було наведено мотивів відступлення від правової позиції Верховного Суду України, висловленій у справах такої категорії, зокрема у постанові від 28 січня 2015 року по справі 924/205/13-г.

Як встановлено судами попередніх інстанцій, 06 лютого 2003 року державним нотаріусом Першої київської нотаріальної контори Барановою Т.І. на підставі актів про протести векселів про несплату, вчинених Першою київською державною нотаріальною конторою 04 січня 2003 року за реєстровими № № 2-36, 2-37, були вчинені Виконавчі написи, зареєстровані у реєстрі, відповідно за № № 2-353, 2-354, по умовам яких запропоновано стягнути на користь Закритого акціонерного товариства «Херсонська меблева фабрика», що знаходиться в м. Херсон, Миколаївське шосе, 23, векселедержателя простих векселів, відповідно, № № , , зі строком платежу 01 січня 2003 року, складених 26 лютого 1999 року в м. Києві на суми по 10 000,00 грн., з векселедавця НАЕК «Енергоатом», яке знаходиться в м. Київ, вул. Арсенальна, 9/11.

28 березня 2003 року за заявами Відділу державної виконавчої служби Печерського районного управління юстиції у м. Києві про примусове виконання виконавчих написів № № 2-353, 2-354, виданих 06 лютого 2003 року, про стягнення з Державного підприємства «НАЕК «Енергоатом» на користь ЗАТ «Херсонська меблева фабрика» сум в загальному розмірі 20 000,00 грн., Відділом державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві відкрито виконавчі провадження № № 986/10, 990/10, відповідно, ВП ВП № № 40457314, 40457448.

Супровідними листами від 28 березня 2003 року вказані вище постанови про відкриття виконавчих проваджень № № 986/10, 990/10 від 28 березня 2003 року були направлені на адресу Державного підприємства «НАЕК «Енергоатом».

18 жовтня 2013 року Відділом державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві вказані вище виконавчі провадження ВП ВП № № 40457314, 40457448 були приєднані до зведеного виконавчого провадження ЗВП № 39832110, за яким Державне підприємство «НАЕК «Енергоатом» є боржником.

22 січня 2016 року Державне підприємство «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» погасило заборгованість відповідно до виконавчих написів № № 2-353, 2-354 від 06 лютого 2003 року за опротестованими простими векселями, відповідно, № № , на загальну суму 20 000,00 грн. (по 10 000,00 грн. кожен), що підтверджується платіжними дорученнями, відповідно № № 415, 414 від 22 січня 2016 року.

26 січня 2016 року на адресу Відділу від ПАТ «Херсонська меблева фабрика» надійшли заяви про закінчення виконавчих проваджень ВП № 986/10 (ВП № 40457314), ВП № 990/10 (ВП № 40457448) у зв'язку з фактичним виконанням в повному обсязі рішень згідно з виконавчими документами.

28 січня 2016 року Відділом у виконавчих провадженнях ВП ВП № № 40457314, 40457448 винесено оскаржувані постанови про стягнення з боржника виконавчих зборів у розмірах по 1000,00 грн. кожен.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року №606-ХІV (в редакції, що була чинною на момент виникнення спірних правовідносин) (далі - Закон №606-ХІV) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з частиною 2 статті 24 Закону № 606-XIV (в редакції норм, що були чинними на момент винесення постанов про відкриття виконавчих проваджень) державний виконавець у 3-денний строк з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження. В постанові державний виконавець встановлює строк для добровільного виконання рішення, який не може перевищувати семи днів, а рішень про примусове виселення - п'ятнадцяти днів, та попереджає боржника про примусове виконання рішення після закінчення встановленого строку зі стягненням з нього виконавчого збору і витрат, пов'язаних з провадженням виконавчих дій, передбачених цим Законом.

В частині 4 статті 30 Закону № 606-XIV (в редакції норм, що були чинними на момент винесення постанов про відкриття виконавчих проваджень) зазначено, що якщо боржник у встановлений строк добровільно не виконав рішення, державний виконавець невідкладно розпочинає його примусове виконання у межах строку, передбаченого статтею 25 цього Закону.

Відповідно до частини першої статті 28 Закону № 606-XIV (в редакції норм, що були чинними на момент винесення оскаржуваних постанов) у разі невиконання боржником рішення майнового характеру у строк, встановлений частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного його виконання, постановою державного виконавця з боржника стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає стягненню чи поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом. У разі невиконання боржником у той самий строк рішення, за яким боржник зобов'язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавчий збір стягується в розмірі шістдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з боржника - фізичної особи і в розмірі ста двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з боржника - юридичної особи. У зазначених розмірах виконавчий збір стягується з боржника також у разі повернення виконавчого документа без виконання за письмовою заявою стягувача та у разі виконання рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки та виконання боржником рішення після закінчення строку для самостійного його виконання, зокрема шляхом перерахування коштів безпосередньо на рахунок стягувача. Постанова про стягнення виконавчого збору може бути оскаржена в десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом.

Виконавчий збір стягується незалежно від вчинення державним виконавцем заходів примусового виконання, передбачених цим Законом.

Отже, чинним на момент винесення оскаржуваних постанов законодавством встановлено, що у разі невиконання боржником рішення майнового характеру у встановлений строк, з нього стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає стягненню чи поверненню, при цьому виконавчий збір стягується незалежно від вчинення державним виконавцем заходів примусового виконання, передбачених Законом.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що при винесенні оскаржуваних постанов відповідач діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені чинним законодавством.

При цьому, суди попередніх інстанцій зазначили, що правові позиції, викладені в постанові судової палати у господарських справах Верховного Суду України від 28 січня 2015 року у справі № 924/205/13-г та ухвалі Вищого адміністративного суду України від 15 жовтня 2015 року у справі № К/800/68286/14 (№ 826/14105/14), на які посилається в своєму адміністративному позові позивач, не можуть бути враховані під час вирішення даної справи, оскільки у зазначених позивачем судових рішеннях положення Закону України «Про виконавче провадження» були застосовані в редакції до внесення змін до Закону № 606-XIV Законом України від 12 лютого 2015 року №191-VIII, яким частину 1 статті 28 Закону № 606-XIV було доповнено абзацом другим.

Доводи, викладені позивачем в касаційній скарзі, перевірялись судами під час розгляду справи і їм надана належна правова оцінка.

Висновки судів узгоджуються з вимогами законодавства, яким врегульовано спірні правовідносини, відповідають дійсним обставинам справи та нормам матеріального і процесуального права, доводи касаційної скарги їх висновків не спростовують і ґрунтуються на помилковому трактуванні правових норм.

Відповідно до пункту 5 частини 5 статті 214 Кодексу адміністративного судочинства України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені в ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

За змістом цієї норми касаційна скарга повинна містити посилання на помилкове та/або неправильне застосування норм матеріального права при вирішенні справи та/або порушення судами норм процесуального права (у разі оскарження судового рішення по суті - пояснення, яким чином такі порушення вплинули на правильність вирішення справи).

Касаційна скарга є необґрунтованою, оскільки викладені в ній обставини і зміст оскаржуваних судових рішень не дають підстав для висновку про те, що судами першої та апеляційної інстанцій допущено порушення норм матеріального та процесуального права, а зазначені в касаційній скарзі доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Керуючись пунктом 5 частини 5 статті 214 Кодексу адміністративного судочинства України,

у х в а л и л а :

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 29 грудня 2016 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 28 лютого 2017 року у справі за позовом Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» до Відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві про визнання протиправними та скасування постанов про стягнення виконавчого збору.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Я.Л. Іваненко