Справа № 820/6545/16
Суддя: Макаренко Я.М.
Дата ухвалення: 2017-03-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 березня 2017 р.Справа № 820/6545/16
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Макаренко Я.М.

Суддів: Мінаєвої О.М. , Шевцової Н.В.

за участю секретаря судового засідання Шалаєвої І.Т.

представника позивача Пономаренко О.О.

представника відповідача Шамілової Л.Ш.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Ізюмської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Харківській області на постанову Харківського окружного адміністративного суду від 11.01.2017р. по справі № 820/6545/16

за позовом Державного підприємства "Балаклійський ремонтний завод"

до Ізюмської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Харківській області

про скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИЛА:

Державне підприємство "Балаклійський ремонтний завод" (надалі по тексту позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до Ізюмської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Харківській області (надалі по тексту відповідач), в якому просив суд:

- скасувати податкові повідомлення - рішення від 14.11.2016 року № та № .

Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 11.01.2017 року адміністративний позов державного підприємства «Балаклійський ремонтний завод» до Ізюмської об'єднаної державної податкової інспекції ГУ ДФС у Харківській області про скасування податкових повідомлень-рішень задоволено.

Скасовано податкові повідомлення-рішення від 14.11.2016 року № та № Ізюмської об'єднаної державної податкової інспекції ГУ ДФС у Харківській області.

Відповідач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить постанову Харківського окружного адміністративного суду від 11.01.2017 року скасувати та прийняти нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.

Колегія суддів, заслухавши доповідь обставин справи, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що вимоги апеляційної скарги задоволенню не підлягають, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що фахівцями Ізюмської ОДПІ Головного управління ДФС у Харківській області проведено документальну позапланову невиїзну перевірку ДП "Балаклійський ремонтний завод" щодо підтвердження відомостей, отриманих від особи, яка мала правові відносини з платником податків ТОВ «Компані Плаза» за січень-травень 2016 року, та ТОВ «Промелектроніка» за лютий 2016 року, за результатами якої складено акт № 629/20-14-14-01/08252623 від 28.10.2016 року.

Перевіркою встановлено порушення ДП "Балаклійський ремонтний завод", зокрема, вимог п. 198.1, п. 198.2, п. 198.3, п. 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України.

Позивач, не погоджуючись із викладеними в акті перевірки висновками, звернувся до Ізюмської ОДПІ Головного управління ДФС у Харківській області із запереченнями № 15/1579 від 02.11.2016 року.

Так, 11.11.2016 року за наслідками розгляду вказаних заперечень підприємства позивача Ізюмською ОДПІ Головного управління ДФС у Харківській області надано відповідь № 6910/10/20-01-22-142, в якій зазначило, що за результатом розгляду заперечень до акту перевірки контролюючий орган підтверджує висновки, встановлені актом невиїзної позапланової перевірки від 28.10.2016 року № 629/20-14-14-01/08252623.

На підставі вказаного акту перевірки контролюючим органом винесено податкові повідомлення - рішення:

- № від 14.11.2016 року, яким ДП "Балаклійський ремонтний завод" зменшено розмір від'ємного значення суми податку на додану вартість у розмірі 2401,00 грн.;

- № від 14.11.2016 року, яким ДП "Балаклійський ремонтний завод" збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість у розмірі 12480,00 грн., з яких 9984,00 грн. - за основним платежем, 2496,00 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями.

Задовольняючи позовні вимоги, суду першої інстанції виходив з протиправності оскаржуваних податкових повідомлень-рішень.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, підставою для донарахування позивачу грошових зобов'язань зі сплати податку на додану вартість є висновки контролюючого органу про неправомірне віднесення позивачем до податкового кредиту сум ПДВ за господарськими операціями з ТОВ «Плазма Компані» та ТОВ «ПРОМЕЛЕКТРОНІКА», які є безтоварними.

Колегія суддів з такими висновками контролюючого органу не погоджується, виходячи з наступного.

За змістом пункту 198.1 статті 198 Податкового кодексу України до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій, зокрема, з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше:дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг /пункт 198.2 статті 198 Податкового кодексу України/.

Згідно з пунктом 198.3 статті 198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду, зокрема, у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг.

Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

При цьому, відповідно до пункту 198.6 статті 198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними / розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Колегія суддів зауважує, що наявність податкової накладної є обов'язковою, але не вичерпною підставою для визначення правильності формування податкового кредиту, адже правові наслідки у вигляді виникнення права платника податку на податковий кредит можуть мати лише реально вчинені господарські операції з придбання товарів (послуг) із метою використання таких товарів (послуг) в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності підприємства.

Відповідно до пункту 44.1 статті 44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Згідно з частиною другою статті 3 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" бухгалтерський облік є обов'язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Частиною першою статті 9 вказаного Закону передбачено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Крім того, статтею 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" визначено, що господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства.

Згідно з вимогами статті 4 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" одним із принципів бухгалтерського обліку є превалювання сутності над формою - операції обліковуються відповідно до їх сутності, а не лише виходячи з юридичної форми.

Отже, будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції.

З урахуванням наведеного вище колегія суддів зауважує, що інформація, що міститься в документах первинного обліку, в силу норми частини другої статті 3 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", є підставою для податкового обліку лише за умови, що вона відповідає дійсності.

Як вбачається з матеріалів справи, між ДП "Балаклійський ремонтний завод" та його контрагентами ТОВ «Компані Плазма» та ТОВ «Промелектроніка» було укладено договори купівлі-продажу товарів.

В підтвердження фактичного виконання сторонами умов вказаних договорів позивачем надано платіжні доручення, рахунки-фактури, видаткові накладні, рахунки на оплату, картки складського обліку матеріалів, прибуткові ордери, експрес-накладні «Нова пошта».

Також, позивачем надано докази в підтвердження використання у власній господарській діяльності придбаних у ТОВ «Компані Плазма» та ТОВ «Промелектроніка» матеріалів, а саме: повідомлення про відкриття замовлення, перелік облікових шифрів підрозділів по обліку матеріалів, перелік загальновиробничих витрат, перелік адміністративних витрат, перелік облікових номерів підрозділів ДП «БРЗ», звіти щодо видачі матеріальних цінностей, звіти щодо видачі матеріальних цінностей в підрозділи для виробничої діяльності підприємства.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку про підтвердження позивачем документально реальність спірних господарських операцій та правомірність формування податкового кредиту за такими операціями.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги щодо неправомірності формування податкового кредиту позивача через ненадання до перевірки сертифікатів якості на товар, з огляду на наступне.

Колегія суддів зазначає, що згідно з п. 44.1 ст. 44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Згідно пп.1.2.п.1 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.95 №88 і зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 05.06.95 за №168/704 (надалі-Положення) встановлено, що записи в облікових регістрах провадяться на підставі первинних документів. Підпунктом 2.1 пункту 2 Положення передбачено, що первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, що фіксують та підтверджують господарські операції.

Отже, дані податкового обліку платника податків мають бути підтверджені первинними документами бухгалтерського обліку.

Між тим, сертифікати якості не є тими первинним документами, які підтверджують право на податковий кредит позивача. Вказані документи також не відображають зміст господарських операцій з поставки товару.

Таким чином, колегія суддів вважає, що відсутність вказаних документів на час проведення контролюючим органом перевірки не може бути обґрунтованою підставою для висновку про заниження платником податків грошових зобов'язань.

Також, доводи контролюючого органу про не підтвердження позивачем реальності спірних господарських операцій по контрагенту ТОВ «Компані Плазма» експрес-накладними «Нова пошта», оскільки у вказаних накладних відправником значиться приватна особа ОСОБА_5 а не ТОВ «Компані Плазма» колегія суддів відхиляє, оскільки ТОВ «Компані Плазма» довіреністю № 2605-14 чинною з 26.05.2015 року по 25.05.2016 року уповноважило ОСОБА_5 відправляти вантажі через ТОВ «Нова Пошта» від імені ТОВ «Компані Плазма».

Посилання відповідача на те, що ОСОБА_5 не є працівником ТОВ «Компані Плазма» колегія суддів до уваги не бере, оскільки ТОВ «Компані Плазма» для здійснення своєї господарської діяльності вправі залучати не тільки тих осіб хто безпосередньо працює на підприємстві, а і інших осіб, які не є безпосередніми працівниками товариства.

Колегія суддів також зазначає, що порушення, на думку відповідача, порядку здійснення господарської діяльності контрагентом позивача не впливає на результати діяльності позивача і не може бути підставою для притягнення позивача до відповідальності.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що право позивача на отримання податкового кредиту за перевірений період підтверджене належними доказами, а тому висновок відповідача про порушення позивачем вимог п. 198.1, п.198.3, п. 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України по взаємовідносинам з ТОВ «Компані Плазма» та ТОВ «Промелектроніка» є необґрунтованим.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про задоволення позовних вимог.

За таких обставин, колегія суддів переглянувши, у межах апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції, вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, ретельно дослідив наявні докази, дав їм належну оцінку та прийняв законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами норм матеріального та процесуального права.

Ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 13.02.2017 року Ізюмській об'єднаній державній податковій інспекції Головного управління ДФС у Харківській області було відстрочено сплату судового збору за подання апеляційної скарги до ухвалення рішення у справі.

Згідно з пп.2 п.3 ч. 2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" за подання апеляційної скарги на рішення суду судовий збір сплачується у розмірі 110 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви.

Як вбачається з матеріалів справи, предметом розгляду є скасування податкових повідомлень-рішень Ізюмської ОДПІ ГУ ДФС у Харківській області від 14.11.2016 року № та № на загальну суму 14881 грн.

Це означає, що вимоги позивача мають очевидний майновий характер, адже вирішення судом даного спору стосується отримання позивачем економічної вигоди, вираженої у грошовому еквіваленті.

Реалізація таких рішень податкового органу може призводити до зменшення або збільшення майна особи. Відповідно оскарження таких рішень спрямоване на захист порушеного права у публічно-правових відносинах з метою збереження належного особі майна.

Виходячи із практики Європейського Суду з прав людини (рішення від 14 жовтня 2010 року у справі "Щокін проти України"), вимога про визнання протиправним рішення суб'єкта владних повноважень, яке впливає на склад майна позивача, у тому числі шляхом безпідставного стягнення податків, зборів, штрафних санкцій тощо, є майновою.

Тобто, звернені до суду вимоги про скасування рішення відповідача -суб'єкта владних повноважень, безпосереднім наслідком яких є зміна складу майна позивача, є майновими.

При цьому, майновими вимогами є будь-які вимоги суб'єктів права, що пов'язані з володінням, користуванням, розпорядженням, обміном, розподілом майна, у тому числі нерухомими та рухомими речами, грошами (грошовими коштами).

Отже, предмет даної справи носить майновий характер.

Ставка судового збору при поданні позову повинна визначатися в розмірі передбаченому пп.1 п.3 ч.2 ст.4 Закону України "Про судовий збір" (в редакції чинній на момент подання позову) якою визначено, що за подання до адміністративного суду адміністративного позову майнового характеру юридичною особою підлягає сплаті судовий збір у розмірі 1,5 % ціни позову, але не менше 1 розміру мінімальної заробітної плати.

Відповідно до ч.1 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" (в редакції чинній на момент подання позову) судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Згідно зі статтею 8 Закону України "Про Державний бюджет України на 2016 рік" станом на 01.01.2016 року мінімальна заробітна плата встановлена у розмірі 1378 гривень.

Оскільки, на час подання позовної заяви судовий збір підлягав сплаті у розмірі 1378 грн (1.5 % ціни позову у розмірі 14881 грн є меншим 1 розміру мінімальної заробітної плати), то судовий збір за подання апеляційної скарги підлягає сплаті у розмірі 1515,80 грн.

Оскільки, ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 16.03.2017 року прийнято рішення про залишення без змін рішення суду першої інстанції, то колегія суддів приходить до висновку про необхідність стягнення за рахунок бюджетних асигнувань Ізюмської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Харківській області судового збору у розмірі 1515,80 грн.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, п.1 ч.1 ст. 198, ст.200, п.1 ч.1 ст.205, ст.ст.206, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Ізюмської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Харківській області залишити без задоволення.

Постанову Харківського окружного адміністративного суду від 11.01.2017р. по справі № 820/6545/16 залишити без змін.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Ізюмської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Харківській області (вул. Фрунзе, 32, м. Ізюм, 64300, ) судовий збір у розмірі 1515 ( одна тисяча п"ятсот п"ятнадцять) грн 80 коп. до спеціального фонду Державного бюджету України: отримувач-ГУК у м. Києві/м.Київ/22030106, код за , банк отримувача Головне управління Державної казначейської служби України у м. Києві, код банку отримувача 820019, рахунок отримувача 0001, код класифікації доходів бюджету 22030106.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання ухвали у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя (підпис)Макаренко Я.М.
Судді(підпис) (підпис) Мінаєва О.М. Шевцова Н.В.
Повний текст ухвали виготовлений 21.03.2017 р.